Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

05.05.2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі з 15.04.2009 року зареєстрована відповідачка, як член родини - дружина позивача [PERSON]. [INFO] у відповідачки і позивача [PERSON] народився син [PERSON], який також був зареєстрований в квартирі (за місцем проживання батьків). В 2012 році позивач [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Після закінчення в ній ремонту в квітні 2013 року позивач [PERSON] з дружиною та сином переїхав у придбану квартиру. Відповідачка забрала зі спірної квартири всі свої і дитячі речі. Таким чином відповідачка [PERSON] і дитина - [PERSON], з квітня 2013 року в квартирі [ADDRESS] не проживають, їх речей там немає, добровільно припинити реєстрацію відповідач не бажає, що обмежує права позивачів в користуванні та розпорядженні квартирою. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, привела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві й просила суд визнати [PERSON] і [PERSON]., [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, привів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві й просив суд визнати [PERSON] і [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву від 05.05.2015 року, в якій він підтримує позовні вимоги, просить суд позов задовольнити, справу розглядати без його участі (а.с.61). У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала суду заяву, в якій не заперечувала проти позовних вимог, просила суд позов задовольнити (а.с.53). Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей Краснолиманської міської ради Донецької області [PERSON] за довіреністю (а.с.33) підтримав позовні вимоги, зазначив, що відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання дитини, яка не досягла 10-ти років є місце проживання її батьків. Батьки малолітнього [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, права малолітньої дитини не обмежені та не порушені. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вислухавши пояснення позивачів, представника третьої особи, свідків [PERSON], [PERSON], суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). В судовому засіданні встановлено, що позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Вказана квартира була передана при приватизації з державного житлового фонду у спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, що його видано Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізної дороги 10.11.1999 року (а.с. 15). Згідно довідки комунального підприємства «Краснолиманська служба єдиного замовника» від 27.04.2015 року в квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON] (чоловік позивача [PERSON].), [PERSON], [PERSON] (а.с.16). Позивач [PERSON] 18.03.1992 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Позивач [PERSON] 14.11.2012 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Позивач [PERSON] 07.11.2012 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідач [PERSON] є дружиною позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 18.08.2007 року (а.с.20). На правах дружини відповідач [PERSON] 15.04.2009 року була зареєстровна за адресою: [ADDRESS] (а.с.17,19). [PERSON], [INFO], є сином відповідачки [PERSON] і позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 24.09.2009 року (а.с.21), дитина була зареєстрована в квартирі за місцем проживання батьків. При вирішенні питання про можливість позбавлення права користування житловим будинком відповідача та дитини суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Згідно акту, наданому головою мікрорайону «Южний», завіреного печаткою загального відділу Краснолиманської міської ради Донецької області відповідач [PERSON], [INFO] з малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживають з квітня 2013 року, у квартирі відсутні їх особисті речі (а.с. 22). Факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою підтвердили свідки. Так, свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, дала показання, що родину [PERSON] знає більше 30 років, дійсно, відповідач по справі разом з сином та чоловіком проживала в квартирі [ADDRESS]. В квітні 2013 року [PERSON] перевіз свою родину (дружину з сином) в іншу квартиру, яку він придбав та зробивв в ній ремонт. Стосунки між [PERSON] та [PERSON] були дружні, онук [PERSON] часто відвідував бабусю та дідуся навіть після переїзду батьків. Аналогічні пояснення дала свідок [PERSON], яка показала, що знає родину [PERSON] понад 20 років. Стосунки в родині дружні, підтримуються і досі. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.10.2012 року , який посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.39). Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], як власники квартири, мають право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивачів згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним і віни не можуть бути протиправно його позбавлені. Наявність реєстрації [PERSON] з малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO], в квартирі, обмежує права позивачів як власників, і вони на підставі ст. 391 ЦК України мають право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. До теперішнього часу відповідачка не припинила реєстрацію у вказаній квартирі, квартирою не цікавиться, що створює позивачам перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаною квартирою. Обраний позивачами спосіб захисту порушеного права - визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення їх порушеного права, оскільки є підставою для зняття [PERSON] з малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO], з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". В судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що [PERSON] з сином [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS], більш ніж рік без поважних причин, мешкає в іншому місці та добровільно відмовляється знятись з реєстрації. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Позивачі ані в позовній заяві, ані в судовому засіданні не заявляли вимогу про компенсацію за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved