Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

29.11.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягнених за рішенням суду від 22.07.2014 року. В обґрунтування позову зазначає, що перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] до 06.11.2012 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.07.2014 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 25% заробітку. 28.04.2017 року він уклав шлюб з [PERSON] , від якого народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні. Дружина [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому також перебуває на його утриманні. У зв`язку з цим вважає, що його сімейний та матеріальний стан суттєво змінився, що є підставою для зменшення розміру аліментів та просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] з 1/4 частини заробітку до 1/6. В судовому засіданні позивач [PERSON] у повному обсязі підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просив про задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги, просила відмовити у задоволенні позову, пославшись на позицію відповідача, викладену у її письмових поясненнях від 19.01.2021 року, зокрема зазначила, що сам факт народження дитини від іншого шлюбу не може впливати на матеріальне становище позивача та його можливість сплачувати аліменти, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. А тому, дана обставина не може бути самостійною та безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено та не оспорювалось сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі до 06.11.2012 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.07.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку і до повноліття дитини. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 28.04.2017 року [PERSON] \~ уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копіє свідоцтва про шлюб (а.с. 7). Від даного шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини (а.с. 8). [PERSON] , згідно наказу ВП «ЮУ АЕС» від 09.01.02020 року, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 18.11.2020 року по [INFO] (а.с. 11). Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати №4004 від 16.10.2020 року, за період з квітня по вересень 2020 року заробітна плата [PERSON] складала 297 964.86 грн., з яких утримано податків в сумі 60 935.75 грн. та аліментних платежів в сумі 59 957.28 грн. (а.с. 10). У зв`язку з народженням ще однієї дитини, позивач просить зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання доньки [PERSON] , 2007 року народження. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі N 6-143-цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася донька від іншого шлюбу з [PERSON] .. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши зазначені вимоги закону, суд приходить до висновку, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження його дружиною [PERSON] дитини доньки [PERSON] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Окрім того, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки, суд погоджується з думкою позивача, що також підтверджується звітом про здійснені відрахування, позивач щомісячно отримує достатню та стабільну заробітну плату, тобто його матеріальне становище є стабільним, а дохід достатній для\~ виплати аліментів на утримання дитини від першого шлюбу та належного утримання членів своєї родини (новонародженої доньки та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною). Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові\~ від 16.09.2020 року (справа N 565/2071/19), батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.07.2014 року, розмір стягнутих з позивача аліментів, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні, ще одну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини доньки [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Таким чином, враховуючи інтереси дитини позивача доньки [PERSON] , [INFO] , враховуючи його матеріальний стан та стан здоров`я, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що [PERSON] не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.07.2014 року, в задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed