Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

У серпні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва у порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 23 липня 2011 року до 10 липня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу [INFO] у неї народився син [PERSON] . Як стверджувала [PERSON] , відповідач тривалий час не спілкується з сином, не бере участі у його матеріальному забезпеченні, не цікавиться ним, його розвитком та навчанням. Позивач зазначила, що дитина постійно мешкає з нею, перебуває на її утриманні, вона змушена самостійно дбати про фізичний та духовний розвиток сина. З цих підстав позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги своєї довірительки, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, у якій просила суд розглядати справу за відсутності її представника. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2011 року до 10 липня 2015 року. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 6). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано (а. с. 7). За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Малолітній [PERSON] мешкає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12). Вихованням [PERSON] займається виключно його мати [PERSON] , саме вона приймає участь у виховному та навчальному процесі. Батько дитини - [PERSON] навчанням сина не цікавиться, школу не відвідує. Указані обставини підтверджуються характеристикою учня навчально-виховного комплексу "Школа І ступеня - гімназія "Оболонь" [PERSON] та характеристикою курсів англійської мови "English Center" (а. с. 53, 54). Позивач змушена самостійно матеріально забезпечувати сина, дбати про його фізичний та духовний розвиток. Мати створила всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку своєї дитини. Батько малолітнього [PERSON] ухиляється від обов`язку його утримувати (а. с. 53, 54, 49-50). Допитаний судом в якості свідка [PERSON] , який є двоюрідним братом позивача, показав, що він періодично відвідує свою двоюрідну сестру [PERSON] та її сина [PERSON] , зазначив, що останній раз він бачив відповідача у 2014 році на дні народження [PERSON] . Свідок [PERSON] стверджував, що вихованням та утриманням дитини займається [PERSON] , батько дитини не цікавиться навчанням та розвитком сина, не бере участі у його матеріальному забезпеченні. Свідок [PERSON] , який є двоюрідним братом позивача, повідомив суд, що він не бачив відповідача [PERSON] понад п`ять років, зазначив, що останній ніколи не цікавився сином, не телефонував йому, не вітав з днем народження, а вихованням та утриманням дитини займається [PERSON] . Наведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] П. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем у такій справі, згідно ст. 165 СК України та абз. 1 п. 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", може бути один з батьків. Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація у своєму висновку від 11 грудня 2019 року №104-11408 вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] (а. с. 49-50). Зважаючи на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, ураховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про необхідність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Нормою ч. 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші діти, окрім [PERSON] , також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , має становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено 15 серпня 2019 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн та присуджує з відповідача судовий збір у сумі 768,40 грн в дохід держави. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial