Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. В позові просить зобовязати [PERSON] публічно (депутати, журналісти, громадськість) за аналогічних обставин, при прямій онлайн трансляції через мережу Інтернет вибачитися перед [PERSON] за розповсюдження згадуваної в позові недостовірної інформації, що паплюжить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] на: -найближчому пленарному засіданні депутатів Кузнецовської міської ради; найближчому засіданні депутатської комісії з питань земельних відносин, архітектури, містобудування, благоустрою та екології Кузнецовської міської ради; у приміщенні Кузнецовської міської ради; у громадському місті в м.Вараш, м-рн Будівельників, 48. Вибачення має бути слідуючого змісту: «Я [PERSON] прошу вибачення у [PERSON] і публічно заявляю про таке : [PERSON] не є сепаратистом, не є крадієм, не є обманщиком та не є аферистом. [PERSON] ніколи не зловживав службовим становищем та не отримував у подарунок автомобіль за відділення земель. Попередньо публічно поширена мною вищеназвана інформація 24.02.2016 року на засіданні депутатської комісії з питань земельних відносин, архітектури, містобудування, благоустрою та екології Кузнецовської міської ради, 02.09.2016 року в громадському місті м.Вараш, м-рн Будівельників, 48, 23.09.2016 року перед початком засідання депутатської комісії з питань земельних відносин, архітектури, містобудування, благоустрою та екології в приміщенні Кузнецовської міської ради та 20.12.2016 року на пленарному засіданні депутатів Кузнецовської міської ради не відповідає дійсності. Тому прошу [PERSON] мене вибачити за публічне поширення недостовірної інформації щодо нього. [PERSON] вибачте мене, будь ласка, за те, що спричинив Вам душевну біль та страждання», а також стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн. Одночасно [PERSON] просить зобовязати фізичну особу підприємця інтернет провайдера «Есфіль» [PERSON] забезпечити онлайн-трансляцією даного вибачення. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] поширив публічно недостовірну інформацію щодо [PERSON] 24.02.2016 року на засіданні, а 23.09.2016 року перед засіданням депутатської комісії з питань земельних відносин, архітектури, містобудування, благоустрою та екології Кузнецовської міської ради, 02.09.2016 року в м.Вараш по м-ну Будівельників, 48 та 20.12.2016 року на пленарному засіданні дванадцятої сесії Кузнецовської міської ради сьомого скликання. Такі дії [PERSON] паплюжать честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], оскільки були публічними, принизливими, порушували його права як людини і громадянина та стали темою для обговорення громадськості, а [PERSON] є публічною людиною. [PERSON] дії [PERSON] [PERSON] втратив свою репутацію і вимушений долати постійний страх, тривогу, душевні хвилювання та вживати додаткових зусиль для організації свого життя, що завдає моральних страждань та примушує звертатися до лікарів за медичною допомогою. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.04.2017 року, з підстав наведених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи позивача з підстав викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав повністю. Зазначив, що його висловлювання були його субєктивними судженнями про загальну діяльність [PERSON], тобто це його субєктивна думка та запитання до позивача про його діяльність як депутата, волонтера, громадянина, а фактичних стверджень не було. Ствердив, що 23.09.2016 року такої події як зазначено в позові не було. В судовому засіданні [PERSON] -представник [PERSON] у своїх поясненнях покликалася на те, що достовірність відомостей розповсюджених [PERSON] позивачем не оспорюється і водночас не є фактичними даними, а субєктивною думкою [PERSON] Зазначив, що використання вибачення не може бути застосоване як спосіб захисту честі, гідності та ділової репутації. Просив в позові відмовити. Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак до суду надійшла заява від 23.05.2017 року про розгляд справи без участі ФОП [PERSON] та її представника [PERSON], а також про визнання позову у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що [PERSON] 24.02.2016 року на засіданні депутатської комісії з питань земельних відносин, архітектури, містобудування, благоустрою та екології Кузнецовської міської ради зазначив: «[PERSON], давайте не начинайте. Бо якщо ми начнемо. Скільки [PERSON] всього взяли і скільки [PERSON] набрали. Про те, що [PERSON] робили, які афери всі це знають.»; 02.09.2016 року в м.Вараш по м-ну Будівельників, 48 зазначив: «коли [PERSON] були мером і крали, безстидно крали у всіх мешканців міста. В всіх крали. [PERSON] крали реально коли були мером. [PERSON] даже взяли машину. Вам подарили машину, кому [PERSON] давали цю землю.»; 23.09.2016 року перед засіданням депутатської комісії з питань земельних відносин, архітектури, містобудування, благоустрою та екології Кузнецовської міської ради зазначив: «[PERSON] краще розкажіть, як [PERSON] були на зоні за шапки, які крали»; та 20.12.2016 року на пленарному засіданні дванадцятої сесії Кузнецовської міської ради сьомого скликання зазначив: « я привселюдно при всіх, що [PERSON] самий настояний сепаратист. А знаєте чому? Тому, що [PERSON] як громадянин міста Кузнецовська неодноразово обводите всіх в обман мешканців нашого міста. [PERSON] коли були міським головою, [PERSON] неодноразово крали і всіх обкрадували. [PERSON] не маєте ніякого морального права тут стояти і все це розказувати, бо [PERSON] крали і ще раз крали. А [PERSON] брехун і обманщик. [PERSON] далі всіх обманюєте, і крали, і далі будете красти.». Дані обставини встановлені із показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також із наданих позивачем відео та аудіо записів досліджених в судовому засіданні. Судом також встановлено, що [PERSON] є публічною особою протягом багатьох років, як він сам зазначає у позовній заяві, оскільки є депутатом Кузнецовської міської ради. Відповідно до норми\~ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе. В той же час, нормою\~ст.34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Як роз'яснено у п.15\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). \~\~\~\~ Пунктом 19 цієї ж\~постанови\~визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Пунктом 21 вищевказаної постанови передбачено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідно до\~ст.277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Наведені правові позиціі висловлені Верховним Судом України в постановах від 18 лютого 2015 року у справі № 6-42386св14 та від 13 травня 2015 року у справі № 6-6678св15, а викладені у вказаних постановах висновки згідно\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковими для застосування. Проаналізувавши в цілому зміст вищевказаних висловлювань [PERSON] та, зокрема, оспорювану інформацію, що міститься в них, суд приходить до висновку, що інформація за своїм характером не є фактичними твердженнями, істинність яких можна було б перевірити дослідженням доказів про факти. Оспорювана інформація «[PERSON], давайте не начинайте. Бо якщо ми начнемо. Скільки [PERSON] всього взяли і скільки [PERSON] набрали. Про те, що [PERSON] робили, які афери, всі це знають.»; «коли [PERSON] були мером і крали, безстидно крали у всіх мешканців міста. В всіх крали. [PERSON] крали реально коли були мером. [PERSON] даже взяли машину. Вам подарили машину, кому [PERSON] давали цю землю.» та «[PERSON] краще розкажіть, як [PERSON] були на зоні за шапки, які крали» сформульована в контексті сказаного відповідачем у виді питальних речень, не містить жодних фактичних відомостей та конкретних посилань. Також це було підтверджено в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що у висловлюваннях не було нічого конкретного, а були загальні твердження, [PERSON] та [PERSON], які вказали, що висловлювання були у формі питань. Інформація про те: « я привселюдно при всіх, що [PERSON] самий настояний сепаратист. А знаєте чому? Тому, що [PERSON] як громадянин міста Кузнецовська неодноразово обводите всіх в обман мешканців нашого міста. [PERSON] коли були міським головою, [PERSON] неодноразово крали і всіх обкрадували. [PERSON] не маєте ніякого морального права тут стояти і все це розказувати, бо [PERSON] крали і ще раз крали. А [PERSON] брехун і обманщик. [PERSON] далі всіх обманюєте, і крали, і далі будете красти.» є висловленням власної думки [PERSON], що склалася у нього про позивача [PERSON], а отже теж не містить фактів, що могли б бути предметом перевірки їх в суді на достовірність. Оціночна інформація, яка висловлена в риторичній формі, не впливає на соціальну оцінку позивача в очах оточуючих, а тим більше оцінку його професійної діяльності як депутата міської ради, не посягає на позитивну зовнішню оцінку позивача з боку суспільства, на об'єктивну оцінку його діянь по дотриманню морально-етичних та правових норм. Нормами ч.ч.1, 2 ст.30\~Закону України «Про інформацію»\~передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.\~\~Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи в такий же спосіб з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Що стосується вибору позивача способу захисту своїх прав шляхом вибачення, то відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Саме таке розяснення надане в п. 26 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України. За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовної вимоги [PERSON] про публічне вибачення [PERSON], а також про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди саме діями [PERSON] Відмова у задоволенні вищезазначених позовних вимог виключає задоволення вимоги позову, щодо зобовязання фізичної особи підприємця інтернет провайдера «Есфіль» [PERSON] забезпечити онлайн-трансляцією даного вибачення, незважаючи на визнання нею позову у повному обсязі, оскільки дана позовна вимога є похідною від інших позовних вимог. Згідно\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, враховуючи те, що суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем, оспорювана інформація ніяким чином не зачіпає честі, гідності та ділової репутації позивача [PERSON], є оціночним судженням відповідача [PERSON] і відповідно така інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, то позов [PERSON] не підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed