Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 16092,09 гривень за кредитним договором від 21.06.2006 року. Представник позивача Чайковська Г.І. позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що 21.06.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого позивачем відповідачу( на той час [PERSON]) було надано кредит у сумі 3400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із розрахунку сплати 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п. 8.6 вищевказаних Умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% від суми позову. Належний порядок погашення заборгованості боржником не виконується. Останній платіж на погашення заборгованості відповідачем було здійснено 27.09.2009 року у сумі 721,54 грн. Станом на 30.09.2013 року за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 16092,09 гривень, що складається із: заборгованості по кредиту в сумі 3876,30 гривень, відсотки за користування кредитом в сумі 10973,31 гривень, штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень та штраф (процентна складова) - 742,48 гривень. Крім того, у березні 2013 року картка відповідачу банком була поновлена і відкрито юніорський рахунок на неповнолітнього сина відповідача. До цьбого часу сума кредиту не погашається, проценти не сплачуються. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість разом з витратами по справі. Відповідач у судове засідання не з'явилася. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову, та пояснив, що позивачем пропущено строки позовної давності і просив у задоволенні позову відмовити з підстав пропуску строку звернення до суду. Вважає. Що позивачем недоведено про те, що строк дії картки становив понад один рік, Відповідаяч, починаючи з 2007 року лише погалала заборгованість, однак не знімала гроші, з дня останнього платежі і джо дати звернення до суду пройшло понад три роки, і випуск нової картки не свідчить про визнання відповідачем позову, оскільки нею не знімалися гроші і не погашався кредит з 27.09.2009 року. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали по справі, та оцінивши отримані докази, суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 21.06.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір за №б/н. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачеві кредит у сумі 3400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із розрахунку сплати 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання не виконує, допустивши утворення заборгованості в сумі 16092,09 гривень, розмір якої позивачем зазначено шляхом надання розрахунку сум заборгованості по основному кредиту в сумі 3876,30 гривень, відсотках за користування кредитом в сумі 10973,31 гривень, нараховано штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень та штраф (процентна складова) - 742,48 гривень. Останній платіж на погашення заборгованості відповідачем було внесено 27.09.2009 року у сумі 721,54 грн. Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивачу достеменно відомо про внесення останнього платежу відповідно до витягу з рахунку 27.09.2009 року, Між сторонами передбачено щомісячне внесення сум на погашення кредиту. Тому з жовтня 2009 року банку стало відомо про припинення погашення кредиту та процентів позичальником. З цієї дати суд відраховує строки давності, передбачені чинним законодавством. На дату звернення до суду пройшло понад 4 роки. З чого вбачається, що строк давності звернення до суду порушено. Клопотання про його поновлення не заявлено, а крім того, представником позивача зазначено, що строк давності належить застосовувати з дня закінчення строку дії договору. Вказана обставина не може бути прийнята до уваги, оскільки повністю суперечить положенню ч.1 ст.261 ЦК України. Представником відповідача не визнано позов, тобто, ним не визнано ні борг, ні свій обов'язок щодо виконання договору та заявлено про застосування позовної давності при розгляді спору. Відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення ним рішення. Частиною четвертою вказаної статті закріплено, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява відповідача про застосування позовної давності заслуговує на увагу, доказів щодо спростування такої заяви у судовому засіданні з наданих позивачем документів не встановлено, тому суд відмовляє позивачеві у задоволенні позовних вимог саме з підстав пропуску строку позовної давності. Витрати у справі віднести на позивача.

Outcome: dismissed