Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про припинення порушення авторських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що він є підприємцем, діяльність якого пов`язана із послугами фотографії, організації фотозйомок, організації дитячих творчих заходів, продюсерськими послугами, показами моди. Позивач зареєстрований як ФОП з 05.10.2011 року. До моменту розірвання шлюбу з відповідачкою позивач розміщував свій веб-сайт на доменному імені [INFO]. Саме за дорученням позивача вказаний спірний домен оплачувався (плата за доменне ім`я), позивач міг змістовно наповнювати інформацією веб-сайт на спірному домені (текстові повідомлення, фото, відео та зовнішнє оформлення сторінки в цілому). Відповідачка, як це з`ясувалось пізніше, змінила посилання на ІР-адресу, до якої прив`язане доменне ім`я. Оскільки для ведення бізнесу позивачеві потрібно було постійно підтримувати контакт зі споживачами через Інтернет, то позивач зареєстрував інше доменне ім`я [INFO] , яке використовує на сьогоднішній день. Відповідачка ж, не маючи оригінальних зображень, але намагаючись наповнити свій сайт на домені [INFO] за стилем і змістом подібно до нового сайту позивача на домені [INFO] використала зображення та інформацію, авторські права на які належать позивачу. На даний час користувач мережі Інтернет, зайшовши на сайт за адресою доменного імені [INFO], бачить неякісний сайт, який не оновлюється, хоча візуально він нагадує новий сайт позивача на домені [INFO] Оскільки відповідачка не має прав використовувати зображення та інформацію, авторські права на які належать позивачу, то навіть реєстрація за відповідачкою доменного імені [INFO] не дає відповідачці жодних авторських прав і повноважень на використання чужої інтелектуальної власності. Відповідачка, не маючи жодного дозволу, на спірному домені розмістила інформацію, що охороняється авторським правом та належить позивачу. Також позивачу належать майнові права інтелектуальної власності на об`єкти авторського права. Відповідно даний позов поданий саме з метою припинення порушень авторських прав позивача, оскільки відповідачка як реєстрант доменного імені [INFO], за яким здійснюється доступ до веб-сайту, де використані твори без будь-якого дозволу позивача. Більш того відповідачка намагається ввести в оману сервіс Google, вважаючи, що вона є єдиним правовласником, а відповідно [INFO] є начебто порушником її автентичного сайту. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] припинити порушення майнових авторських прав [PERSON] у мережі Інтернет шляхом використання об`єктів авторського права на веб-сайті, доступ до якого здійснюється через доменне ім`я [INFO]; зобов`язати [PERSON] припинити використання та розповсюдження на веб-сайті через доменне ім`я [INFO] належних [PERSON] фотографій у будь-якому форматі та розмірі файлів, включаючи похідні твори, а саме: - 2J5A7245(T).tif 11.10.17 46, 9 МБ (49 260 736 байт); - 2J5A7270(T).tif 11.10.17 56, 6 МБ (59 377 668 байт); - 2J5A7356(T).tif 11.10.17 48, 4 МБ (50 837 524 байт); - 2J5A7393(T).tif 11.10.17 41, 1 МБ (43 155 432 байт); - 2J5A7409(T).tif 11.10.17 52, 0 МБ (54 605 828 байт); - 2J5A7448(T).tif 11.10.17 35, 2 МБ (35 961 260 байт); - 2J5A7475(T).tif 11.10.17 54, 1 МБ (56 771 596 байт); - 2J5A7480(T).tif 11.10.17 67, 3 МБ (70 650 808 байт); - 2J5A7508(T).tif 11.10.17 50, 7 МБ (53 220 548 байт); - 2J5A7548(T).tif 11.10.17 53, 3 МБ (55 892 340 байт); - 2J6A8251(T).tif 19.05.17 52, 3 МБ (54 883 008 байт); - 2J6A8351(T).tif 19.05.17 54, 6 МБ (57 270 544 байт); - 2J6A8447(T).tif 19.05.17 54, 9 МБ (57 658 332 байт); - 2J6A8516(T).tif 19.05.17 48, 0 МБ (50 432 900 байт); - 2J6A0684(T).tif 22.08.17 48, 8 МБ (51 176 208 байт); - 2J6A0874(T).tif 22.08.17 41, 7 МБ (43 745 972 байт); - 2J6A0941(T).tif 22.08.17 44, 5 МБ (46 764 544 байт); - 2J6A1038(T).tif 22.08.17 46, 9 МБ (49 248 516 байт); - 2J6A1142(T).tif 22.08.17 43, 4 МБ (45 592 144 байт); - 2J6A1323(T).tif 08.06.17 49, 0 МБ (51 467 580 байт); - 2J6A1375(T).tif 08.06.17 47, 0 МБ (49 305 072 байт); - 2J6A1487(T).tif 08.06.17 46, 6 МБ (48 968 188 байт); - 2J6A1521(T).tif 08.06.17 44, 6 МБ (46 786 004 байт); - 2J6A1620(T).tif 08.06.17 42, 9 МБ (45 009 484 байт); - 2J6A1732(T).tif 08.06.17 51, 1 МБ (53 587 388 байт); - 2J6A1772(T).tif 08.06.17 47, 9 МБ (50 266 860 байт); - 2J6A1869(T).tif 08.06.17 47, 2 МБ (49 582 456 байт); - 2J6A1902(T).tif 08.06.17 37, 8 МБ (39 642 532 байт); - IMG_1861(T).tif 04.08.17 80, 8 МБ (84 784 816 байт); а також зобов`язати [PERSON] припинити використання та розповсюдження на веб-сайті через доменне ім`я [INFO] програмного забезпечення, скопійованого із веб-сайту, який розміщено на доменному імені [INFO] 19.08.2019 року представник відповідачки - [PERSON] - подала до суду Пояснення на позов, відповідно до яких зазначає, що позовні вимоги не відповідають нормам чинного законодавства України, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 21.09.2012 року Відділом РАЦС Подільського РУЮ м. Києва було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою. 16.08.2018 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами по справі набуте спільне сумісне майно, в тому числі права інтелектуальної власності на торговельну марку [INFO], що підтверджується Випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно Свідоцтва [NUMBER] від 25.04.2014 року. Відповідачка посилається на статтю 71 СК України, відповідно до якої встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Станом на сьогодні жодного провадження щодо поділу спільного сумісного майна подружжя в провадженні Суду не перебуває, відтак позивач не може вимагати від відповідачки припинити користуватися авторським правом на спільно зареєстроване інтелектуальне право власності, оскільки право на використання торговельного знаку для товарів та послуг належить відповідачці відповідно до закону. 30.09.2019 року від представника позивача до суду надійшла Відповідь на пояснення відповідача, відповідно до якої зазначено, що позивач здійснює свою діяльність як фізична особа-підприємець з метою отримання прибутку. Відносини у сфері підприємницької діяльності, регулювання правового режиму майна суб`єкта господарювання не є предметом регулювання Сімейного кодексу України. В даному випадку об`єкти авторських прав були використані виключно для здійснення господарської діяльності, що підтверджується Договорами. Вищезазначені договори укладені [PERSON] , який при їх укладенні діяв як фізична особа-підприємець, тобто як суб`єкт господарської діяльності. Договори не укладались в інтересах сім`ї, отже і майнові права інтелектуальної власності належать до майна фізичної особи-підприємця і не мають жодного відношення до спільної сумісної власності подружжя. Окрім того, у п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено наступне, що відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; інший із подружжя має право лише на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Тому на об`єкти авторського права, які належать [PERSON] , не поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Будь-яке використання цих об`єктів з боку колишньої дружини [PERSON] є порушенням виключних майнових прав позивача. На підставі викладеного представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. 12.11.2019 року від відповідачки до суду надійшли Додаткові письмові пояснення, відповідно до яких [PERSON] зазначає, що зареєстровано знак для товарів та послуг ТМ "[INFO]", номер свідоцтва № [NUMBER] , із строком дії до 18.09.2022 року.Відповідно до виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг відносно Свідоцтва № [NUMBER] вказаний торговельний знак зареєстровано у класі 35 «реклама, рекламні засоби, публікування рекламних текстів тощо) та класі 41 (освіта, виховання, фотографування, послуги щодо цифрового зображення).Відповідачка звертає увагу суду, що всі відзняті фотографії передавалися відповідно до договорів для використання в дитячий продюсерський центр [INFO], тобто для сайту [INFO]. З наведеного вбачається, що дані договори вказують на неможливість заявити про одноосібне авторство на фотографічні твори, тому що на сайті розміщені фотографічні твори різних авторів, що передали свої фотографічні твори саме в продюсерський центр Babyрhotostar для подальшого використання, тому порушень авторського права позивача бути не може.Додатково відповідачка зазначає, що на сайті позивача до цього часу перебувають подяки, грамоти га дипломи на ім`я Babyрhotostar, при цьому на сайті зазначено, що всі права захищено з 2008 року, разом з тим, в позовній заяві зазначено, що сайт було створено після розірвання шлюбу, тобто у 2018 році.Враховуючи вказане, відсутність порушення авторського права одноосібно позивача, оскільки фотографії, що є предметом спору є спільною сумісною власністю, придбаною у шлюбу під зареєстрований торговельний знак для товарів та послуг, відповідачка просить суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідачки у судовому засіданні просила у задоволенні позовних відмовити з підстав, наведених у поясненнях. Відповідачка на початку розгляду справи позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у поясненнях. У подальшому відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач з 05.10.2011 року є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 23-25). Позивач та відповідачка є власниками знаку для товарів і послуг ТМ "[INFO]", який поширюється на товари і послуги 35, 41 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг, що підтверджується Випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтва № [NUMBER] (а.с. 172). Позивач використовував позначення ""[INFO]", як комерційне (фірмове) найменування, а також і в доменному імені [INFO] за яким офіційний сайт позивача знаходився в мережі Інтернет. Відповідачкою було змінено посилання на IP-адресу, до якої прив`язане доменне ім`я, у зв`язку з чим позивач зареєстрував інше доменне ім`я [INFO] , яке використовує на даний час. Відповідно до Договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на об`єкти авторського права від 12.10.2017 року позивач набув майнові права інтелектуальної власності на ряд фотографій від ФОП [PERSON] (а.с. 78-80). Згідно Акту № 1 приймання-передачі виключних майнових прав від 12.10.2017 року позивач набув майнові права на фотографії: 2J5A7245(T).tif 11.10.17 46, 9 МБ (49 260 736 байт); 2J5A7270(T).tif 11.10.17 56, 6 МБ (59 377 668 байт); 2J5A7356(T).tif 11.10.17 48, 4 МБ (50 837 524 байт); 2J5A7393(T).tif 11.10.17 41, 1 МБ (43 155 432 байт); 2J5A7409(T).tif 11.10.17 52, 0 МБ (54 605 828 байт); 2J5A7448(T).tif 11.10.17 35, 2 МБ (35 961 260 байт); 2J5A7475(T).tif 11.10.17 54, 1 МБ (56 771 596 байт); 2J5A7480(T).tif 11.10.17 67, 3 МБ (70 650 808 байт); 2J5A7508(T).tif 11.10.17 50, 7 МБ (53 220 548 байт); 2J5A7548(T).tif 11.10.17 53, 3 МБ (55 892 340 байт) (а.с. 81). Відповідно до Акту № 2 приймання-передачі виключних майнових прав від 22.05.2017 року позивач набув майнові права на фотографії:2J6A8251(T).tif 19.05.17 52, 3 МБ (54 883 008 байт); 2J6A8351(T).tif 19.05.17 54, 6 МБ (57 270 544 байт); 2J6A8447(T).tif 19.05.17 54, 9 МБ (57 658 332 байт); 2J6A8516(T).tif 19.05.17 48, 0 МБ (50 432 900 байт) (а.с. 82). Згідно Акту № 3 приймання-передачі виключних майнових прав від 22.08.2017 року позивач набув майнові права на фотографії: 2J6A0684(T).tif 22.08.17 48, 8 МБ (51 176 208 байт); 2J6A0874(T).tif 22.08.17 41, 7 МБ (43 745 972 байт); 2J6A0941(T).tif 22.08.17 44, 5 МБ (46 764 544 байт); 2J6A1038(T).tif 22.08.17 46, 9 МБ (49 248 516 байт); 2J6A1142(T).tif 22.08.17 43, 4 МБ (45 592 144 байт) (а.с. 83). Відповідно до Акту № 4 приймання-передачі виключних майнових прав від 09.06.2017 року позивач набув майнові права на фотографії:2J6A1323(T).tif 08.06.17 49, 0 МБ (51 467 580 байт); 2J6A1375(T).tif 08.06.17 47, 0 МБ (49 305 072 байт); 2J6A1487(T).tif 08.06.17 46, 6 МБ (48 968 188 байт); 2J6A1521(T).tif 08.06.17 44, 6 МБ (46 786 004 байт); 2J6A1620(T).tif 08.06.17 42, 9 МБ (45 009 484 байт); 2J6A1732(T).tif 08.06.17 51, 1 МБ (53 587 388 байт); 2J6A1772(T).tif 08.06.17 47, 9 МБ (50 266 860 байт); 2J6A1869(T).tif 08.06.17 47, 2 МБ (49 582 456 байт); 2J6A1902(T).tif 08.06.17 37, 8 МБ (39 642 532 байт); IMG_1861(T).tif 04.08.17 80, 8 МБ (84 784 816 байт) (а.с. 84). 01.03.2018 року між ФОП [PERSON] та громадянином [PERSON] було укладено Договір на розробку програмного забезпечення (веб-сайту). За умовами договору відповідач зобов`язався надати послуги, в тому числі послуги з розроблення стандартного програмного забезпечення (веб-сайту) (а.с. 85-90). Згідно Акту приймання-передачі послуг до Договору на розробку програмного забезпечення (веб-сайту) від 01.06.2018 року всі майнові права інтелектуальної власності на результати послуг, створені об`єкти, в тому числі на програмне забезпечення, результати програмування та на каталоги (бази) даних належать ФОП [PERSON] (а.с. 91). Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд керуються наступними нормами діючого законодавства. Відповідно до вимог ч.1 ст.495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Згідно із ч.4 ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» одним із способів використання знака є застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. Порушенням прав власника свідоцтва вважається також використання без його згоди в доменних іменах знаків та позначень, з вказаних у частині 5 статті 16 Закону. Згідно із ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Процедура делегування доменних імен у географічному домені .UA встановлюється Регламентом особливостей реєстрації приватних доменних імен другого рівня в домені .UA, розробленим спільно товариством з обмеженою відповідальністю «Хостмайстер», адміністраторами публічних доменів та реєстраторами 01.04.2014 року, а також Регламентом публічного домену, розробленим спільно товариством з обмеженою відповідальністю «Хостмайстер», адміністраторами публічних доменів та реєстраторами 01.11.2013 року. Відповідно до п. 3.3 Регламенту особливостей реєстрації приватних доменних імен другого рівня в домені .UA приватні доменні імена другого рівня в домені .UA делегуються виключно у разі, якщо відповідне доменне ім`я повністю, або його компонент другого рівня (до знака «.», але не включаючи цей знак), за написанням співпадає із знаком, права на використання якого на території України належать відповідному реєстранту. Згідно із п. 3.4 Регламенту у разі, якщо зазначений в п.3.3 Знак містить словесну частину, яка не є об`єктом правової охорони, власнику прав на використання на території України такого Знака може бути делеговане приватне доменне ім`я другого рівня, яке за написанням співпадає з тією частиною Знака, яка є об`єктом правової охорони. Відповідно до п. 3.9 Регламенту делегування приватного доменного імені другого рівня в домені .UA відбувається виключно за умови надання реєстрантом Реєстратору, у правовідносинах між якими діє угода на реєстрацію доменного імені, таких документів: 3.9.1. для доменного імені, яке повністю, або його компонент другого рівня (до знака «.», але не включаючи цей знак), за написанням співпадає із Знаком, який охороняється на території України відповідно до Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків - засвідченої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності, виписки з Офіційного бюлетеня Міжнародного бюро Всесвітньої організації інтелектуальної власності, яка підтверджує факт міжнародної реєстрації Знака та факт його правової охорони на території України; 3.9.2. для доменного імені, яке повністю, або його компонент другого рівня (до знака «.», але не включаючи цей знак), за написанням співпадає із Знаком, на який центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності видане свідоцтво України на знак для товарів та послуг - належним чином засвідченої копії такого свідоцтва; 3.9.3. в разі, якщо безпосередньо реєстрант приватного доменного імені другого рівня не є власником свідоцтва України на знак для товарів та послуг - засвідченої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності, публікації в офіційному бюлетені відомостей про передачу права власності на Знак або видачу ліцензії на використання Знака. Наведене вище свідчить про те, що позивачем доведено право власності на знак для товарів і послуг, який є графічним і містить словесне позначення «[INFO]». Також письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується наявність в мережі Інтернет електронного ресурсу на доменному імені [INFO], власником якого є відповідачка. В ході розгляду справи відповідачкою [PERSON] визнані обставини щодо наявності такого електронного ресурсу і його належність саме їй, при цьому відповідачка зазначала про те, що даний сайт лише для особистого її користування. Але при цьому слід зазначити, що за змістом та стилем сайт на домені [INFO] є схожим із сайтом позивача на домені [INFO]. настільки, що їх можна сплутати, що підтверджується висновком експерта. Також слід зауважити, що позивачем не було надано відповідачці дозвіл на використання зображення та інформацію, авторські права на які належать ФОП [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 54 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Положеннями ч. 2 ст. 11 цього ж Закону встановлено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 8 цього Закону і п. 1, 2 ч. 1 ст. 433, ЦК України до об`єктів авторського права належить фотографічні твори, у тому числі твори, виконані способами, подібними до фотографії, комп`ютерні програми. Статтею 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та ст. 435 ЦК України передбачено, що первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. У відповідності до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є зокрема, піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп`ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення. Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, відтворений, розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, як це визначено ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права». В свою чергу у відповідності до ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права. Частиною 1 ст. 31 цього Закону передбачено, що автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані. Як встановлено судом, відповідно до Договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на об`єкти авторського права від 12.10.2017 року та Актів № 1, №2, №3, № 4 приймання-передачі виключних майнових прав ФОП [PERSON] передала свої права інтелектуальної власності на ряд фотографій ФОП [PERSON] . Згідно Договору на розробку програмного забезпечення (веб-сайту) від 01.03.2018 року та Акту приймання-передачі послуг від 01.06.2018 року всі майнові права інтелектуальної власності на результати послуг, створені об`єкти, в тому числі на програмне забезпечення, результати програмування та на каталоги (бази) даних належать ФОП [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений прав інтелектуальної власності чи обмежений в його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Крім того, інтелектуальна власність підпадає під сферу дії ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знаходить своє підтвердження у наступній судові практиці ЄСПЛ, зокрема у рішеннях "Сміт Кляйн і Френч Лабораторіз Лтд. Проти Нідерландів" від 04.10.1990 року; "Ленцінг АГ проти Сполученого Королівства" від 09.09.1998 року; "Анхойзер-Буш Інк. Проти Португалії" від 11.01.2007 року. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Отже, основною метою статті 1 Першого протоколу є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном. Слід зауважити, що в основу ст. 1 Першого протоколу покладено два рішення - "Маркс проти Німеччини" та "Спорронг і Лоннрот проти Швеції", якими визначено основні вимоги стосовно застосування ст. 1 Першого протоколу щодо захисту права власності. Разом з тим, відповідачка вказує на те, що вони з позивачем є співвласниками об`єкта інтелектуальної власності торгівельного знаку та фотографій, що є предметом спору, є спільною сумісною власністю, придбаної в шлюбі під зареєстрований торговельний знак для товарів та послуг. Статтями 60, 61 Сімейного кодексу України передбачено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, зокрема: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Водночас відповідно до п.29 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням викладеного вище та вимог діючого законодавства суд не приймає до уваги твердження відповідачки щодо спільної сумісної власності, оскільки дані твердження є безпідставними, не заснованими на вимогах діючого законодавства та спростовуються дослідженими судом доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку про встановлення факту порушення авторських прав позивача, а саме майнового авторського права правонабувача ФОП [PERSON] , передбаченого ст.440 ЦК, права на використання твору, виключного права дозволяти використання твору. Порушення авторського права відбулось шляхом відтворення художнього твору - фотографій та програмного забезпечення скопійованого із веб-сайту, який розміщено на доменному імені [INFO], на сайті відповідачки за доменним іменем [INFO]. Таким чином, вимоги стосовно заборони використання у мережі Інтернет шляхом використання об`єктів авторського права на веб-сайті, доступ до якого здійснюється через доменне ім`я [INFO]. є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 5763, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved