Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду з даною заявою. Посилалась на те, що [INFO] народила дитину жіночої статі у КУ "центральній міській клінічній лікарні" № 6 м. Донецька", яке знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, де їй було видане медичне свідоцтво про народження. Зареєструвати народження дитини на території України заявник не має можливості, оскільки медичне свідоцтво про народження дитини не відповідає вимогам діючого законодавства. Тому просить встановити факт народження дитини жіночої статі [INFO] . У судове засідання заявник не з`явилася, у заяві зазначила, що просить розглянути справу без її присутності. На задоволенні заявленої вимоги наполягає. Представник заінтересованої особи Волновський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5\~ ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Належними відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч. 1 ст. 78 цього Кодексу є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно медичного свідоцтва про народження № 238 від 17.04.2019 [PERSON] народила [INFO] у КУ "Центральній міській клінічній лікарні" № 6 м. Донецька", де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, дитину дівчинку, вагою 3000,00, дитина народилася доношеною, при одноплідних пологах, вагітність перша, пологи перші. Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявнику надано відмову у проведенні державної реєстрації народження та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту народження, оскільки медичне свідоцтво про народження не відповідає вимогам діючого законодавства. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є [PERSON] та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України\~ свідоцтво про народження її дитини, виданого державним органом України.

Outcome: approved