Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому на підставі договору дарування від 11 липня 2005 року та договору дарування від 20 листопада 2014 року належить 12/14 частини житлового будинку [ADDRESS]. На початку червня 2014 року, після зміни політичного режиму в країні відповідач [PERSON] та інші невідомі особи почали проживати у вищевказаному домоволодінні. Своїми діями [PERSON] створює перешкоди у користуванні власністю, тому позивач вимушений звернутися до суду для захисту своїх майнових прав. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, згідно якої просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заявив клопотання щодо відмови у позові та виступу у судових дебатах, оскільки відповідач добровільно виїхав зі спірного домоволодіння, тобто усунув перешкоди в користуванні власністю. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідність до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 11 липня 2005 року, який зареєстрований 12 липня 2005 року ДРКП «БТІ» в Реєстрі речових прав на нерухоме майно [NUMBER], та договору дарування від 20 листопада 2014 року, який зареєстрований 20 листопада 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [NUMBER], належить 12/14 частини житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач певний час мешкав у спірному будинку за вищевказаною адресою, як встановлено у судовому засіданні, та підтверджується наданими поясненнями представника відповідача. В лютому 2017 року відповідач [PERSON] виїхав із будинку за адресою: [ADDRESS]. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Із дослідженого судом письмового повідомлення заступника начальника Дніпровського РВП ГУНП в Дніпропетровській області № 45.8/2-23аз від 18 квітня 2017 року (Том 2, а.с. 23) встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 18 лютого 2017 року виїхали з будинку [ADDRESS]. На цей час наведені особи за вказаною адресою не зареєстровані та не проживають. Відповідно письмових пояснень [PERSON], [INFO], представленого ним оригіналу договору оренди житлового приміщення від 18 січня 2017 року, матеріалів перевірки, останній з сім'єю виїхали з будинку [ADDRESS] з 18 лютого 2017 року та на цей час вийняли житло і проживають у будинку у Соборному районі м.Дніпро. Оскільки відповідач не проживає в домоволодінні за адресою [ADDRESS], у справі немає доказів наявності у відповідача угоди з власником майна щодо користування будинком, суд вважає вимогу позивача про усунення перешкод в користуванні власністю відповідачем [PERSON], безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення зі спірного домоволодіння, без надання іншого жилого приміщення, суд бере до увагу обставину щодо відмови представника відповідача від участі у судових дебатах, та заяву щодо залишення зустрічної позовної заяви без розгляду (Том 2, а.с. 25, 26). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed