Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання частково незаконним рішення та скасування його в частині, визнання недійсним свідоцтва про право власності. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 02 червня 2011 року [PERSON] сільська рада Жовківського району Львівської області на засіданні четвертої сесії шостого демократичного скликання прийняла рішення, яким було затверджено уточнену площу земельних ділянок, що передаються безоплатно у власність гр. [PERSON], вирішено видати державні акти на право власності на земельні ділянки на імя [PERSON] та зобовязано гр. [PERSON] зареєструвати державні акти на право власності на земельні ділянки в органі державної реєстрації. Також цим рішенням встановлено постійний сервітут на право гр. [PERSON] та гр. [PERSON] проїзду до своїх земельних ділянок та право відводу води через земельну ділянку гр.[PERSON]; зобовязано гр. [PERSON] укласти з гр. [PERSON] та гр. [PERSON] договори про сервітут на право проїзду до своєї земельної ділянки та право відводу води зі своєї земельної ділянки та зареєструвати їх в органі державної реєстрації. Вказав, що рішенням [PERSON] сільської ради Жовківського району Львівської області від 20 вересня 2015 року № 8 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в с. Потелич, вул. Зелена, 105, Жовківського району Львівської області та передано її безоплатно у власність Позивачу. Зазначив, що єдиним можливим заїздом до належної позивачу земельної ділянки є зі сторони земельної ділянки по межі від літери від «Б» до «В», землекористувачем якої зазначена гр. [PERSON] Вказав, що на час передачі земельної ділянки у власність Відповідачу-2 частина цієї земельної ділянки належала до земель загального користування населеного пункту, оскільки була єдиним заїздом до земельної ділянки по вул. Зелена № 105 та фактично частково перебувала у користуванні Позивача, про що [PERSON] сільській раді на час прийняття оскаржуваного рішення було достовірно відомо. Позивач також звернув увагу суду на те, що він не погоджував меж земельної ділянки землекористувача [PERSON] та нікого не уповноважував на вчинення таких дій, підпис на Акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою Львівська область, Жовківський район, с. Потелич, вул. Зелена №106 землекористувача гр. [PERSON]М, вчинено без його відома іншою особою. Просив визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради Жовківського району Львівської області від 02 червня 2011 року № 25 в частині; визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер 13996391, видане [PERSON] Представник відповідача [PERSON] подала письмове заперечення на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, подала заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Своє заперечення мотивувала тим, що при виготовленні проекту землеустрою [PERSON] було здійснено погодження меж з усіма сусідніми землекористувачами, про що свідчить підпис позивача на акті погодження меж, який на момент погодження не висував ніяких заперечень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Пояснив, що будинок було придбано у 2009 році. До будинку є один заїзд. Частина земельної ділянки належала до земель загального користування. Наголосив, що технічна документація по земельній ділянці не виготовлялася, земельна ділянка не передавалася, а рішення [PERSON] сільської ради № 25 містить лише формулювання «затвердити уточнену площу». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у запереченні. Пояснила, що сітку було загороджено, щоб захистити курей від собаки. Проїзд був, на тому місці було болото. Земельну ділянку відгородив Оливко. Вони давали проїхати, але просили привести дорогу до порядку. Землею користуються з 1962 року. Сусіди погрожують їй лопатою і кажуть, що вбють її сина і її. Вона користується земельними ділянками розміром сім сотих і двадцять сотих. Її мати працювала в колгоспі, мала в користуванні земельні розміром сім сотих і двадцять сотих. [PERSON] є її сусідом, який купив будинок близько 5 років тому назад, після чого почалися конфлікти. Ворота вона поставила близько 4-5 років назад. По оформленню земельної ділянки в Рава-Руську їздив її син. За [PERSON] документи підписала його жінка, бо той щось робив. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у запереченні. Пояснила, що такий спір вже розглядався судом. З 1971 року всією земельною ділянкою користувалася Семен, а з 1990 року [PERSON] Наголосила, що рішення [PERSON] сільської ради містить формулювання «земельні ділянки передаються безоплатно». Вказала, що дороги загального користування на земельній ділянці немає. Наголосила, що якби не було затверджено проект землеустрою, не було б видано Державного акту. Подала заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, проти позову не заперечив. [PERSON] Василівна в судовому засіданні пояснила, що до [PERSON] і до них сусіди поставили браму. Іншого заїзду до будинку немає. Вона з 1993 року живе по вул. Зелена, 107. Попередні власники будинку, який придбав [PERSON], їздили тією дорогою. [PERSON] користувалася двома земельними ділянками - з однієї сторони, там де будинок, та з другої сторони. Земельна ділянка зараз обгороджена. Раніше брами не було, був вільний заїзд. Близько 2 років тому назад син [PERSON] поставив браму. Ключів від брами в неї немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 1990 році придбала будинок, в якому почала жити з 1993 року. Все було добре, поки [PERSON] не захотіла приватизувати дорогу. [PERSON] пустила на дорогу гній та сміття. На брамі зараз висить замок. Вона зверталася в міліцію. Вона живе в будинку № 107, її сусідами є [PERSON] і [PERSON]. Брама зявилася близько 2-3 років тому назад. Власником будинку і земельної ділянки є її чоловік. Підпис біля прізвища Оливко не виконано ні нею, ні чоловіком. [PERSON] користувалася тільки тією земельною ділянкою, де живе. На іншій частині була копаня, де плавали качки. Син [PERSON] погрожує, що на тому місці поставить гараж, а дорогу перекопає. Документи на землю погоджувала вона. Коли вона несла мішок, на дорозі її перестріли і вона підписала повністю Оливко, бо бачила два квадратики землі, які хотіла приватизувати [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він носив документи для погодження меж до [PERSON] і Оливко. Документи були підписані [PERSON] і [PERSON]. Брама була до оформлення права власності. [PERSON] і Оливко їздять без перешкод. Колодку на браму поставив він, бо сусіди хамили, качали воду та гноївку. Акти підписував він, як син, документи і заяву в сільську раду носив теж він. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 14.11.1997 року було рішення сесії про виготовлення документації. Земель загального користування у неї в користуванні не було, згідно плану доріг там немає. Коли робилася інвентаризація в 1994 році, він ще на той час не працював. На картах землі загального користування відповідно позначені. До того часу сусіди проїжджали і проходили з іншої сторони. [PERSON] користувалася земельними ділянками і є дані погосподарського обліку. Депутати знали про цю ситуацію, хотіли зобовязати укласти договір сервітуту. Наголосив, що відповідно до викопіювання ніякої дороги немає, а є суцільний контур. У судовому засіданні було досліджено усі наявні в матеріалах справи письмові докази. З рішення [PERSON] сільської ради № 25 від 02.06.2011 року «Про затвердження уточненої площі земельних ділянок, які передаються безоплатно у власність гр. [PERSON]М.», вбачається, що було затверджено уточнену площу земельних ділянок, що передаються безоплатно у власність гр. [PERSON], а саме: площею 0,0882 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Потелич по вул. Зелена № 106 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0767 га та 0,2092 га в урочищі «За Сичаком». Вирішено видати державні акти на право власності на земельні ділянки на імя [PERSON] та зобовязано [PERSON] зареєструвати державні акти на право власності на земельні ділянки в органі державної реєстрації. Зобовязано гр. [PERSON] укласти з гр. [PERSON] та гр. [PERSON] договори про сервітут на право проїзду до своєї земельної ділянки та право відводу води зі своєї земельної ділянки та зареєструвати їх в органі державної реєстрації. З рішення [PERSON] сільської ради № 17 від 08.10.2013 року вбачається, що вирішено внести зміни до рішення № 25 від 02 червня 2011 року «Про затвердження уточненої площі земельних ділянок, які передаються безоплатно у власність гр. [PERSON]М.», виключивши з даного рішення п.4 «Зобовязати гр. [PERSON] укласти з гр. [PERSON] та гр. [PERSON] договори про сервітут на право проїзду до своєї земельної ділянки та право відводу води зі своєї земельної ділянки та зареєструвати їх в органі державної реєстрації». З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13997577 від 05.12.2013 року вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 4622787600:08:002:0014, площею 0,0882 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Потелич, вул. Зелена, 106, є [PERSON]. Як вбачається з плану території земельної ділянки, поданої позивачем, земельна ділянка площею 0,0882 га за адресою: с. Потелич, вул. Зелена, 106, що належить [PERSON] включає оспорюваний проїзд. З рішення [PERSON] сільської ради № 8 від 20.09.2015 року вбачається, що затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1900 га, кадастровий номер 4622787600:08:002:0018 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Потелич, вул. Зелена, 105, Жовківського району Львівської області та передано її безоплатно у власність [PERSON]. З рішення [PERSON] сільської ради № 9 від 29.09.2009 року вбачається, що таким уточнено площу та цільове призначення земельних ділянок, переданих у приватну власність. З рішення [PERSON] сільської ради № 2 від 14.11.1997 року вбачається, що таким передано у приватну власність земельні ділянки в межах населених пунктів. З ескізу присадибної ділянки № 106 по вул. Зеленій в с. Потелич, наявної в матеріалах інвентаризаційної справи, вбачається, що присадибна ділянка має контури, які позначені частково 8,8 м, 1,5 м, 10,5 м, 20,4 м. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46084486 від 22.10.2015 року вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 4622787600:08:002:0018, що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Потелич, вул. Зелена, 105, є [PERSON] З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.10.2015 року вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 4622787600:08:002:0018, що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Потелич, вул. Зелена, 105, є [PERSON] З Акту встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки від 15.12.2014 року землекористувача [PERSON] вбачається, що такий підписаним суміжними землекористувачами. З Акту встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки від 18.05.2011 року землекористувача [PERSON], вбачається, що такий підписаним суміжними землекористувачами. З Акту встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки від 13.05.2011 року землекористувача [PERSON], вбачається, що такий підписаним суміжними землекористувачами. Відповідно до протоколу від 29.12.2015 року громадянам [PERSON] та [PERSON] комісією представників [PERSON] сільської ради рекомендовано звернутись до [PERSON] щодо укладення договору земельного сервітуту. З виписок з погосподарської книги №12 вбачається, що за домогосподарством по вул. Зеленій, 106 станом на 01.06.1990 року рахується 0,30 гектара землі. З копій по господарських книг вбачається, що за домогосподарством по вул. Зеленій, 106 станом на 01.01.1995 року рахується 0,55 гектара земельних ділянок, в тому числі 0,09 га під будівлями, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, а станом на 01.01.2010 року рахується 1,39 гектара земельних ділянок, в тому числі 0,09 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Твердження позивача про те, що на час передачі земельної ділянки у власність [PERSON] частина цієї земельної ділянки належала до земель загального користування населеного пункту, оскільки була єдиним заїздом до земельної ділянки по вул. Зелена № 105 та фактично частково перебувала у користуванні позивача, про що [PERSON] сільській раді на час прийняття оскаржуваного рішення було достовірно відомо, спростовуються показами свідка [PERSON] про те, що земель загального користування у неї в користуванні не було, згідно плану доріг там немає, відповідно до викопіювання ніякої дороги немає, а є суцільний контур, а також спростовується викопіюванням з проекту роздержавлення і приватизації КСП «Потелич» Жовківського району Львівської області, планом території земельної ділянки, поданої позивачем. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 4622787600:08:002:0018, що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Потелич, вул. Зелена, 105, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46084486 від 22.10.2015 року. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 4622787600:08:002:0014, площею 0,0882 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Потелич, вул. Зелена, 106, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13997577 від 05.12.2013 року. Судом встановлено, що у користуванні [PERSON] з 1995 року перебувала, зокрема, присадибна земельна ділянка площею 0,09 га, що підтверджується копіями з погосподарських книг. Після проведення точних обмірів цієї ділянки, площа такої склала 0,0882 га. Оспорюваний проїзд не є проїздом між ділянками, а входить до земельної ділянки кадастровий номер 4622787600:08:002:0014, площею 0,0882 га, за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Потелич, вул. Зелена, 106, що підтверджується планом території земельної ділянки. Посилання представника позивача на ескіз присадибної ділянки № 106 по вул. Зеленій в с. Потелич, наявної в матеріалах інвентаризаційної справи, з якого, на думку представника позивача, вбачається, що присадибна ділянка має контури 8,8 метри і 10,5 метрів на 20,4 метрів, є припущенням, оскільки в разі таких контурів земельна ділянка мала би площу, яка менше 0,02 га, натомість судом встановлено, що у користуванні [PERSON] з 1995 року перебувала, зокрема, присадибна земельна ділянка площею 0,09 га. Відповідно до ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Таким чином судом встановлено, що у користуванні [PERSON] перебувала присадибна земельна ділянка, уточнена площа якої становить 0,0882 га, і відповідно до ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України [PERSON] мала право на приватизацію такої. Суд відхиляє як доказ показання свідків [PERSON] та [PERSON] в частині пояснень щодо підписів суміжних землекористувачів на акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, оскільки такі спростовуються Актом встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки від 18.05.2011 року, підписаним суміжними землекористувачами. Також даним Актом спростовується твердження позивача про те, що він не погоджував меж земельної ділянки [PERSON] Твердження представника позивача про відсутність затвердженої технічної документації по земельній ділянці відповідача [PERSON] є припущенням, на якому відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися доказування та яким не може обґрунтовуватися судове рішення. Статтею 144 Конституції України встановлено. що органи місцевого самоврядування приймають рішення в межах компетенції, встановленої законом. Отже, підставами для визнання акта недійсним (протиправним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який цей акт прийняв. Обовязковою умовою визнання акта протиправним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання регулювання земельних відносин. З наведених вище правових положень вбачається, що вирішення питань про передачу земельних ділянок громадянам України із земель комунальної власності в межах населеного пункту, віднесено до виключної компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад, про що приймається рішення. [PERSON] сільська рада є органом місцевого самоврядування, повноваження якого визначені у розділі 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Частинами 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності. Підстави набуття права на землю визначені частин 1,2,5 ст. 116 Земельного кодексу України якою встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Судом встановлено, що 02.06.2011 року з дотриманням вимог ст. 116, ст. 118 Земельного кодексу України, ст. ст. 34, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» [PERSON] сільська рада Жовківського району Львівської області розглянула на пленарному засіданні заяву [PERSON] та в межах своєї компетенції прийняла рішення № 25 «Про затвердження уточненої площі земельних ділянок, які передаються безоплатно у власність гр. [PERSON]М.», тобто діяла у спосіб, передбачений законом. Прийняття цього акту не порушило прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, оскільки у користуванні [PERSON] перебувала присадибна земельна ділянка, уточнена площа якої становить 0,0882 га, і відповідно до ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України [PERSON] мала право на приватизацію такої. За таких обставин у задоволенні позовної вимоги - визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради Жовківського району Львівської області від 02 червня 2011 року № 25 в частині слід відмовити. У задоволенні позовної вимоги - визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер 13996391, видане [PERSON] слід відмовити, як у похідній вимозі. Представник відповідача [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила застосувати по даній справі наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в позові. Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак судом встановлено відсутність порушеного права або інтересу, відтак застосовувати позовну давність буде неправомірним, оскільки в разі відсутності порушеного права або інтересу позовна давність не починає перебігу. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити повністю. Інших фактичних даних для вирішення справи немає.

Outcome: dismissed