Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про визнання договору добровільного страхування наземного транспорту №0212-Тз від 04.01.2012 року та частково п.2.4 без зміни відсоткової ставки 12,99%, п3.310 кредитного договору №2203651301201-А-UAH «Партнер 50» - недійсними, відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Посилалася на те, що 10.01.2012 року між нею та ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір №2203651301201-А-UAH «Партнер 50», відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 86650 грн. 00 коп. на придбання автомобіля марки «HYUNDAI i30» д.н. [NUMBER]. Вартість автомобіля становила 173000 гривень, половину якої вона сплатила одразу одним платежем, а решту коштів взяла в кредит у відповідача. За умовами укладеного договору вона зобов'язалася здійснювати щорічне страхування зазначеного автомобіля. На виконання умов кредитного договору 16.05.2012 року між нею та ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, про що позивач повідомила кредитодавця. Банк погодився з її діями та не заперечував проти здійснення страхування в іншій компанії, яка акредитована банком. Проте, 30.05.2012 року банком їй було надіслано лист, в якому повідомлено про те, що вже здійснено страхування її автомобіля в ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та зобов'язали її сплатити 8448 грн. 38 коп. за відсотковою ставкою 24 % річних. Зазначила, що такі дії банком були вчинені самовільно, оскільки вона не давала право банку укладати будь-які договори та підписувати їх. Вважає, що умови кредитного договору №2203651301201-А-UAH «Партнер 50» від 10.01.2012 року суперечать вимогам ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Внаслідок таких дій банку їй було завдано матеріальну та моральну шкоду. Просила визнати договір добровільного страхування наземного транспорту №02/12-Тз від 04.01.2012 року, укладений в ПАТ «СК «Арсенал Страхування», та частково п.2.4 без зміни відсоткової ставки 12,99%, п.3.3.10 кредитного договору №2203651301201-А-UAH «Партнер 50» - недійсними. Також просила відшкодувати їй матеріальні збитки в сумі 25243 грн. 23 коп. та моральну шкоду в сумі 643968 грн. 00 коп. В подальшому, позивач неодноразово позовні вимоги змінювала. Зазначила, що договір добровільного страхування наземного транспортного засобу від 04.01.2012 року втратив силу у зв'язку з тим, що не було здійснено чергового страхового платежу. Банк не мав права здійснювати страховий платіж на договір, який втратив чинність та є, на її думку, нікчемним. Остаточно позивач просила: визнати договір добровільного страхування наземного транспорту №02/12-Тз від 04.01.2012 року в ПАТ «СК «Арсенал Страхування» - недійсним; визнати дії ПАТ «Банк Кредит Дніпро» щодо здійснення проплати по страховому внеску від 24.05.2012 року неправомірними; визнати частково п.2.4 без зміни відсоткової ставки 12,99%, п. 3.3.10 кредитного договору №2203651301201-А-UAH «Партнер 50» - такими, що порушують законодавство України та є нікчемними. Також просила відшкодувати їй матеріальні збитки в сумі 52800 грн. 14 коп. та моральну шкоду в розмірі 324 мінімальних заробітних плат. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили, викладені в ньому обставини. Просили позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Банк Кредит Дніпро» у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Пояснив, що сторонами у добровільному порядку були погоджені умови обох оспорюваних договорів, позивач із власної волі уклала договори. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача ПАТ «СК «Арсенал Страхування» у судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, в яких позов не визнав та зазначив, що 04.01.2012 року між компанією та [PERSON] було добровільно укладено договір страхування наземного страхування. Просив відмовити в задоволенні позову. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду показали, що тривалий час працювали разом із позивачем. Після отримання кредиту у [PERSON] погіршився стан здоров'я, вона часто лікувалась. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 10.01.2012 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2203651301201-А-UAH «Партнер 50» (а.с.11-17 Том 1). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Так, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року. Згідно умов договору банк надає позичальнику, з урахуванням його платоспроможності, споживчий кредит на придбання автомобілю, а також не поновлювальну відкличну кредитну лінію на оплату страхових платежів у випадку і порядку передбачених в п.3.3.10 даного договору, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати, та повернути кредит та плату за користування кредитом, яка встановлюється згідно п.2.4 та п.2.5 договору. Сума кредиту на придбання автомобілю становить 86650 гривень. Кредитний ліміт та валюта кредитного ліміту на оплату страхових платежів становить 78851 грн. 50 коп. Кредит надається на 84 місяці та діє з 10.01.2012 року по 09.01.2019 року. У пункті 2.4.1 Договору сторони погодили, що відсоткова ставка по договору становить 18 % річних. Одночасно у п.2.4.2 Договору сторони погодили, що у разі, якщо позичальник або інша особа здійснює страхування автомобіля, опис якого зазначено у п.2.7 Договору, в СК «Арсенал Страхування», замість відсоткової ставки, передбаченої п.2.4.1 цього Договору встановлюється відсоткова ставка у розмірі 12,99 % річних. Акційна відсоткова ставка діє виключно на період дії договору страхування, укладеного зі страховиком. У разі укладення позичальником договору страхування предмету застави не зі Страховиком, а з іншою погодженою банком страховою компанією та надання копії страхування та документів, що підтверджують сплату страхового платежу не пізніше дня закінчення строку дії попереднього договору страхування, проценти за користування кредитом з наступного дня за днем закінчення дії попереднього договору страхування, нараховуються за ставкою, встановленою п.2.4.1 цього Договору. Як вбачається з п.3.3.10 Договору, в день укладення договору застави позичальник зобов'язується забезпечити страхування у страховика, зазначеного в п.2.4.1 цього Договору, у разі наявності у страховика погодження в банку на момент сплати страхового платежу, або в одній із погоджених банком страхових компаній за власний рахунок та на умовах, погоджених з ним... У випадку закінчення строку дії договору страхування позичальник зобов'язаний забезпечити продовження строку дії договору страхування або забезпечити укладення нового договору страхування, що підтверджує факт страхування предмета застави у страховика, зазначеного в п.2.4.1 Договору, у разі наявності у страховика погодження в банку на момент сплати страхового платежу, або в одній з погоджених банком страхових компаній, на користь банку та на умовах, погоджених з банком, а також надати банку копії договорів страхування та документи, що підтверджують сплату страхового платежу, не пізніше дати сплати страхового платежу згідно умов договору страхування. Позичальник зобов'язаний виконувати вимоги договорів страхування, не припиняти їх дію та не змінювати умови цих договорів страхування без попередньої письмової згоди банку. Як вбачається з поданої до суду позовної заяви, позивач звернулася до суду з вимогою про визнання частково п.2.4 без зміни відсоткової ставки 12,99%, п. 3.3.10 кредитного договору №2203651301201-А-UAH «Партнер 50» - такими, що порушують законодавство України, зокрема п.2 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» - нікчемними. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша ст.220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Аналізуючи норми вказаної статті, а також положення ст.16 ЦК України, суд зауважує, що Законом не передбачено такого способу захисту прав та інтересів особи судом як визнання положень правочину нікчемними. Крім того, суд зазначає, що Цивільним кодексом України чітко визначені випадки у яких вчинений правочин є нікчемним, однак серед них відсутні підстави, з яких позивач оспорює правочин від 10.01.2012 року. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення, а тому зазначає наступне. Так, згідно п.2 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. За змістом статті 18 цього Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, для визнання умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Аналіз норм зазначених статей дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять виключні умови про зобов'язання споживача під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною ним. Проте, з досліджених судом положень пунктів 2.4 та 3.3.10 кредитного договору, які оспорюються у даній справі, видно, що у них відсутні виключні умови, які встановлюють певні зобов'язання для споживача. Так, у п.2.4.2 Договору дійсно передбачені пільгові умови кредитування у разі страхування автомобіля в СК «Арсенал Страхування». Проте, одночасно, в абзаці третьому даного пункту позичальнику надано право укласти договір страхування з іншою погодженою банком страховою компанією, тобто в даному випадку споживачу надано право вибору між страховими компаніями. У такому разі застосовується загальна відсоткова ставка по договору, погоджена сторонами у пункті 2.4.1. Аналогічні положення були викладені сторонами у п.3.3.10 Договору. Суд також вважає, що в даному випадку не були порушені вимоги ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також ст.6 Закону України «Про страхування», оскільки згідно умовами Договору у споживача наявне право вибору між страховими компаніями. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості стосовно того, що СК «Арсенал Страхування» є спорідненою чи пов'язаною з банком особою. Розглядаючи даний спір та враховуючи доводи позивача з приводу зміни відсоткової ставки у разі обрання іншого страховика, суд зауважує, що регулювання договірних цивільних відносин між сторонами здійснюється ними самостійно, оскільки одним із основних принципів цивільно-правових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3, а також у статті 627 Кодексу. Дія зазначеного принципу може бути обмежена лише критеріями справедливості, добросовісності, розумності, які, на думку суду, у даному випадку порушені не були. Крім того, судом не було встановлено наявності в діях банку та в умовах оскаржуваного договору будь-яких порушень прав споживача, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Суд також враховує положення актів міжнародного права. Так, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. У даному випадку споживач була попередньо ознайомлена з умовами кредитного договору, погодила їх та з власної волі уклала оспорюваний правочин. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання частково п.2.4 без зміни відсоткової ставки 12,99%, п. 3.3.10 кредитного договору №2203651301201-А-UAH «Партнер 50» - такими, що порушують законодавство України, зокрема п.2 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» - нікчемними - необґрунтована та задоволенню не підлягає. Щодо решти заявлених позовних вимог суд зазначає наступне. Судом також було встановлено, що 04.01.2012 року між ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», [PERSON] та ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №02/12-Тз-к (а.с.18 Том 1). Предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), які пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки «HYUNDAI i30» д.н. [NUMBER]. Позивач оспорює зазначений правочин з тих підстав, що договір було укладено банком самовільно без її згоди, крім того вважає, що договір втратив силу у зв'язку з тим, що не було здійснено чергового страхового платежу, а банк не мав права здійснювати страховий платіж на договір. Разом із тим, доводи позивача щодо укладення оспорюваного правочину без її згоди, суд вважає надуманими та безпідставними, оскільки з дослідженого у судовому засіданні примірнику договору видно, що на кожній його сторінці наявний підпис [PERSON] Зазначену обставину позивач у судовому засіданні не заперечувала та будь-якими доказами не спростувала. У розділі 29 договору добровільного страхування наземного транспорту сторони визначили умови зміни та припинення його дії. Так, дія договору припиняється за згодою сторін, а також у разі: закінчення строку дії; виконання страховиком зобов'язань перед страхувальником у повному обсязі; несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки та інше. Термін дії договору становить сім років. Строки сплати страхових платежів за перший рік встановлено у додатку другому до Договору поетапно, а саме: 04.01.2012 року у розмірі 2816 грн. 12 коп.; 04.04.2012 року у розмірі 2816 грн. 12 коп.; 04.07.2012 року у розмірі 2816 грн. 13 коп.; 04.10.2012 року у розмірі 2816 грн. 13 коп. З дослідженої у судовому засіданні копії меморіального ордеру №7001 від 24.05.2012 року, судом встановлено, що 24.05.2012 року на рахунок ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» було внесено страховий платіж за договором добровільного страхування №02/12-Тз-к у розмірі 8448 грн. 38 коп. (а.с.58 Т.1). Як стверджує позивач зазначений платіж було здійснено банком без її відома та згоди, а тому дії банку є неправомірними. Представник банку у судовому засіданні не заперечував того факту, що спірну проплату було вчинено банком, однак зазначив, що це було погоджено сторонами в кредитному договорі. Зокрема, як було встановлено судом, у п.2.8 кредитного договору позичальник - [PERSON] клопотала перед банком про надання їй кредиту на оплату чергових страхових платежів у відповідності до договорів страхування, укладеними згідно з п.3.3.10 даного договору та доручила банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів, яка визначена договором страхування або додатковою угодою до договору страхування або відповідною платіжною вимогою від страхової компанії та згідно умов договорів страхування. Перерахування кредитних коштів банк зобов'язується проводити у випадку ненадання позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їх сплати, передбачених договорами страхування. Вказане доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки в разі пред'явлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їх сплати, передбачених договорами страхування. Вказані положення кредитного договору є чинними та позивачем не оспорювалися. Тому в даному випадку судом застосовується презумпція правомірності правочину, яка регламентована ст.204 ЦК України. За змістом ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. При цьому суд враховує, що позивач у квітні 2012 року дійсно зверталась до ПАТ «Банк «Кредит Дніпро» з проханням погодити укладення нею договору добровільного страхування наземного транспорту в ПАТ УСК «АСКА»(а.с.52 Том 1). На вказане звернення банком 04.05.2012 року було надано відповідь, в якій останній не заперечував проти укладення зазначеного договору, оскільки ПАТ УСК «АСКА» є партнером банку на період проведення акції, що означає укладення договору на певних партнерських умовах. Одночасно банком [PERSON] було попереджено про те, що в разі її незгоди в подальшому застрахувати заставне майно, банк за її дорученням виконає умови п.2.8 кредитного договору (а.с.53 Том 1). В подальшому, банком було повідомлено [PERSON] про те, що у зв'язку з неподанням нею підтверджуючих документів про здійснення страхування заставного транспортного засобу в іншого страховика, банком за її дорученням на підставі п.2.8 кредитного договору було здійснено оплату чергового страхового платежу в розмірі 8448 грн. 38 коп.( а.с.55, 62 Том 1). Крім того, з дослідженої судом копії листа УСК «АСКА» за №242 від 31.08.2012 року вбачається, що договір страхування транспорту, що є предметом застави №7104392 від 16.05.2012 року, укладений між ПрАТ «УСК АСКА» та страхувальником [PERSON], не є дійсним, оскільки не внесені страхові премії (а.с.21 Том 2) . Таким чином, суд приходить до висновку, що дії банку по сплаті страхового платежу 24.05.2012 року за договором добровільного страхування №02/12-Тз-к у розмірі 8448 грн. 38 коп. були правомірними. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з наведеного, а також враховуючи те, що укладені між сторонами по даній цивільній справі кредитний договір та договір добровільного страхування наземного транспортного засобу не суперечать нормам цивільного законодавства, відповідають вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, та спрямовані на реальне настання правових наслідків, суд вважає, що відсутні передбачені ст.ст.203, 215, 216, 227 ЦК України підстави для визнання вказаних правочинів недійсним. Одночасно суд зауважує, що зазначені позивачем обставини втрати чинності договору добровільного страхування наземного транспорту №02/12-Тз-к від 04.01.2012 року не можуть розглядатися судом як підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки дані обставини передбачені Договором в якості підстав, у разі настання яких дія договору припиняється. Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків у сумі 52800 грн. 14 коп. та моральної шкоди у розмірі 324 мінімальних заробітних плат слід зазначити наступне. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом ст.1166 ЦК майнова шкода, задана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Разом з тим, як було встановлено судом відповідачами не було вчинено будь-яких неправомірних дій відносно [PERSON], внаслідок яких були порушені її права, а отже відсутні докази завдання майнової та моральної шкоди позивачу. Таким чином, підстави для покладення на відповідачів обов'язку відшкодувати майнову та моральну шкоду [PERSON] відсутні. Відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed