Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] предявила позов на підставі ст.. 391 ЦК України, ч.3 ст. 116 ЖК УРСР про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, виселення та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона є власником будинку в с. Котівка, вул. Центральна, 1/6. 4 квітня 2012 року даній квартирі без її згоди відповідачами незаконно було зареєстровано відповідачку [PERSON], яка є рідною сестрою її чоловіка. У звязку з самоправним зайняттям [PERSON] квартири позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позову не визнала та подала заперечення на позов, посилаючись на те, що вона з 10 жовтня 2007 року постійно проживає в [INFO] з важкохворою матірю [PERSON], яку вона на даний час доглядає. В квітні 2012 року вона у встановленому законом порядку зареєструвалась за місцем свого проживання. Вважає позов безпідставними та таким, що не підлягає до задоволення. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, подав заперечення на позов в якому посилається на те, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2013 року позивачу надано розяснення за наявності яких підстав остання має право звертатись з цивільним позовом щодо виселення та зняття з реєстраційного обліку. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] реєстраційної служби управління Державної міграційної служби в Тернопільській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: вул. Центральна, 1/6 с. Котівка Гусятинський район Тернопільська області (а.с.49-50). Як слідує із змісту пояснень [PERSON], відповідач [PERSON] О,У. поселилась та зареєструвалась в зазначеній квартирі самоправно, без її згоди. В судовому засіданні відповідач [PERSON] факт самоправного поселення та реєстрації не визнала та пояснила, що в зазначеній квартирі вона проживає з 10.10.2007 року і була поселена там, як член сімї, оскільки там проживає її престаріла мама [PERSON], яка потребує постійного стороннього догляду. З 2009 року вона є опікуном [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи (а.с.36-41, 42-44, 46,48). Судом встановлено, що з 04.04.2012 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 4-5). Як слідує із змісту пояснень відповідача [PERSON] для реєстрації вона подала всі необхідні документи згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2013 року в справі за апеляційною скаргою [PERSON] на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.10.2012 року в справі за позовом [PERSON] до сектору громадянства і реєстрації фізичних осіб [PERSON] районного відділу УМВС України в Тернопільській області, [PERSON] сільської ради, [PERSON] про визнання протиправною реєстрації та зобовязання вчинити дії, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.10.2012 року скасовано, а провадження в справі закрито. Розяснено [PERSON] звернення до суду з цим позовом в порядку цивільного судочинства. Як встановлено в судовому засіданні позивач з позовними вимогами про неправомірність реєстрації не зверталася. Як слідує із змісту позовної заяви, підтверджується поясненнями [PERSON] позов нею предявлено з підстав, передбачених ч.3 ст.116 Житлового кодексу УРСР, ст.. 391 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.. Згідно правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 «..Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України)». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі викладеного суд вважає, що вимоги позивача про виселення відповідача та зняття її з реєстраційного обліку, як особу, яка самоправно зайняла жиле приміщення, задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження і спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що остання зареєстрована в спірній квартирі із 2012 року, а відтак не є особою яка самоправно займає жиле приміщення. Суд також не знаходить підстав для застосування до правовідносин, встановлених в судовому засіданні ст. 391 ЦК України. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, вимоги про виселення відповідача з інших підстав позивачем не заявлялися. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed