Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він був зареєстрований та проживав у [INFO] за адресою: [ADDRESS] з 1986 року. Безперервно працював\~у селищі\~Ясенівське міста\~Ровеньки з\~02.07.2004, останнє місце роботи - ТОВ «ДТЕК РОВЕНЬКИАНТРАЦИТ», але внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалася у лютому 2014 році, [PERSON] був вимушений з 08.05.2014\~р.\~залишити окуповану\~частину території\~Луганської області та\~брав участь\~у забезпеченні\~захисту та\~охорони житія\~громадян у\~складі батальйону\~патрульної служби\~міліції особливого\~призначення «Луганськ-1»\~ГУМВС України\~в Луганській\~області з\~04.09.2014.\~ З 20.04.2015 переселився у с. Яснозіря Черкаського району, Черкаської області, а згодом у місто Черкаси, де на даний час проживає\~за адресою: [INFO]. 95 кв.143. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.12.2018 у цивільній справі № 711/7768/18 встановлено юридичний факт того, що вимушене переселення позивача в травні 2014 року з території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацію частини території Луганської області України. Внаслідок саме проявів збройної агресії Російської Федерації на частині території Луганської області було порушено низку конституційних прав позивача, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, IV Женевською конвенцією 1949 р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділом ІІ Конституції України. Унаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, задля уникнення загрози життю, здоров'ю, свободи, особистих прав на свободи пересування, вираження думки, майнових прав, права на судовий захист на окупованій території саме у результаті збройної агресії російської Федерації, вимушеного переселення із окупованої частини території Луганської області разом із дружиною і двома малолітньому дітьми, позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода. Позивачу було завдано істотної шкоди в сумі 1223485 грн. (39580 євро), що складається із: оренди квартири в розмірі 157100 грн. (6014 євро) та різниці в заробітній платі до окупації та після переселення в розмірі 951046 грн. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацію частини території Луганської області України позивач та члени його сім'ї позбавлені можливості володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою № 1 у будинку № 5 по вул. Молодіжна у селищі Ясенівське міста Ровеньки, що завдає позивачу, як моральної, так і майнової шкоди у вигляді неотриманих доходів, які б він міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право власності на це нерухоме майно не було порушене. Крім того, у позові зазначено, що враховуючи характер та обсяг завданих позивачеві моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також почуття безпорадності та розчарування, які він відчуває роками через неможливість користуватись належним йому житлом, працювати на своїй роботі, спілкуватися з близькими, вважає достатнім розмір компенсації за заподіяну позивачеві моральну шкоду у сумі 2378258 грн., яка на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає 75000 євро. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з держави Російська Федерація на його користь в якості відшкодування збитків (упущеної вигоди) 1\~255 4081,80 грн., що за офіційним курсом НБУ на день подання позову до суду складає 39580 євро та моральну шкоду у сумі 2378258 грн., яка на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає 75000 євро. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.01.2019, залишеною постановою Апеляційного суду Черкаської області від 12.02.2019 без змін, у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди відмовлено. Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.01.2019, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі та визначено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2019 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному проваджені. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідачав судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву до суду не подали. Суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки від 03.01.2017 № [NUMBER] [PERSON] взятий на облік внутрішньо переміщеної особи. Зареєстроване місце проживання: [INFO]. Фактичне місце проживання: [INFO]. Позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження відповідно серії 1-ЕД 3 213971 та серії 1-ЕД № 112844. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.12.2018, встановлено факт вимушеного переселення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у травні 2014 року з окупованої території Луганської області України, яке відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупацією Російською Федерацією частини території Луганської області України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В частині заявлених позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і\~ст. 8 Конституції України\~\~гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. За змістом ч. ч.1, 2, 3\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Виходячи з практики розгляду справи даної категорії Вищим господарським судом, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначеного приміщення. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання квартири для надання у довгострокову оренду та різниці в заробітній платі до окупації у селищі Ясенівське м. Ровеньки та після переселення у звязку із збройною агресією Російськоої Федерації проти України. Надані позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який неминуче повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. В матеріалах справи відсутні докази наміру позивача передати вказану квартиру в оренду, або докази того, що квартира вже була здана в оренду, а також документи щодо середньої місячної вартості користування аналогічним житлом на території, де мешкав позивач. З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем не доведена завдана йому матеріальна шкода (упущена вигода). Пунктами 8, 9 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з\~п.\~3\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» від\~31\~березня 1995\~року №\~4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 4\~\~ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом,\~Законом України\~"Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. За фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. Як передбачено ч. 2 ст. 7 згаданого Закону, Російська Федерація як держава-окупант відповідно до\~IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі\~від 18 жовтня 1907 року,\~Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни\~від 12 серпня 1949 року та\~Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I),\~від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів повязані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок. За п. 1 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 79 цього Закону приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, субєктами яких є фізичні та юридичні особи. Предявлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Отже,\~Закон України\~«Про міжнародне\~приватне право»\~закріплює принцип\~абсолютного судового\~імунітету (недо\-торканність,\~звільнення від\~чого-небудь)\~іноземної держави.\~Судовий імунітет\~держави включає:\~судовий імунітет\~у вузькому\~значенні сло\-ва\~ -\~саму непідсудність\~однієї держави\~судові іншої\~держави,\~а також\~імунітет від\~забезпечення позову.\~Теорія абсолютного\~імунітету держави\~базується на\~принципі сучасного\~міжнародного публічного\~права \~суверенній рівності\~держав.\~Як субєкт\~міжнародного приватного\~права,\~держава не\~втрачає властивості\~суверена,\~а продовжує\~діяти як\~владна особа,\~що користується\~абсолютним імунітетом. Правило судового імунітету не поширюється на можливість пред'явлення позову до держави у національний суд цієї держави. На підставі принципу національного режиму і судового імунітету іноземної держави іноземці, як і громадяни України, можуть пред'явити позов до іноземної держави, просити про забезпечення позову і звер\-нення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Укра\-їні, лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або законом України. Питання про те, який орган іноземної держави компетентний дати таку згоду, вирішується законодавством даної іноземної держави. Іншими словами, іноземна держава не може бути залучена до суду як відпо\-відач або третя особа без згоди на це компетентних органів відповідної держави. Таким чином, судовий імунітет іноземної держави означає непідсудність її суду іншої держави. Він ґрунтується на суверенній рівності держав, в силу принципу «рівний над рівними не має юрис\-дикції, влади» „par in parem non habet imperium. Отже, враховуючи вищевикладене, суду не доведено належними і допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв'язку щодо винних дій відповідача у заподіянні позивачу матеріальної шкоди, тому вимоги у частині стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Таким чином суд вважає в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed