Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 11069 грн. компенсації вартості виплаченого кредиту. Позов мотивує тим, що з відповідачем проживав в шлюбі з 18.09.2004 року по 30.09.2014 року.Шлюб між ними був розірваний на підставі рішення суду від 30.09.2014 року. Вони являються співвласниками будинку по Ѕ частці кожний.Під час спільного проживання ними були отримані кредитні кошти по кредитному договору від 07.05.2013 року на суму 10500 грн. та за кредитним договором від 02.08.2013 року на суму 30376 грн. 80 коп.Отримані кредитні кошти були витрачені на спільні потреби.Сумісне проживання з відповідачем продовжувалося до 31.08.2013 року.Виплати по даним кредитним договорам здійснював він самостійно.Загальна сума , яка виплачена ним банку по кредитних договорах складає 22138 грн. За рішенням суду від 29.09.2014 року з нього стягнуті аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку ( доходу) з травня 2014 року.З нього стягується 50 % заробітку для погашення заборгованості по аліментам.Дані зобов`язання перед дітьми та банком ставлять його в скрутне становище. Відповідач добровільно не бажає відшкодувати йому половину сплачених ним сум по кредитним договорам.Тому він вимушений звернутися до суду з метою стягнення даних сум з відповідача. 26.04.2018 року представником позивача була подана заява про збільшення позовних вимог, а саме про стягнення з [PERSON] 89607 грн. 29 коп. як відшкодування коштів виплачених по кредитному договору , 89607 грн. 29 коп. моральної шкоди та 1256 грн. 87 коп. транспортних витрат. В даній заяві зазначено, що позивачем особисто були проведені виплати по кредитним договорам в сумі 89607 грн.29 коп.Кредитні кошти були використані на внутрішній ремонт спільного з відповідачем будинку [ADDRESS] .В даному будинку позивач не проживає і не планує проживати.Крім того, вважає, що протиправними діями відповідача позивачу було завдано також моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 89607 грн.29 коп.Крім того, позивач витратив власні кошти на прибуття в судове засідання з іншого міста, а саме м.Одеси, де він зараз проживає.Транспортні витрати складають 1256 грн. 87 коп., які він просить стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідачем подано письмове заперечення проти позову.Заперечення мотивоване тим, що з позивачем вона не веде спільне господарство з 03.08.2011 року.На момент укладення кредитних договорів позивач з ними не проживав, що підтверджується актом, складеним сусідами та головою квартального комітету. Про те, що між нею та позивачем склалися неприязні відносини, свідчить той факт, що в листопаді 2012 року вона зверталася до суду про поділ будинку, який являвся їх спільною сумісною власністю, так як позивач відмовився від добровільного розподілу майна.Ніяких спільних потреб у кредитах у неї з позивачем не було..Для покращення житлово-побутових умов для проживання дітей в даному будинку, вона 21.06.2012 року уклала кредитний договір , кошти за яким вона повернула в повному обсязі без участі позивача. Вона не погоджується з тим, що отримані за кредитним договором кошти були витрачені на спільні потреби.Позивач з нею не радився щодо взяття кредиту.Їй невідомо, на які цілі та в якому розмірі був взятий кредит.Ввважає, що позивач намагається владнати свої фінансові проблеми за її рахунок та рахунок її дітей. В письмових поясненнях, поданих до суду відповідач зазначила, що 03.08.2011 року позивач виписався з їхнього будинку та вибув в м.Голованівськ.У зв`язку з фактичним припиненням сімейного життя та неналежним ставленням позивача до матеріального забезпечення дитини, 26.03.2012 року вона була змушена звернутися до Олександрійського міськрайонного суду з позовом про стягнення аліментів.Крім того, вона подала позов і про поділ спільного майна і рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 27.11.2012 року був розділений їх спільний будинок.В той же самий період нею було подано позовну заяву про розірвання шлюбу з позивачем, але дану заяву вона змушена була відкликати, так як дізналася , що вагітна і в період вагітності та досягнення дитиною 1 року шлюб не розривається.Після досягнення дитиною 1 року вона звернулася до суду та розірвала шлюб з позивачем. На момент подачі даного позову за позивачем рахувалася заборгованість по аліментам в сумі 10000 грн.Протягом тривалого часу вона самостійно утримувала дітей. В період з червня по серпень 2013 року позивач здійснював ремонт своєї частини будинку, але чи витрачав позивач на ремонт кредитні кошти чи якісь інші, їй невідомо.Також зазначила, що в своїх заявах та клопотаннях суду в інших судових справах , зокрема в справі про розірвання шлюбу , позивач наполегливо намагався привернути увагу до дати 31.08.2013 року, яку він називав датою припинення подружнього життя, про що свідчать « Ходатайство перед судом №3, « Заявление суду 6», в той час як вона датою остаточного розриву завжди зазначала грудень 2012 року, а припинення спільного господарства з серпня 2011 року.В даний час з даного позову позивача стало зрозумілим чому для нього була наскільки важливою саме дата 31.08.2013 року, адже це дає йому можливість перекласти на неї його обов`язки по сплаті кредитів, отриманих ним до цієї дати.Значна кількість справ в суді, ініційованих позивачем, свідчить про зловживання ним процесуальними правами, бажанням помститися їй за припинення спільного життя з ним та знищити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги і просять їх задоволити.Позивач пояснив, що він придбав будинок, в якому проживає відповідач з дітьми, мріяв проживати там однією сім`єю з відповідачем та дітьми.Спільно проживав однією сім`єю з відповідачем до 01.09.2013 року. Для здійснення ремонту в спільному будинку він взяв кредитні кошти .Так, 08.05.2013 року він взяв в установі банку « Аваль» 10000 грн. кредиту, а 01.06.2013 року в іншому банку 30000 грн. кредиту.Згодом взяв 30000 грн. кредиту в іншому банку і погасив попередній кредит. Загалом було взято 40000 грн. кредиту в установах банку. Всі кредитні кошти були витрачені на будівельні матеріали та оплату праці будівельників, які робили ремонтні роботи в будинку. Він на той час проживав за межами міста, намагався приїжджати кожні вихідні та контролювати ремонтні роботи. Відповідач також брала кредит, але вони його разом погасили за рахунок спільних коштів та коштів, отриманих при народженні дитини. Зазначив, що так як відповідач проживає в будинку разом з дітьми, користується будинком та зробленим ним ремонтом, він не має наміру проживати в даному будинку, тому відповідач повинна повернути йому кредитні кошти, вкладені в ремонт. Також зазначив, що в зв`язку з розладом сімейного життя, у нього погіршився стан здоров`я та емоційний стан, він не може працювати лікарем, а пише книгу.Тому діями відповідача йому завдана і моральна шкода. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали Відповідач в судовому засіданні пояснила, що спільне життя з позивачем не склалось, останній знав, що вони не будуть проживати разом з дня народження другої дитини, а саме доньки [PERSON] , тобто з грудня 2012 року.Аліменти не сплачувалися позивачем.Коли останній приїжджав по вихідним додому, то він сидів за комп`ютером.Користуватися карткою позивача вона не могла.Спільний будинок за рішенням суду був розділений між ними по Ѕ частині. Після придбання будинку, виникла необхідність в проведенні ремонту.В 2011 році позивач виписався з будинку і виїхав в м.Голованівськ , а потім у 2012 році переїхав в с.Попельнасте. Весь цей час в будинку проживала вона разом з дітьми.Вона та її батьки проводили ремонтні роботи в будинку в 2012 році.Будинок був придатний для проживання після проведених нею ремонтних робіт і вона не мала наміру виконувати ще ремонтні роботи. Позивач не поставив її до відома, що планує в 2013 році зробити ремонтні роботи.Так само , не обговорював з нею і не отримав її згоди на взяття кредитних коштів в банку.В 2013 році на 2 місяці вона змушена була переселитися на час проведення ремонтних робіт разом з дітьми в с.Попельнасте. Так як нею були зроблені ремонтні роботи і відповідач зробив ремонтні роботи , то вважає, що вона не повинна відшкодовувати йому кошти. Суд, дослідивши матеріали справи , заслухавши сторони та їх представників , встановив наступне. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 19.09.2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження ( т.1 а.с. 8). У сторін народилося 2 дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей( т.1 а.с. 7). Встановлено,що під час шлюбу сторонами 31.08.2008 року був придбаний житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу.Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 27.11.2012 року даний будинок був визнаний об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнано за кожним із них право власності на Ѕ частину будинку.( т.1 а.с. 105) В судовому засіданні сторони підтвердили, що будинок був розділений між ними в ідеальних частках по Ѕ частині кожному без поділу в натурі. Рішенням суду не встановлювався порядок користування будинком.Відповідач [PERSON] зазначила, що за усною домовленістю вона з дітьми користувалася 2 кімнатами, а позивач однією кімнатою , яка раніше була дитячою кімнатою. Всі інші приміщення були в загальному користуванні. До матеріалів справи додані акти, складені головою квартального комітету №36 Пасічник Г.М. та сусідами про те, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з 03.08.2011 року , з`являється періодично по вихідним дням. В будинку проживає [PERSON] разом з дітьми.( т.1 а.с. 108-109) Дана інформація не була спростована позивачем, який пояснив, що працював в м.Голованівськ, а потім в с.Попельнасте Олександрійського району Кіровоградської області. Згідно копії трудової книжки позивача, останній 16.08.2011 року був прийнятий на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини Голованівської ЦРЛ, а 03.01.2012 року був прийнятий на посаду лікаря загальної практики -сімейного лікаря, головного лікаря Попельнастівської ЛАЗПСМ, а з 01.06.2013 року прийнятий на посаду завідувача , лікаря ЗПСМ Попельнастівської ЛАЗПСМ по переводу з Олександрійської ЦРЛ( т.2 а.с. 79-80) Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.09.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами розірваний. В мотивувальній частині рішення встановлено, що позивач [PERSON] зазначила, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені від народження другої доньки, тобто з грудня 2012 року. Відповідач погодився на розірвання шлюбу і просив суд зазначити в рішенні суду , що саме з 31 серпня 2013 року вони з позивачем припинили дружні стосунки та ведення спільного господарства. В засіданні встановлено, що позивачка в 2012 році зверталася з позовом про розірвання шлюбу.В матеріалах справи є заяви від сторін, датовані 22.04.2012 року про надання їм строку для примирення. Ухвалою суду від 08.05.2012 року наданий був сторонам строк для примирення на 6 місяців. Ухвалою від 08.11.2012 року закрито було провадження по справі про розірвання шлюбу у зв`язку з примиренням сторін.( т.2 а.с. 130-132) В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що так як вона була вагітна,їй роз`яснили, що в період вагітності дружини і до досягнення дитиною 1 року шлюб не може бути розірваний, тому шлюб і не був розірваний у 2012 році. Встановлено, що 07.05.2013 року між [PERSON] та ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір № 262022608263 на відкриття та ведення поточного рахунку « До виплат» і отримано по даному кредитному договору 08.05.2013 року 10000 грн. ( т.1 а.с. 12) 04.06.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір про надання споживчого кредиту№2004072928 і отримано 25000 грн. кредитних коштів.( т.2 а.с. 118-120) 04.06.2013 року [PERSON] за рахунок кредитних коштів, отриманих 04.06.2013 року вніс на картковий рахунок 9843 грн. 79 коп. ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» на погашення кредиту від 07.05.2013 року , що підтверджується випискою по рахунку( т.2 а.с. 154). 02.08.2013 року між [PERSON] та ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0666/82/0146903 та надання кредитних коштів в сумі 30376 грн.80 коп. на 72 місяці з процентною ставкою річних 41.10%. Фактично отримано позивачем 28700 грн. Поточний рахунок для погашення заборгованості № 262012639064.( т.1 а.с. 16-17) Відповідач в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] , отримавши даний кредит, відразу погасив кредит в сумі 25000 грн. , який він взяв у ПАТ «ОТП Банк» .Позивач даної інформації не спростував і не надав суду довідку з ПАТ «ОТП Банк» про виплату ним даного кредиту. Згідно довідки ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» кредит, виданий банком [PERSON] 02.08.2013 року в сумі 30376 грн. 80 коп. станом на 14.11.2016 року погашений повністю. ( т.2 а.с. 133).Останній платіж по даному кредиту в сумі 20400 грн. був здійснений 17.05.2016 року ( т.2 а.с. 162) Позивачем зазначалося, що кредитні кошти він використав в інтересах сім`ї, а саме на ремонтні роботи в будинку, який перебуває в спільній частковій власності з відповідачем і тому просив стягнути з відповідача 89607 грн.29 коп. як відшкодування коштів ,виплачених по кредитному договору. Позивачем не був зроблений розрахунок про зарахування кредитних коштів для погашення інших кредитів і відповідно яка сума залишалася у нього після даних операцій, а також не зазначена загальна сума виплачених ним кредитних коштів з детальним розрахунком( сума тіла кредиту, комісії , відсотків та інших виплат). Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Позивачем зазначено, що кредитні договори ним укладалися в інтересах сім`ї , кошти погашені ним особисто , та отримані кредитні кошти були використані на ремонт будинку [ADDRESS] . Відповідачка заперечила, що дані кредитні договори укладені позивачем в інтересах сім`ї, враховуючи що на час отримання позивачем кредитних коштів , вони фактично спільно не проживали, між ними були неприязні відносини, позивач не обговорював з нею необхідність укладення даних кредитних договорів, умови кредитування.Вона також не надавала згоди на ремонт будинку, так як були нею проведені ремонтні роботи в 2011-2012 році і будинок не потребував ремонту.Крім того, на травень 2013 року вона мала 2 дітей, яким виповнилося 2 роки та 5 місяців і проведення ремонту унеможливило б їх нормальному проживанню в будинку. Позивач в судовому засіданні 22.04.2019 року зазначив, що згоду на проведення ремонтних робіт і умови кредитних договорів вони з відповідачкою не обговорювали. Для підтвердження виконання ремонтних робіт в будинку надав чеки, квитанції , накладні на придбання будівельних матеріалів, зазначення виконаних будівельних робіт та їх вартість в 2013 році , а також в 2011-2012 році .( т.2 а.с.97-116) Відповідачем зазначалося, що нею та її батьками були виконані ремонтні роботи в 2011-2012 році, нею був взятий кредит в 2012 році на суму 25146 грн.69 коп.Нею долучено до матеріалів справи довідку від 21.01.2015 року №482 ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» про те, що по кредитному договору від 21.06.2012 року на суму 25146 грн.69 коп. заборгованості станом на 21.01.2015 року немає. 19.03.2013 року кредит погашено достроково і в повному обсязі . ( т.1 а.с. 106) та наданий акт проведених будівельних робіт в 2011 році на суму 12900 грн.( т.1 а.с. 107). Відповідачем визнано в судовому засіданні, що позивачем влітку 2013 року були придбані будівельні матеріали і 2 місяці проводився ремонт в будинку. Вона змушена була з дітьми на час ремонту проживати в службовому житлі позивача в с.Попельнасте Олександрійського району.Факт проживання позивача з дітьми в с. Попельнасте з дітьми підтверджується фотознімками, на яких стоїть дата ( т. 2 а.с. 92-96) , що не спростовано відповідачем в судовому засіданні. Позивачем долучено до матеріалів справи лист, на якому відповідачем зазначено, які роботи необхідно провести в прихожій, кімнаті та кухні ( т.2 а.с. 105) та зазначив, що виконувалися ремонтні роботи згідно побажань відповідача , зазначених на даному листі. Крім того, зазначив, що мати відповідача вибирала шпалери та лінолеум. Відповідач визнала, що записи на даному листі зроблені нею, але в 2011 році. В судовому засіданні не проводилася експертиза давності виконання такого запису.Сторони не заявляли клопотання про виклик та допит в судовому засіданні будівельників, які виконували ремонтні роботи, матір відповідача для з`ясування фактичних обставин справи. Відповідачем визнано, що були проведені в 2013 році позивачем ремонтні роботи в будинку. Суд враховує, що будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності по Ѕ часткі кожному. Власник повинен утримувати майно та має право виконувати ремонтні роботи в належному йому житлі. Будинок не поділений між сторонам в натурі. За домовленістю між сторонами відповідач проживає в 2 кімнатах, а позивачу належить одна кімната.Інші приміщення в будинку знаходяться в загальному користуванні. В будинку проживає відповідач разом 2 малолітніми дітьми.Позивач не позбавлений можливості в будь-який момент повернутися до будинку і проживати в ньому, як співвласник будинку.Ремонтні роботи в будинку проводилися в період знаходження сторін в шлюбі. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Поліпшення в будинку, який перебуває у власності сторін , здійснені в період шлюбу сторін, є невід`ємними від будинку і є спільною сумісною власністю сторін. Тому позивач вправі вимагати стягнення з відповідача Ѕ частки вартості проведеного ремонту , а не стягнення грошової компенсації виплаченого кредиту, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу , а не кошти , за які подружжям було набуте спільне майно у період шлюбу. Аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду від 09.01.2019 року у справі № 643/4589/15-ц та постанові від 12.12.2018 у справі № 607/4701/13-ц. Тому в задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] 89607 грн. 29 коп. як відшкодування коштів виплачених по кредитному договору необхідно відмовити. Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення . Позивач зазначив, що дії відповідача, пов`язані з розладом їхнього сумісного життя, розпад сім`ї , неможливість проживання в спільному будинку завдали шкоду його здоров`ю, спричинили моральні страждання, психологічну травму, він не може займатися звичною для нього роботою,а саме працювати лікарем, спілкуватися з дітьми. Розмір моральної шкоди, завданої йому відповідачем, оцінює в розмірі 89607 грн. 29 коп. За загальним правилом, особа несе відповідальність за завдання моральної шкоди згідно зі ст.1167 ЦК тільки в разі наявності вини такої особи. Відповідальність за моральну шкоду вимагає визначення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між ними. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди й умовою цивільно-правової відповідальності. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в судовому засіданні не доведено, що саме з вини відповідача у нього погіршився стан здоров`я і він не може працювати за своєю спеціальністю.Тому в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити. Згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Витрати, пов`язані з приїздом позивача в судові засідання в сумі 1256 грн. 87 коп. не підлягають стягненню з відповідача .

Outcome: dismissed