Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

21.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00грн, яку було завдано неправомірними діями у зв'язку із відмовою у прийнятті заяви від нього щодо перерахунку пенсії [PERSON], що у свою чергу встановлено адміністративним судом першої і апеляційної інстанції. Такі дії відповідача порушили право позивача, завдали душевних страждань, і йому довелось доводити свою правоту у судовому порядку. В судовому засіданні позивач, з викладених у позові обставин і підстав, наполягав на його задоволенні. Представники відповідача не визнали заявлені позовні вимоги, категорично наполягаючи на відсутність підстав для задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов не може бути задоволений з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вказана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15.07.2015 року по справі № 759/9116/15-а визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва щодо відмови у прийнятті заяви про перерахунок пенсії. Фактично, вище вказаним судовим рішенням констатовано факт порушення прав позивача, що вже свідчить про завдання моральної шкоди. Разом з тим, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.3,5 постанови N 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не може взяти до уваги в якості обґрунтування позивачем розміру моральної шкоди необхідність відстоювання своїх прав у судах, про що зазначено в позовній заяві, а посилання на наявність психологічного та морального тиску працівників Пенсійного фонду суд вважає суб'єктивним, оскільки вказані обставини не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Позивач, всупереч вимогам ст.10 ЦПК України, вочевидь не обґрунтував заявлений розмір компенсації за завдану моральну шкоду, зазначивши лише загальні вимоги закону, що безумовно є порушенням принципу змагальності. Без доведення перед судом обставин, що об'єктивно визначають розмір заявленого розміру компенсації моральної шкоди, підстав для задоволення цивільного позову не вбачається. Окрім того, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів заподіяння моральної шкоди саме в заявленому грошовому розмірі, суд вважає, що відновлення порушених прав позивача постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15.07.2015 року є належною сатисфакцією.

Outcome: dismissed