Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

27.07.2020 року до Херсонського міського суду Херсонської області звернувся [PERSON] з заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження її прав, а саме: заборонити [PERSON] та будь-яким третім особам перебувати в місці його проживання; наближатися на безпечну відстань ближче 100 метрів до нього та до місця його проживання, місця його роботи, до інших місць частого його відвідування; вести листування, телефонні переговори, контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; розшукувати, переслідувати його та в будь-яких спосіб спілкуватися з ним. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28.09.2013 року. З 2017 року вони не підтримують шлюбних відносин і проживають окремо. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час донька проживає разом з ним , оскільки мати неналежно виконує свої батьківські обов`язки, існує спір щодо місця проживання дітей. [PERSON] систематично допускає психологічне насильство відносно нього, яке проявляється в переслідуванні, погрозах, приниженні в тому числі і на робочому місці, проникає до місця його мешкання разом з іншими особами. Принижує його в присутності сторонніх осіб. У судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини і підстави, які були викладені у заяві. Заінтересована особа [PERSON] із заявою не погодилася, просила відмовити у заяві про видачу обмежувального припису. Зазначила про наявність спору щодо місця проживання дітей. Єдиною її метою спілкування з заявником є побачення з дитиною, яку [PERSON] утримує у себе і яку вона не бачила з кінця 2019 року. Суд, вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, свідків вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, в тому числі відеодокази, встановив наступне. [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28.09.2013р. , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 28.09.2013р. міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області. Від даного шлюбу в них народилися діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] . З ухвали Херсонського міського суду Херсонської області № 766/1646/20 від 13.02.2020р. вбачається, що відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують шлюбні стосунки та мають спір про місце проживання дітей. З показів допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , який є сусідом заявника не вбачається того, що він не був свідком насилля с боку [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факт того, що дружина заявника - [PERSON] одноразово з`являлася за місцем роботи [PERSON] з проханням вплинути на нього з приводу дитини. Суд критично відноситься до показів допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] так як остання є матір`ю заявника, а отже заінтересованою особою. Досліджені судом відеоматеріали не підтверджують факту будь-яких дій психологічного або іншого виду насильства, погроз або образ з боку [PERSON] відносно заявника. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У пункті 3 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п.п.6-8 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. За нормами п. 2 ч. 1 ст. 24 вищевказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника відноситься до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Зважаючи на наведені правила Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. Оцінюючи доводи заявника та надані на їх підтвердження докази, суд відзначає про наявність спору між сторонами щодо місця проживання дітей а також те, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника. Враховуючи не доведення заявником факту вчинення [PERSON] щодо нього психологічного або іншого виду насильства, яке було б підставою для видання обмежувального припису, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed