Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

01.04.2016р. до Словянського міськрайонного суду звернулася з позовом [PERSON] до Словянської міської ради Донецької області\~ про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 червня 2013 помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, в склад якої входить: житловий будинок з господарськими будовами, розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Талаліхіна, 21, а також приватизована земельна ділянка для обслуговування цього ж будинку за тією ж адресою. В встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса для оформлення права на спадщину. 30 грудня 2015 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на домоволодіння № 21 по вул. Талаліхіна в м. Словянську Донецької області. На підставі цього свідоцтва за нею було зареєстровано право власності на житловий будинок, що підтверджується випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Постановою нотаріуса від 09 лютого 2016 року в видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку їй було відмовлено, так як немає документів, які б підтверджували право власності чоловіка на цю земельну ділянку, та рекомендовано було звернутися до суду. На підставі рішення Виконкому Словянської міської ради № 500/І від 10.12.1997 року матері її чоловіка [PERSON], як власниці будинку, була передана в приватну власність земельна ділянка № 21 по вул. Талаліхіна в м. Словянську Донецької області, площею 0,0995 га для обслуговування житлового будинку та господарських будов за цією ж адресою. Земельна дільниця розташована на території Словянської міської ради. Це підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, де є також план зовнішніх меж земельної ділянки. Після смерті [PERSON] 23.11.1999 року, відкрилася спадщина на домоволодіння та вказану земельну ділянку. Спадкоємцями за законом в рівних долях були її діти: [PERSON] (її чоловік) та [PERSON], який і прийняв спадщину. 14 вересня 2007 року помер [PERSON], у якого спадкоємців першої черги не було. 23 травня 2008 року її чоловік в Першій Словянській державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину земельної ділянки після смерті брата. 09 грудня 2008 року в Першій Словянській державній нотаріальній конторі він отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину земельної ділянки після смерті матері. Таким чином, чоловік успадкував цілу земельну ділянку, однак це право не зареєстрував в встановленому порядку, Державний акт на свої імя не отримував. Крім того, фактична площа земельної ділянки складає саме 0,0926 га, а ні 0,0995 га, як вказано в Державному акті. Просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вулиця Талаліхіна, 21, площею 0,0926 га, кадастровий номер 1414100000:01:023:0126, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 20 червня 2013 року. Позивач в судовому засіданні не була присутня, але надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не був присутній, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, винести рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. 20 червня 2013 помер чоловік позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. В встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріуса для оформлення права на спадщину. 30 грудня 2015 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами № 21 по вул. Талаліхіна в м. Словянську Донецької області. (а.с.8) На підставі свідоцтва за позивачем було зареєстровано право власності на житловий будинок, що підтверджується випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.10) Постановою нотаріуса від 09 лютого 2016 року в видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану по вул. Талаліхіна, 21 в м. Словянську, позивачу було відмовлено, оскільки відсутній Державний акт, або інший документ, підтверджуючий прав власності на земельну ділянку на імя [PERSON]. (а.с.7) Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. На підставі рішення Виконкому Словянської міської ради № 500/І від 10.12.1997 року матері чоловіка позивача [PERSON], як власниці будинку, була передана в приватну власність земельна ділянка № 21 по вул. Талаліхіна в м. Словянську Донецької області, площею 0,0995 га для обслуговування житлового будинку та господарських будов за цією ж адресою. Дана обставина підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, де є також план зовнішніх меж земельної ділянки. (а.с.20) Після смерті [PERSON] 23.11.1999 року, відкрилася спадщина на домоволодіння та вказану земельну ділянку. Спадкоємцями за законом в рівних долях були її діти: [PERSON] (чоловік позивача) та [PERSON], який і прийняв спадщину. 14 вересня 2007 року помер [PERSON], у якого спадкоємців першої черги не було. 23 травня 2008 року чоловік позивача в Першій Словянській державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину даної земельної ділянки після смерті брата. (а.с.13) 09 грудня 2008 року в Першій Словянській державній нотаріальній конторі чоловік позивача отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину даної земельної ділянки після смерті матері. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що чоловік позивача [PERSON] успадкував всю земельну ділянку за адресою: м. Словянськ, вул. Талаліхіна, 21, однак це право не зареєстрував в встановленому порядку, Державний акт на свої імя не отримував. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не за\-боронених законом в тому числі і на підставі угоди. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п. 23 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування"від 30 травня 2008 року № 7, слідує, що: свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прий\-няли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про виз\-нання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку перехо\-дить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року ( із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року N 2), а саме: п 3) підпункт "ґ" : при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-У ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.; а якщо договором, це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.» Крім того, судом встановлено, що відповідно до пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Талаліхіна, 21 в м. Словянську, при обстеженні земельної ділянки виявлено, що фактична площа ділянки не відповідає площі, вказаній в державному акті (в акті 0995 га, фактична 0,0926 га), натомість фактичні розміри ділянки не відрізняються від розмірів, вказаних в державному акті, тобто була припущена технічна помилка при підрахунку площі земельної ділянки, тому дані про земельну ділянку мають вноситися до Державного земельного кадастру з урахуванням п.4 ст. 27 Закону України Про Державний земельний кадастр та ст. 79-1 Земельного Кодексу України. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити, а саме визнати за позивачем право власності на земельну ділянку за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вулиця Талаліхіна, 21, площею 0,0926 га, кадастровий номер 1414100000:01:023:0126, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 20 червня 2013 року. Суд на підставі ст.ст.10,11,27,60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. На підставі викладенного та

Outcome: approved