Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2005 року по червень 2009 року. 01.06.2008 року у них народилася спільна дитина [PERSON], який знаходиться на її вихованні, так як сімейні стосунки з відповідачем вони припинили. В подальшому відповідач усунувся від виховання і матеріального забезпечення дитини, перестав дбати про її здоровя та розвиток, став зловживати спиртними напоями, що в 2015році змусило її звернутися до суду з вимогою про стягнення з нього аліментів, проте обовязок сплати аліментів на утримання дитини відповідач ігнорує, внаслідок чого за ним утворилася велика сума заборгованості. Зазначаючи на тому, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обовязками, позивачка просить суд позбавити його батьківських прав щодо сина. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала і суду пояснила, що їх сімя з відповідачем розпалася, коли дитині виповнився 1 рік. Відновити сімейні стосунки не вдавалося, тому кожен мешкав окремо. За цей час відповідач віддалився від дитини, рідко спілкувався з сином, а в 2015році поїхав жити в м.Краматорськ. В тому ж році вона звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів, і виконавчий лист було направлено в м.Бахмут, де працював відповідач, але аліменти ним були сплачено лише два рази, чому не здійснювалися з відповідача стягнення - їй не відомо. Пізніше відповідач повернувся в м.Мирноград, бачився з сином не часто, хоча приходив його відвідувати. Вона неодноразово зверталася до нього з проханням більше проводити часу з дитиною, брати активнішу участь у житті сина, так як вона розуміла, що хлопчик дорослішає і йому потрібен батько, проте відповідач мало приділяв дитині уваги, і тоді вона, щоб вплинути якось на відповідача, звернулася до суду з позовом про позбавлення його батьківства. Не виключає, що це звернення може бути передчасним і стверджує, що відповідач любить дитину і багато може для неї зробити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував доводів позивачки про те, що ним, як батьком, замало приділяється уваги сину, що він з ним рідко спілкується, не надає достатньої матеріальної підтримки, має велику заборгованість з аліментних зобовязань. Разом з тим зазначав, що не відмовляється від дитини, не хоче втрачати родинний звязок з сином, сподівався, що вони з позивачкою знайдуть правильне спільне рішення щодо виховання дитини. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи [PERSON] вимоги позивачки щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON], 01.06.2008року народження, підтримала, пояснивши суду, що під час підготовки висновку у даній справі було встановлено, що батько з дитиною тривалий час не проживає, родинних стосунків з нею не підтримує, про її фізичний і духовний розвиток не дбає. У звязку з цим рішенням комісії було визнано, що він ухиляється від виконання своїх обовязків з виховання і утримання дитини та що позбавлення його батьківських прав відносно дитини відповідатиме її інтересам. \~ \~ \~ \~Вислухавши позиції і аргументи сторін та дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-НО №195839, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області (а.с.8). Як встановлено в ході судового розгляду, сімейні стосунки сторони припинили, коли дитині виповнився один рік. Після цього сімейні стосунки не відновлювалися. Згідно довідки відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради, дитина [PERSON] проживає разом зі своєю матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Відповідач значиться зареєстрованим в [INFO] (а.с.22). Рішенням Димитровського міського суду від 28.07.2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (а.с.9). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого відділом державної виконавчої служби, заборгованість з аліментів станом на 01.04.2018 року складає 29204,50 грн. (а.с.10). Розмір заборгованості відповідачем не спростовується. Згідно довідки навчального закладу, неповнолітній [PERSON] навчаться в 4-В класі загальноосвітньої школи №5 Мирноградської міської ради. Батько дитини [PERSON] за час навчання сина навчальний заклад не відвідував, успіхами сина, його поведінкою та дозвіллям не цікавився (а.с.11 ). Як пояснив в судовому засіданні відповідач, син за час навчання змінив дві школи і за весь період його навчання він в школі був лише два рази. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та поважати дитину. В разі, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обовязків з виховання дитини, вони, відповідно до вимог ч.4 ст.155 та п.2 ч.1 ст.164 СК України, можуть бути позбавлені батьківських прав. Для позбавлення батьківських прав необхідно встановити, що особа свідомо порушує батьківські обовязки і злісно не виконує вимог та рекомендацій органів опіки і піклування. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків і свідомого нехтування ними своїми обовязками. Проте, як зазначила в судовому засіданні позивачка, відповідач, незважаючи на те, що спілкується з дитиною не так часто, є непоганим батьком і любить свого сина. Розглядаючи спори,\~що виникають\~з позбавлення\~батьківства,\~суд у\~відповідності до\~вимог ст.\~8\~Конвенції про\~захист прав\~людини та\~основоположних свобод,\~яка передбачає\~право на\~повагу до\~сімейного життя,\~повинен зясувати,\~чи є\~мотиви для\~позбавлення батьківських\~прав доречними\~і достатніми,\~чи здатне\~рішення про\~позбавлення батьківських\~прав забезпечити\~належний захист\~дитини,\~чи грунтується\~висновок органу\~опіки на\~достатній доказовій\~базі,\~чи було\~проведено ретельний\~аналіз можливих\~наслідків такого\~заходу для\~батьків і\~дитини,\~ та\~чи мали\~батьки достатні\~можливості брати\~участь у\~вирішенні такого\~питання \~(рішення\~Європейського Суду\~"Савіни\~проти України"\~від 18\~грудня 2008\~року). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Доказів того, що позбавлення відповідача батьківства забезпечить найкращі інтереси дитини ні позивачкою, ні органом опіки і піклування суду не надано. \~ \~ \~ \~Між тим, згідно ст.166\~СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, тому воно допускається лише при наявності вини в діях батьків і лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Таких доказів суду не надано. До того ж, і позивачка не виключала, що її звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківства могло бути передчасним, так як фактичною метою її звернення до суду з вказаним позовом було не позбавлення батьківства, а привернення більшої уваги відповідача до сина. Висновок органу\~опіки і\~піклування від\~ 05\~липня 2018\~року про\~доцільність позбавлення\~відповідача батьківства\~також є\~недостатньо обґрунтованим\~і переконливим,\~так як\~фактично був\~прийнятий лише\~на підставі\~згоди відповідача\~про позбавлення\~його батьківства,\~яку він\~висловив на\~засіданні комісії,\~без ретельної\~перевірки усіх\~обставин. Попередження про\~необхідність змінити\~ставлення до\~виховання сина\~до відповідача\~раніше не\~застосовувалось. Таким чином, суд не погоджується з тим, що позбавлення батька батьківства виправдовується інтересами дитини і вважає, що такий захід є передчасним. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: dismissed