Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

08.06.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТ ПОЛИМЕР» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], третя особа приватне підприємство «Сладкоїжка» про стягнення основного боргу у розмірі 105 000 гривень. Заявою від 23 листопада 2015 року позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача 35 000 гривень основного боргу. В обґрунтування позову позивач посилається на те що, між ТОВ «АРТ ПОЛИМЕР» та приватним підприємством «Сладкоїжка» 28 грудня 2012 року укладено договір позики №28-12 (безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі). Згідно договору ТОВ «АРТ ПОЛИМЕР» передало грошові кошти ПП «Сладкоїжка» у розмірі 106 тис. грн. у якості безвідсоткової позики строком на 61 день, з поверненням її не пізніше 28 лютого 2013 року. Пунктом 1.3. договору позики №28-12 від 28.12.2012 р. встановлено, що виконання боржником зобов'язань за договором позики забезпечується договором поруки, укладеним з фізичною особою, яка є директором боржника на час укладання договору. За договором поруки, укладеним 28.12.2012 р. між [PERSON] та ТОВ «АРТ ПОЛИМЕР», поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ПП «Сладкоїжка», що виникли з договору позики №28-12 від 28.12.2012 р. Строк виконання зобов'язання за основним договором складає 28 лютого 2013 року Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення основного договору, окрім випадків, визначених в ст. 559 Цивільного кодексу України. У зв'язку з тим, що відповідач, як поручитель, відповідає солідарно з боржником, та у зв'язку з частковим погашення боргу в розмірі 70 000 грн. заборгованість відповідача на момент розгляду справи становить 35 000 грн., що і просить стягнути позивач з відповідача на свою користь. У судовому засіданні представник позивача підтримав у повному обсязі позовні вимоги ТОВ «АРТ ПОЛИМЕР» та просив стягнути з відповідача на користь позивача 35 000 гривень основного боргу. Представник відповідача в судовому засіанні просив відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ТОВ «АРТ ПОЛИМЕР», посилаючись, що позивачем пропущено встановлений ч. 4 ст.559 Цивільного кодексу України строк пред'явлення позовної вимоги до поручителя [PERSON] за договором поруки, а тому зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та, оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, між ТОВ «АРТ ПОЛИМЕР» та приватним підприємством «Сладкоїжка» 28 грудня 2012 року укладено договір позики №28-12 (безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі). Згідно договору ТОВ «АРТ ПОЛИМЕР» передало грошові кошти ПП «Сладкоїжка» у розмірі 106 тис. грн. у якості безвідсоткової позики строком на 61 день, з поверненням її не пізніше 28 лютого 2013 року. Пунктом 1.3. договору позики №28-12 від 28.12.2012 р. встановлено, що виконання боржником зобов'язань за договором позики забезпечується договором поруки, укладеним з фізичною особою, яка є директором боржника на час укладання договору. За договором поруки, укладеним 28.12.2012 р. між [PERSON] та ТОВ «АРТ ПОЛИМЕР», поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ПП «Сладкоїжка», що виникли з договору позики №28-12 від 28.12.2012 р. Строк виконання зобов'язання за основним договором складає 28 лютого 2013 року Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення основного договору, окрім випадків, визначених в ст. 559 Цивільного кодексу України. У зв'язку з невиконанням умов договору позики у ПП «Сладкоїжка» виникла заборгованість в розмірі 105 000 грн. На момент розгляду справи заборгованість основного боржника перед позивачем становить 35 000 грн., з урахуванням погашених 70 000 грн. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічні за змістом висновки щодо застосування зазначених норм права містяться у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 та від 11 листопада 2015 року у справі №6-2056цс15. Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи, що договором позики №28-12 (безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі) встановлено строк виконання зобов'язань ПП «Сладкоїжка» 28 лютого 2013 року, а ТОВ «АРТ ПОЛИМЕР» лише 03 червня 2015 року подано позовну заяву до [PERSON], третя особа приватне підприємство «Сладкоїжка» про стягнення основного боргу договором поруки від 28 грудня 2012 року, суд дійшов висновку, що з огляду на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України та з урахуванням висновків Верховного Суду України, які викладено у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 та від 11 листопада 2015 року у справі №6-2056цс15, станом на 03.06.2015 року сплинув строк, установлений вказаним договором поруки, а тому суб'єктивне право кредитора і суб'єктивний обов'язок поручителя є припиненими. Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ ПОЛИМЕР» до [PERSON], третя особа приватне підприємство «Сладкоїжка» про стягнення 35 000,00 гривень основного боргу задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed