Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» 14.06.2019 р. звернулось з позовом до [PERSON] про визнання дійсним укладеного між сторонами Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-44415 та стягнення з відповідача судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 квітня 2018 року між ТОВ «Компаньйон Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-44415. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті позивача і виконання певних дій, які свідчать про укладення договору. Відповідно умов договору товариство надає клієнту грошові кошти на визначені ним особисто цілі у визначеній договором сумі, а клієнт зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений строк та сплатити проценти за кожен день користування. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором він виконав в повному обсязі, надав позику у встановленому договором розмірі, перерахувавши на картковий рахунок відповідача 1 700 грн., що підтверджується карточкою бухгалтерського рахунку № 365 від 12.04.2018 р. Також зазначає, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконала та станом на теперішній час заборгованість погашена в повному обсязі. Проте ТОВ «Компаньйон Фінанс» було отримано Акт про правопорушення НАЦКОМФІНПОСЛУГ № 851/16-5/15 від 31.05.2019 р. прийнятий за результатами скарги відповідача, у якому зазначено, що товариством не дотримано порядку укладення електронного договору, встановленого ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тому договір від 12.04.2018 р. є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Позивач з посиланням на ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», ст. ст. 204, 207, 218 ЦК України просить визнати дійсним укладений з відповідачем договір. Ухвалою суду від 01.07.2019 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 49-41). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Відзив на позов відповідачем не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 05.08.2019 р. позивачем подано клопотання про залучення до матеріалів справи листа ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 4058-ВП від 22.07.2019 р. на підтвердження переказу коштів від позивача на рахунок відповідача (а.с. 44-53). Враховуючи, що клопотання подане з дотриманням вимог положень ч. ч. 8, 9 ст. 83 ЦПК України , суд ухвалив долучити до матеріалів вищевказаний доказ. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Між ТОВ «Компаньйон Фінанс» та [PERSON] 12 квітня 2018 року в електронному вигляді було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-44415 (надалі по тексту - договір, а.с. 14, 15). Відповідно пунктів 3, 5 договору, товариство 12.04.2018 р. надає клієнту на банківський рахунок грошові кошти у розмірі 1 700 грн. на визначені ним особисті цілі, а клієнт зобов`язується повернути грошові кошти до 11.05.2018 року зі сплатою відсоткової ставки 1,85 % в день. Пунктом 7 договору встановлено графік платежів, яким дата платежу визначена 11.05.2018 р., період користування 30 днів, сума платежу 2 643,50 грн., сума основного боргу 1 700 грн., сума процентів 943,50 грн. Згідно листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 22.07.2019 р. № 4058-ВП, між ТОВ «Компаньйон Фінанс» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» укладено угоду на переказ коштів № ВП-11056-4 від 11.05.2016 р., відповідно якої було здійснено за дорученням ТОВ «Компаньйон Фінанс» успішний переказ коштів 12.04.2018 р. власнику картки [PERSON] на суму 1 700 грн. (а.с. 47). Позивачем надано копію Акту про правопорушення, вчинені ТОВ «Компаньйон Фінанс» на ринку фінансових послуг від 31.05.2019 р. № 851/16-5/15, складений Нацкомфінпослуг, у якому зазначено, що за результатами розгляду наданих позивачем документів встановлено недотримання порядку укладення електронного договору, визначеного статтею 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію»; договір № 1-1-44415 від 12.04.2018 р. є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що є порушенням ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (а.с. 21-23). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Порядок вчинення електронних правочинів передбачено Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно положень ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Згідно ч. ч. 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, наведені норми визначають об`єктом захисту невизнане, порушене або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За заявленими вимогами позивач просить визнати дійсним укладений договір з відповідачем з посиланням на те, що Нацкомфінпослуг ставить під сумнів дійсність договору. Разом з тим, позивачем суду надана картка обліку договору № 1-1-44415 від 12.04.2018 р. станом на 16.05.2019 р. із зазначенням умов договору та проведених транзакцій, у якій вказано про те, що 25.01.2019 р. договір було продано ТОВ «КФ.ЮА» за Договором відступлення прав вимоги № 250119-В від 25.01.2019 р. Договір було повернуто 01.05.2019 р., було відкореговано розмір заборгованості клієнта у зв`язку з технічною помилкою в нарахуваннях, надмірно сплачену пеню було перенесено на погашення тіла кредиту, крім цього, кредитним комітетом товариства було прийнято рішення списати залишок заборгованості в розмірі 680 грн.; заборгованість за спірним договором станом на 16.05.2019 р. відсутня (а.с. 16, 17). За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно положень ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. З матеріалів справи убачається, що обидві сторони виконали свої зобов`язання за договором, жодних вимог з приводу договору один до одного не мають. За нормою ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Права позивача у межах даного спору відповідач ніяким чином не оспорює. Вищевказаний лист Нацкомфінпослуг, на який посилається позивач, не породжує ніяких правових наслідків для сторін договору. Відповідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність наданих суду доказів в обґрунтування заявлених вимог, достатність і їх взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, так як суду не доведено порушення відповідачем прав позивача, ТОВ «Компаньйон Фінанс» та [PERSON] відбулося виконання договору, сторони договір не оспорюють. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed