Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

03 вересня 2020 року [PERSON] (далі [PERSON] ) до Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» (далі відповідач, ЗАТ «Волинь-Лада») про стягнення збитків (упущеної вигоди) у розмірі 1\~067\~276,60 грн. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 28\~грудня 2018\~року за\~позивачем зареєстровано\~право власності\~на нерухоме\~майно,\~а саме адміністративно-побутовий корпус №2 (Б-2), загальною площею 625,3 кв.м, а також адміністративно-побутовоий корпус №1 (А-2), загальною площею 1 275,4 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , які до цього належали ЗАТ «Волинь-Лада». Вказане майно придбано з електронних торгів, організованих на виконання судового рішення про стягнення з відповідача кредитної заборгованості. Позивач зазначає, що з моменту реєстрації права власності на майно та до час звернення до суду відповідач створює йому перешкоди у користуванні майном, а саме не допускає його в придбані нежитлові приміщення, здає їх в оренду (суборенду) та отримує доходи з цього. Також позивач зазначає, що відповідач ініціював необґрунтований судовий спір стосовно визнання недійсними результатів електронних торгів, а за його ініціативою вживалися заходи забезпечення позову відносно позивача, які в подальшому скасовані. Позивач вважає, що в результаті таких дій поніс збитки у вигляді упущеної вигоди, яка полягала у втраті ним можливості отримані орендну плату за здачу цих приміщень в оренду. Ці збитки позивач оцінює у 1\~067\~276,60 грн., які і просить суд стягнути з відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у письмовому відзиві та у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснила, що відповідачем не чинилися перешкоди у доступі до нерухомого майна, а від здачі майна в оренду підприємство не отримує жодних доходів. Вказує, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права, а стосовно відповідача чи його службових осіб відсутні рішення суду про наявність в їх діях неправомірних дій. Заслухавши присутніх учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що ЗАТ «Волинь-Лада» на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 11 травня 2006 року №7/84-75 був власником об`єктів нерухомого майна адміністративно-побутового корпусу №1 (А-2), адміністративно-побутового корпусу №2 (Б-2), центрального складу №1 (О-1), центрального складу №2 (Н-1), павільйону моторного цеху (М-1), павільйону (Л-1) та навісу (Р-1), що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Відповідач відповідно до нотаріально посвідчених договорів іпотеки від 30 жовтня 2007 року №CM-SME A00/055/2007, від 14 серпня 2007 року №CM-SME A00/036/2007, передав частину цих нежитлових приміщень, а саме адміністративно-побутовий корпус №1 (А-2) та адміністративно-побутовий корпус №2 (Б-2), в іпотеку Закритому акціонерному товариству «ОТП Банк», в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами від 29 жовтня 2007 року № CM-SME A00/062/2007, від 14 серпня 2007 року № CM-SME A00/037/2007, які були укладені між банком та позивачем. Надалі, рішенням Господарського суду Волинської області від 29 червня 2011 року у справі №5004/787/11, стягнуто із Закритого акціонерного товариства "Волинь-Лада", на користь Товариства з обмеженою відповідальностю "ОТП Факторинг Україна" - 1 146 043,73 грн., в тому числі 921 186,99 грн. суми основного боргу, 207 494,83 грн. відсотків, 17 361,91 грн. пені та 11 460,44 грн. витрат по оплаті держмита і 229,02 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Підставою для стягнення цих коштів було невиконання ЗАТ «Волинь-Лада» своїх зобовязань за кредитним договором від 14 серпня 2007 року № СМ-SМЕ А00/037/2007. Також,\~рішенням Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 13\~травня 2010\~року у\~справі № 2-1090/2010р., стягнуто солідарно з Закритого акціонерного товариства «Волинь Лада», [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № СМ-SME А00/062/2007 від 29.10.2007 року в розмірі 2418014 грн. 77 коп. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2015 року стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання вищенаведеного рішення замінено із ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна». На примусове виконання вищенаведених судових рішень Господарським судом Волинської області виданий наказ від 11 липня 2011 року, а Луцьким міськрайонним судом Волинської області виконавчий лист від 23 грудня 2010 року. Вищенаведені виконавчі документи були окремо пред`явлені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Волинської області Шульженку Ігорю Сергійовичу, який постановою від 10 вересня 2018 року об`єднав їх в одне зведене виконавче провадження №57173542. 12 листопада 2018 року приватний виконавець направив на адресу Волинської філії ДП «Сетам» заяву про реалізацію арештованого майна - адміністративно-побутового корпусу №1 (А-2) та адміністративно-побутового корпусу №2 (Б-2) за адресою [ADDRESS] . Заявка була здійснена на два окремих лота по кожному приміщенню окрему, із зазначенням стартової ціни, яка визначена відповідно до оцінки від 10 жовтня 2018 року. З матеріалів справи слідує, що 13 грудня 2018 року відбулися електронні торги за обома лотами. Переможцем обох торгів за найвищою ціновою пропозицією визнаний [PERSON] . Обидва лота були реалізовані за стартовою ціною. Результати торгів оформлені протоколами проведення елетронних торгів №№ 375566, 375567 від 13 грудня 2018 року. Надалі, приватний виконавець листами від 22 грудня 2018 року №№722, 727 повідомив Волинську філію ДП «Сетам» про те, що переможець торгів [PERSON] меморіальними ордерами здійснив повний розрахунок за придбане майно. Крім того, 22 грудня 2018 року приватним виконавцем складені акти про реалізацію предметів іпотек. А згідно платіжного доручення №351 від 26 грудня 2018 року, приватний виконавець перерахував на користь стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 2\~990\~838,37 грн. коштів виручених за реалізацію предметів іпотеки. [PERSON] 28 грудня 2018 року отримав від приватного нотаріуса свідоцтва про право власності на придбане майно. Вказані обставини встановленні рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2020 року у цивільній справі №161/547/19, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року, а тому, на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають. Також судом встановлено, що в межах судового спору стосовно оскарження ЗАТ «Волинь-Лада» результатів електронних торгів, судом за ініціативою підприємства неодноразово застосувалися заходи забезпечення позову. Так, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області про забезпечення позову від 28 грудня 2018 року, справа №161/20679/18, провадження №2-з/161/20/18, заяву голови ліквідаційної комісії з припинення ЗАТ «Волинь-Лада» Хомича І.В. про забезпечення позову до подачі позовної заяви, інші особи, які можуть набути статусу учасників справи: приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Шульженко Ігор Сергійович, Державне підприємство «СЕТАМ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», [PERSON] , задоволено частково. Заборонено [PERSON] та іншим третім особам (юридичним та фізичним особам) за його дорученням вчиняти дії щодо відчуження або розпорядження нерухомим майном, а саме: адміністративно-побутовим комплексом №2 /Б-2/ (РПВН: 15151802) та адміністративно-побутовим корпусом №1 /А-2/ (РПВН: 15151630), яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області про забезпечення позову від 02 січня 2019 року, справа № 161/20883/18, провадження № 2-з/161/1/19, заяву Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада», [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви, задоволено. Накладено арешт на майно, а саме: адміністративно-побутовий комплекс № 2 /Б-2/, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 15151802; адміністративно-побутовий комплекс № 1 /Б-2/, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 15151630, які належать [PERSON] та знаходяться у володіння Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада». В подальшому, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2019 року у справі №161/547/19, вищенаведені ухвали про забезпечення позову були скасовані у зв`язку із невнесенням ЗАТ «Волинь-Лада» у строк встановлений судом зустрічного забезпечення позову. Також судом встановлено, що після набуття права власності на спірне нерухоме майно та скасування заходів забезпечення позову, позивач 19 лютого 2020 року уклав з ПФ «Ягуар-Сервіс» нотаріально посвідчений договір про охорону цього майна (а.с.183-188). З наявних доказів, зокрема фототаблиць, пояснень представника ПФ «Ягуар-Сервіс», повідомлень про вчинення кримінального правопорушення, повідомлень в засобах масової інформації слідує, що позивач разом з представниками охоронної фірми протягом січня-лютого 2020 року неодноразово намагалися потрапити у спірні приміщення, однак їх не допускали до нього, зокрема керівник ЗАТ «Волинь-Лада» [PERSON] та штатний юрист цього підприємства [PERSON] (а.с.189-208). При цьому, обставини недопуску представників позивача до приміщень підтверджувалися і самим відповідачем, оскільки в межах цивільної справи №161/547/19 ним неодноразово подавалися заяви про забезпечення позову з посиланням саме на ці обставини. Так, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2020 року у справі №161/547/19 відмовлено у задоволенні заяви Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада», Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький автоцентр» про забезпечення позову. У цій ухвалі зазначено, що на адресу суду 29 січня 2020 року надійшла спільна заява Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада», Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький автоцентр» про забезпечення позову, яка мотивована тим, що 20 січня 2020 року представник [PERSON] заблокували виїзди з приміщень на [ADDRESS] з вимогою передати приміщення у володіння останнього. Аналогічні дії, за твердженнями заявників, відбулися 29 січня 2020 року. З наведених вище підстав, заявники просили суд заборонити [PERSON] вчиняти будь-які дії спрямовані на знищення, пошкодження чи передачу нерухомого майна третім особам. Також, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2020 року у справі №161/547/19 відмовлено у задоволенні заяви Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» про забезпечення позову. У цій ухвалі було зазначено, що на адресу суду 21 лютого 2020 року надійшла заява Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» про забезпечення позову, яка мотивована тим, що 20 січня 2020 року представники ПФ «Ягуар-Сервіс» прибули до приміщення, за адресою м. Луцьк, вул. Кільцева, 1. та блокували господарську діяльність підприємства. Після прибуття на місце події представників поліції та юриста ЗАТ «Волинь-Лада», вказані невідомі особи надали договір про охорону приміщення від 19 лютого 2020 року, який укладений з [PERSON] . Позивач вважає, що таким чином відповідач [PERSON] блокує господарську діяльність та здійснює «силовий тиск на позивача». З наведених вище підстав, позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову, а саме заборонити [PERSON] вчиняти будь-які дії спрямовані на знищення, пошкодження чи передачу нерухомого майна третім особам. Надаючи свою оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У частині третій статті 319 ЦК України визначено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частинами першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. А у частині третій статті 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. З аналізу вищенаведених положень матеріального закону слідує, що право власності, елементами якого є право на користування, володіння та розпорядження майном, є непорушним та не може бути протиправно обмеженим. У випадку порушення свого права власності, власник може вимагати усунення завданої йому шкоди. В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів справи, починаючи з 28 грудня 2018 року відповідачем позивачу систематично чиниться перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні спірним нерухомим майном. Зокрема, в межах цивільної справи №161/547/19 за позовом закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженко Ігоря Сергійовича, державного підприємства «Сетам», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький автоцентр», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Онищук Ірина Петрівна, про визнання результатів електронних торгів від 13.12.2018 року у виконавчому провадженні № 57157821 недійсними, скасування свідоцтв про право власності, вживалися заходи забезпечення позову, які діяли до 05 грудня 2019 року та полягали у забороні [PERSON] розпоряджатися придбаним майном. Суд зауважує, що право на звернення до суду є непорушним і кожна особа дійсно має право на захист своїх порушених, оспорених або невизнаних прав, або законного інтересу. Одночасно, процесуальний закон покладає на сторону, яка ініціювала заходи забезпечення позову, відповідальність у випадку визнання таких заходів необґрунтованими та відмови у позові. Так, частина перша статті 159 ЦПК України визначає, що у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися. Це означає, що оскільки у період з 28 грудня 2018 року по 05 грудня 2019 року діяли заходи забезпечення позову у задоволенні якого в подальшому було відмовлено, позивач в силу положень ч.1 ст.159 ЦПК України має право на відшкодування завданих йому збитків за цей період за рахунок ЗАТ «Волинь-Лада», яке ініціювало такі заходи. Також, суд погоджується з доводами позивача, що і після скасування заходів забезпечення позову йому продовжували чинитися перешкоди з боку відповідача у праві користування та володіння спірним майном, яке виявилося у недопуску представниками ЗАТ «Волинь-Лада», представників позивача на територію спірних приміщень у січні-лютому 2020 року. Вказане підтверджується як дослідженими судом фототаблицями, повідомленнями в електронних засобах масової інформації, зокрема за посиланням https://www.volyn24.com/news/145577-u-lucku-sproba-sylovogo-zahoplennia-terytorii-pidpryiemstva, так і поведінкою самого ЗАТ «Волинь-Лада» під час розгляду цивільної справи №161/547/19, в межах якого у січні-лютому 2020 року воно намагалося повторно ініціювати заходи забезпечення позову посилаючись на спроби [PERSON] проникнути у спірні приміщення. Варто зазначити, що під час відображення конфлікту у електронних засобах масової інформації відео-коментар надавала представник ЗАТ «Волинь-Лада» за довіреністю та його штатний юрист [PERSON] , яка категорично заперечила право [PERSON] на спірні приміщення та підтвердила, що підприємство не допустить його до закінчення судового спору (https://12kanal.com/skandal-navkolo-primishhen-volin-ladi/). В матеріалах цієї цивільної справи наявна як копія довіреності від 17 січня 2020 року №1 на [PERSON] , так і наказ №1-к від 16 січня 2020 року про прийняття її на посаду юриста ЗАТ «Волинь-Лада». Ці документи були подані суду разом із заявою про ознайомлення з матеріалами справи від 22 жовтня 2020 року. Доказів добровільного звільнення приміщення та передачі його [PERSON] у фактичне володіння, станом на день розгляду справи відповідач суду не надав. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що перешкод у реалізації позивачем свого права власності ЗАТ «Волинь-Лада» не чинить, адже це спростовується обставинами, які встановлені судом вище. Все вищенаведене у своїй сукупності дає суду змогу дійти висновку, що відповідач починаючи з дня реєстрації позивачем за собою права власності на майно і на сьогоднішній день систематично незаконно чинить йому перешкоди у реалізації ним своїх правомочностей, не допускає його до приміщень та не дає вступити у їх фактичне володіння. Такі дії з боку відповідача складають собою цивільне правопорушення (делікт), а тому, на підставі ст.ст.22, 1166 ЦК України, а також згадуваної вище ч.1 ст.159 ЦПК України, позивач має право вимагати від відповідача відшкодування завданих збитків, зокрема і у формі упущеної вигоди. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що спірні приміщення ним були передані в оренду (найм), а в подальшому орендарі передали їх в суборенду, оскільки вказане не впливає на обсяг правомочностей позивача на спірні приміщення та не давало право ЗАТ «Волинь-Лада» чинити перешкоди останньому у реалізації свого права власності на них. До того ж, на підтвердження цих обставин представник відповідача не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів, а саме відповідних договорів оренди та суборенди. Визначаючи конкретний розмір відшкодування упущеної вигоди суд погоджується, що за звичайних обставин, тобто правомірної поведінки відповідача та добровільної передачі спірного приміщення, позивач міг би реально одержати доходи від здачі цього майна в оренду. Застосований позивачем підхід для обрахування розміру заявленої упущеної вигоди 1\~067\~276,60 грн., який полягає у обрахуванні суб`єктом оціночної діяльності вартості здачі 1 кв.м. приміщення в оренду (найм), площі приміщення та строку порушення його прав (грудень 2018 року серпень 2020 року), суд вважає в цілому допустимим та обґрунтованим. Оскільки свого контррозрахунку відповідач суду не надав, не заявив клопотання про призначення судової експертизи для перевірки його економічної та ринкової обґрунтованості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із повним задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути 10\~510,00 грн. судового збору, який був сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved