Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав (відступлення прав вимоги) від 29 березня 2019 року № 1214/К та просить: визнати недійсним договір купівлі - продажу майнових прав (відступлення прав вимоги) № 1214/К, укладений 29 березня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та фізичною особою [PERSON] ; застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу майнових прав (відступлення прав вимоги) № 1214/К від 29 березня 2019 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та фізичною особою [PERSON] та визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором № 49.12/78/1376/07 від 30.08.2007 року та договором поруки № / 49.4/78-П1/07-Zn від 30.08.2007 року, між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2019 року вказану справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Підставою направлення вказаної цивільної справи до Шевченківського районного суду м. Києва було те, що предметом іпотеки є житлова квартира [ADDRESS] . 28 квітня 2020 року вказана справа надійшла до Шевченківського районного суду м. Києва. 30 квітня 2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків. Позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху 12 серпня 2020 року надано на адресу суду заяву про усунення недоліків та уточнено зміст позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Після усунення недоліків предметом позовних вимог є: визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав (відступлення прав вимоги) від 29 березня 2019 року № 1214/К та просить: визнати недійсним договір купівлі - продажу майнових прав (відступлення прав вимоги) № 1214/К, укладений 29 березня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та фізичною особою [PERSON] за яким Продавець/Первісний кредитор 29 березня 2019 року відступив шляхом продажу Покупцю/Новому кредитору права вимоги до фізичної особи [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий ТУМ-2 Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві 06.09.2005 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] за Кредитним договором № 49.4/78/07-Zn від 30/08/2007, Іпотечним договором № 49.12/78/1376/07 від 30.08.2007 року, укладеними з Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] , право вимоги за якими перейшло до AT «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом, укладеним 26 червня 2013 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., та зареєстрованого в реєстрі за № 1441. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 30.08.2007 р. між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» був укладений кредитний договір № 49.4/78/07-Zn, право вимоги за яким перейшло до ПАТ «Дельта банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26.06.2013 р., укладеного між ПАТ «Дельта банк» та ВАТ «Кредитпромбанк», та відповідно права вимоги за наступними договорами забезпечення: Іпотечний договір № 49.12/78/1376/07 від 30.08.2007 р., Договір поруки № 49.4/78-П1/07-Zn від 30.08.2007 р. Проте, в подальшому позивачку було повідомлено, що між ПАТ «Дельта банк» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 1214/К від 29.03.2019 р., відповідно до якого ПАТ «Дельта банк» відступив шляхом продажу покупцю/новому кредитору права вимоги до фізичної особи [PERSON] за кредитним договором № 49.4/78/07-Zn від 30.08.2007 р. При цьому, новий кредитор 08.04.2019 р. направив позивачці вимогу про погашення заборгованості та копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 161570449 від 29.03.2019 р. Однак, позивачка вважає, що вчинені дії щодо зміни Іпотекодержателя є протиправними та таким, що не відповідають вимогам законодавства. Таким чином, позивачка вважає, що дії відповідачів не відповідають вимогам Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме в тому, що в даному випадку клієнтом є ПАТ "Дельта Банк", а фактором - фізична особа, яка не має правових підстав прийняти право вимоги від банку, оскільки не має права на здійснення операцій факторингу, а тому позивач звернулась до суду з даним позовом. Представник позивача, який є також представником третьої особи-1, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача-2 в судовому засіданні, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, в якому послався на те, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною. Відступлення права вимоги фізичній особі відбулось згідно чинного законодавства України, з повним дотриманням його норм, та відповідно затвердженого змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, яким знято обтяження щодо переліку осіб, які можуть брати участь в аукціонах з продажу прав вимоги за кредитами з метою розширення кола потенціальних покупців та зростання надходжень від реалізації активів неплатоспроможних банків. Представник відповідача-1, в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, в якому зазначив, що спірний договір є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а також спірний договір не є договором про надання фінансової послуги в розумінні ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», він відповідає вимогам ст.ст. 512, 513, 514 ЦК України, а отже, відсутні підстави, передбачені ст. 203, 215 ЦК України, для визнання його недійсним. 01.06.2021 року від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення. 10.12.2021 року від представника позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення. Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи-1 та представника відповідача-2, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають часткового задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 30.08.2007 р. між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» був укладений кредитний договір № 49.4/78/07-Zn. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов`язання за вказаним кредитним договором, між ВАТ «Кредитпромбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 49.12/78/1376/07, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Занудіною О.І., зареєстрований в реєстрі за № 2235, згідно якого було передано в іпотеку ВАТ «Кредитпромбанк» нерухоме майно, а саме житлову квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності належить Іпотекодавцям ( [PERSON] та [PERSON] ). 30.08.2007 р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 49.4/78-П1/07-Zn, відповідно до якого Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 49.4/78/07-Zn від 30.08.2007 р. 26.06.2013 р. право вимоги за Кредитним договором перейшло від ВАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта банк» на підставі Договору купівлі - продажу прав вимог за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 1441. 29.03.2019 р. ПАТ «Дельта банк» та [PERSON] уклали Договір № 1214/к купівлі - продажу майнових прав, а також Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 49.12/78/1376/07, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Занудіною О.І., зареєстрований в реєстрі за № 2235, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Антиповою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 194. Відповідно до пункту 1.1. вищевказаного договору на умовах цього Договору, Договору № 1214/к купівлі - продажу майнових прав від 29.03.2019 р. та на підставі Протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-01-28-000133-b від 20.03.2019 р., первісний Іпотекодержатель передає (відступає) новому Іпотекодержателю право вимоги за Іпотечним договором № 49.12/78/1376/07 від 30.08.2007 р., укладений між ВАТ «Кредитпромбанк», [PERSON] та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за Кредитним договором № 49.4/78/07-Zn від 30.08.2007 р., з усіма додатками та додатковими угодами до нього, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта банк» на підставі Договору купівлі - продажу прав вимог за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 1441. Згідно з пунктом 1.2. вищевказаного Договору відповідно до Іпотечного договору Іпотекодавці з метою забезпечення виконання зобов`язання за основним Договором передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житлову квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат загальною площею 65,70 кв.м., житловою площею 35,80 кв.м. та належить Іпотекодавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1999 р. та Договору купівлі - продажу частини квартири від 08.09.2001 р. за реєстровим № 2702. У пункті 1.3. зазначено, що вказаний договір укладено на підставі статті 24 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку із тим, що між новим Іпотекодержателем та первісним Іпотекодержателем укладено Договір купівлі-продажу за основним Договором та наслідком укладення цього договору до нового Іпотекодержателя переходять всі права первісного Іпотекодержателя за Договором іпотеки, який забезпечує вимоги за основним договором. Після вчинення вищевикладених дій, [PERSON] став новим Іпотекодержателем нерухомого майна - житлової квартири [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] та [PERSON] . Так, згідно вимог статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до положень 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом Відповідно до положень 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом(частина третя статті 656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18. Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин. Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників. На підставі частин першої та другої статті 6 зазначеного Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами. Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 року у справі №826/14383/17, перевірка законності дій (бездіяльності) та рішень посадової особи Фонду щодо виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави є предметом перевірки судом саме в межах адміністративного процесу, відтак - підстав для розгляду цієї справи в порядку цивільного чи господарського судочинства немає. Як вбачається із висновків Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 року у справі №346/1305/19, договори купівлі-продажу майнових прав і відступлення права вимоги за іпотечним договором за їхніми ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором-1 і договором іпотеки замінений на позивачку як нового кредитора. Позивачка не набула право здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договорів купівлі-продажу майнових прав і відступлення права вимоги за іпотечним договором у неї виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором-1 і за договором іпотеки. Отже, такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору). Тому помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що договір купівлі-продажу майнових прав містить ознаки договору факторингу. Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (пункти 51-52). Крім того, положення нормативно-правових актів, які врегулювали процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19). Враховуючи те, що між [PERSON] та АТ «Дельта Банк» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором, на стадії ліквідації останнього, суд дійшов висновку що посилання позивача щодо укладення між сторонами договору факторингу є хибними, у зв`язку із чим, всі аргументи на вчинення такого договору незаконно та визнання правочину недійсним, не підлягають дослідженню в даних правовідносинах. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed