Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

21 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] в якому, з урахуванням уточнень, просить суд встановити батьківство померлого [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]; визнати за позивачем право власності на ? частини квартири №102 в м. Чугуєві по вулиці Харківській в будинку № 130 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що після смерті [PERSON], померлого 07.01.14, відкрилась спадщина на ? частину квартири №102 в м. Чугуєві по вулиці Харківській в будинку № 130, яка за життя належала йому на праві власності. Батьківство [PERSON] щодо позивача документально не підтверджено, але мати позивача [PERSON] та померлий [PERSON] проживали разом однією сімєю без реєстрації шлюбу з березня місяця 1983 року по 1989 рік в [ADDRESS], а тому, на думку позивача, є підстави для встановлення факту батьківства і визнання за позивачем права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] В судовому засідання позивач та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення відповідно до викладеного в позовній заяві, просять позов задовольнити. При цьому [PERSON] пояснила, що звернулась до суду із позовом, бо вважає, що батько повинен був залишити їй майно у спадок, при цьому обставин щодо його життя та стану здоровя вона достеменно не знає бо батько з нею не спілкувався, вони бачились випадково на вулицях міста, [PERSON] перебував у нетверезому стані, уникав спілкування. Про те, що [PERSON] був хворий та потребував допомоги позивач здогадувалась, але вважала, що відповідач по справі чинила б перешкоди у спілкуванні [PERSON] та [PERSON] і тому не відвідувала його. Третя особа [PERSON] з позовом погодилась, вважала його обґрунтованим і просила задовольнити, вказавши, вона дійсно проживала з [PERSON] однією сімєю, вела з ним спільне господарство, має дочку [PERSON], батьком якої є [PERSON] Крім того, [PERSON] пояснила, що речей [PERSON] у неї не було, дитину з пологового будинку останній не забирав, на реєстрації дитини в РАГСі [PERSON] присутній не був. Оскільки коштів на утримання дитини було недостатньо, вона зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів, але відповідне рішення судом прийнято не було. З батьками та родичами [PERSON] ні [PERSON], ні її донька - позивач по справі знайомі не були, до першого класу та протягом навчання [PERSON] до школи [PERSON] її не відводив та школу не відвідував. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вказуючи, що позивачами не надано суду достатніх доказів того, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство і проживали як сімя, що саме [PERSON] був біологічним батьком [PERSON] та піклувався про неї, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представники третіх осіб: відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не зявились, про місце і час розгляду справи повідомлялись належним чином, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, вислухавши сторони по справі, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до такого висновку. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. [PERSON] народилася 14 серпня 1987 року у м. Чугуєві, що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с.10). Її батьками вказані (російською мовою) мати «Резанович Надежда Сергеевна», батько - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 19.01.74р., між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, прізвищем дружини та чоловіка після укладення шлюбу є «Куц» (а.с.39). Згідно довідки характеристики (а.с.11), свідоцтва про право власності на житло (а.с.40) власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках - по ? частці є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 07.01.2014 року (а.с. 10). Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у передбачений статтею 1270 ЦК України термін (шість місяців) звернулась [PERSON], заведена спадкова справа, видано свідоцтво про право власності на спадщину дружині померлого: на ? частку квартири [ADDRESS], земельну ділянку по вул.Абрикосова, 39 в м.Чугуєві Харківської області (56). Частинами 2, 3 ст. 128 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Як слідує із Кодексу про шлюб та сімю УРСР, який діяв на час народження позивачки, а саме із ч.ч. 2, 3 ст. 53 - у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України обовязок подання доказів покладено на сторони, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Джерелом таких доказів є пояснення сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, покази свідків, письмові докази, речові докази, висновки експерта. Оцінюючи надані позивачем на обґрунтування заявлених вимог докази суд вважає, що свідки дали неоднозначні та суперечливі пояснення щодо обставин справи. Зокрема, свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що знайома з [PERSON] з 1982 року, оскільки мешкали поряд. [PERSON] знає з того ж часу, зазначила, що померлий [PERSON] одружуватись на [PERSON] наміру не мав, дитину реєструвати на своє імя не бажав, хоча був цивільним чоловіком [PERSON], виділяв гроші на утримання дитини. Свідок [PERSON], вказала, що з [PERSON] з 1986 до 1990 року вона не спілкувалась, але їй відомо, що батьком дитини [PERSON], яка народилася в 1987 році, був [PERSON], про це знала вся його сімя, саме останнього свідок неодноразово бачила в квартирі [PERSON], [PERSON] виділяв кошти на утримання їх спільної доньки. Свідок [PERSON], вказала, що знайома з [PERSON] та [PERSON] з 1982 року. В 1982-83 році у [PERSON] народилася дитина, яку [PERSON] визнавав своєю дочкою. Натомість покази вищевказаних свідків спростовуються показами інших допитаних як свідків осіб. Так, свідок [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], вказала, що вона зі своїм братом [PERSON] була в довірчих відносинах, вони постійно спілкувались, але жодного разу брат не розповідав їй ані про дитину, ані про іншу жінку. Весь час [PERSON] проживав зі своєю дружиною [PERSON] В робочий час їхав на обід додому, а після роботи також їхав додому. Ані [PERSON], ані [PERSON] свідок ніколи не бачила, з ними не знайома. Свідок [PERSON] показав, що працював з [PERSON] з 1982 по 1995 роки, після роботи часто повертався з [PERSON] додому, оскільки проживали неподалік один одного. Він спілкувався з [PERSON] до смерті останнього, але жодного разу про наявність у [PERSON] дитини нічого не чув. Коли [PERSON] був у лікарні, його, окрім дружини [PERSON], ніхто не відвідував. [PERSON] також підтримував тісні взаємини із своєю сестрою [PERSON], яка працювала з ним разом на підприємстві. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] був хрещеним батьком її дочки, і жалів, що в нього не має рідних дітей. [PERSON] давав гроші на покупку квартири її дочці і вона ніколи не чула, щоб [PERSON] визнавав когось своєю дитиною. Свідок [PERSON] показала, що вона з сімєю Куц проживала завжди поруч, тісно з ними спілкувалася і в робочі і в святкові дні, все знала про [PERSON], бачила його практично щодня або зранку або у вечері після роботи, але жодного разу не чула про наявність у [PERSON] дитини. Аналізуючи надані позивачем письмові докази наявні в матеріалах справи довідки з місця проживання позивача та третьої особи (а.с.7-9), суд зазначає, що вони складені не уповноваженою посадовою особою з порушенням порядку оформлення документів, не містить безмовних даних щодо батьківства [PERSON] відносно [PERSON] Такого висновку суд дійшов, виходячи з показів допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON], яка вказала, що відповідні довідки були складені не працівником КЖРЕП м.Чугуєва, підписи осіб на довідках завірялись без участі таких осіб, а допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], чиє прізвище як особи, що завіряє підписи, вказано в довідках, пояснив, що підпис напроти його прізвища йому не належить, а належить головному інженеру підприємства [PERSON], в довідці завіряються тільки підписи, а не відомості, що в ній зазначені, достовірність яких жодним чином не перевіряється. [PERSON], будучи допитаним як свідок, пояснив, що дійсно підписав зазначені довідки, але осіб, чиї підписи завіряв, він особисто не перевіряв і не бачив, довідки на підпис йому давали виконавці. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", у п. 13 розяснюється, що підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Судом встановлено, що мати позивачки [PERSON] та [PERSON] не перебували між собою у шлюбі, жодного беззаперечного доказу на те, що вони вели спільне господарство і проживали однією сімєю суду надано не було, як не доведено належними доказами і те, що [PERSON] піклувався про позивачку, як про свою дитину, виховував її, надавав матеріальну допомогу, визнавав себе батьком дитини, тощо. З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку про недоведеність вимог з приводу того, що [PERSON] є батьком дитини, адже питання про походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, однак позивачем не було надано жодного беззаперечного, належного, допустимого та достатнього доказу, на підставі якого суд міг би визнати померлого [PERSON] батьком [PERSON] Що ж стосується вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру № 102, розташовану в м. Чугуєві по вулиці Харківській в будинку № 130, такі вимоги також не підлягають задоволенню, адже жодних доказів того, що [PERSON] був біологічним батьком [PERSON] надано суду не було. Крім того, [PERSON] у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, що вбачається із вищенаведеної відповіді Чугуївської державної нотаріальної контори, доказів спільного проживання з померлим [PERSON] також не представила, а отже вона не може вважатись спадкоємцем ані першої ані четвертої черги. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки належних доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано, в позові належить відмовити за його недоведеністю. Беручи до уваги вище викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed