Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

В серпні 2015 року з прокуратури Михайлівського району Запорізької області (правонаступником якої є Енергодарська місцева прокуратура) до суду надійшов позов до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області (далі [PERSON] РДА), [PERSON], треті особи Реєстраційна служба [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області, фермерське господарство «Тарсалак», про визнання недійсними та скасування розпоряджень, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації і повернення земельних ділянок. Згідно позовних вимог прокурор просив суд: 1)поновити строк позовної давності; 2)визнати незаконним та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області від 03.01.2012 № 12 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду»; 3)визнати незаконним та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області від 24.12.2012 № 631 «Про надання в оренду земельних ділянок голові фермерського господарства «Тарсалак» [PERSON]Д.»; 4)визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 28.02.2014, укладений між Головним управлінням Держземагенства України у Запорізькій області та [PERSON]; 5)скасувати державну реєстрацію права [PERSON] на оренду земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області площею 12,1936 га, кадастровий номер 2323355100:23:015:0007, запис про речове право № 5138081 від 25.03.2014; 6)скасувати державну реєстрацію права [PERSON] на оренду земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області площею 6,3275 га, кадастровий номер 2323355100:23:013:0009, запис про речове право № 5128503 від 25.03.2014; 7)скасувати державну реєстрацію права [PERSON] на оренду земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області площею 9,0264 га, кадастровий номер 2323355100:23:013:0008, запис про речове право № 5126023 від 25.03.2014; 8)скасувати державну реєстрацію права [PERSON] на оренду земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області площею 0,3239 га, кадастровий номер 2323355100:23:014:0005, запис про речове право № 5134425 від 25.03.2014; 9)скасувати державну реєстрацію права [PERSON] на оренду земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області площею 0,3357 га, кадастровий номер 2323355100:23:014:0008, запис про речове право № 5136464 від 25.03.2014; 10)скасувати державну реєстрацію права [PERSON] на оренду земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області площею 6,3674 га, кадастровий номер 2323355100:23:014:0006, запис про речове право № 5126760 від 25.03.2014; 11)скасувати державну реєстрацію права [PERSON] на оренду земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області площею 0,6172 га, кадастровий номер 2323355100:23:014:0009, запис про речове право № 5137047 від 25.03.2014; 12)скасувати державну реєстрацію права [PERSON] на оренду земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області площею 1,3887 га, кадастровий номер 2323355100:23:014:0007, запис про речове право № 5134840 від 25.03.2014; 13)скасувати державну реєстрацію права [PERSON] на оренду земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області площею 6,1870 га, кадастровий номер 2323355100:25:008:0010, запис про речове право № 5128489 від 25.03.2014; 14)скасувати державну реєстрацію права [PERSON] на оренду земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області площею 0,8995 га, кадастровий номер 2323355100:25:008:0009, запис про речове право № 5135900 від 25.03.2014; 15)скасувати державну реєстрацію права [PERSON] на оренду земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області площею 0,2010 га, кадастровий номер 2323355100:25:008:0014, запис про речове право № 5133169 від 25.03.2014; 16)зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадаструу Запорізькій області земельну ділянку, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, площею 12,1936 га, кадастровий номер 2323355100:23:015:0007; 17)зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадаструу Запорізькій області земельну ділянку, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, площею 6,3275 га, кадастровий номер 2323355100:23:013:0009; 18)зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадаструу Запорізькій області земельну ділянку, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, площею 9,0264 га, кадастровий номер 2323355100:23:013:0008; 19)зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадаструу Запорізькій області земельну ділянку, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, площею 0,3239 га, кадастровий номер 2323355100:23:014:0005; 20)зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадаструу Запорізькій області земельну ділянку, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, площею 0,3357 га, кадастровий номер 2323355100:23:014:0008; 21)зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадаструу Запорізькій області земельну ділянку, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, площею 6,3674 га, кадастровий номер 2323355100:23:014:0006; 22)зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадаструу Запорізькій області земельну ділянку, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, площею 0,6172 га, кадастровий номер 2323355100:23:014:0009; 23)зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадаструу Запорізькій області земельну ділянку, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, площею 1,3887 га, кадастровий номер 2323355100:23:014:0007; 24)зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадаструу Запорізькій області земельну ділянку, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, площею 6,1870 га, кадастровий номер 2323355100:25:008:0010; 25)зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадаструу Запорізькій області земельну ділянку, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, площею 0,8995 га, кадастровий номер 2323355100:25:008:0009; 26)зобовязати [PERSON] повернути державі в особі Головного управління Держгеокадаструу Запорізькій області земельну ділянку, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, площею 0,2010 га, кадастровий номер 2323355100:25:008:0014, грошова оцінка яких складає 139528 (сто тридцять девять тисяч пятсот двадцять вісім) грн. 79 коп. В обґрунтування позову прокурором зазначено, що вказані розпорядження голови [PERSON] РДА були прийняті з порушенням ст.ст. 21,124 Земельного кодексу України, а тому мають бути скасовані. У звязку з чим підлягають розірванню договори оренди землі, що були укладені на підставі незаконних розпоряджень голови [PERSON] РДА, а також є необхідним скасувати їх державну реєстрацію. Крім того, з метою захисту у інтересів держави, прокурор просив зобовязати відповідачів повернути вказані земельні ділянки державі. Прокурор Коваленко Я.І. в судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву та додатково пояснив, що відповідач [PERSON] звернувся з клопотанням про отримання земельних ділянок в оренду, як голова уже існуючого фермерського господарства «Тарсалак», тобто як юридична особа, а тому земельні ділянки мали надаватися в оренду за результатами земельних торгів (аукціону). Надання райдержадміністрацією земельних ділянок в оренду без проведення аукціону привело до порушенні інтересів держави. Таким чином, з користування держави незаконно вибули земельні ділянки загальною площею понад 57 га. Представник відповідача [PERSON] Держгеокадастру у Запорізькій області [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] РДА [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала письмові заперечення (т.2 а.с.64), додатково пояснила, що оскаржувані розпорядження прийняті, а договори оренди укладені відповідно до діючого законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, надали письмові заперечення та заяву про застосування строку позовної давності, додатково пояснили, що позовні вимоги прокурора є необґрунтованими, оскільки зі сторони відповідача [PERSON] не було жодних порушень при отриманні в оренду земельних ділянок. Прокурором не було надано належних доказів в обґрунтування позовних вимог, у звязку з чим позов не підлягає задоволення. Крім того, прокурором був пропущений строк позовної давності, а наведені причини для його поновлення є неповажними, тому просили суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову також і на цій підставі. Представник третьої особи Реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області [PERSON], в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову (а.с. 136). Представник третьої особи фермерського господарства «Тарсалак» в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був головою комісії з питань регулювання земельних відносин [PERSON] РДА, на засіданні якої в грудні 2011 року приймалося рішення рекомендувати райдержадміністрації задовольнити заяву [PERSON] про надання йому в оренду земельних ділянок. На той час, визначальним фактом було наявність досвіду сільськогосподарської діяльності, тому зважаючи на наявність такого досвіду у [PERSON] було прийняте відповідне рішення. На комісії вирішувалося питання про передачу в оренду землі саме [PERSON], а не фермерському господарству, оскільки був відсутній визначений порядок передачі землі фермерським господарствам, процедури проведення аукціонів фактично не існувало. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків. Згідно зі\~статтею 3 ЗК України\~земельні відносини регулюються\~Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до положень\~статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно пункту 12\~розділу 10 «Перехідні положення» ЗК України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Пунктом «а» частини 1\~статті 17 ЗК України\~визначено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Згідно\~ст. 121-123 ЗК України, надання земельних ділянок у постійне чи тимчасове користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади за клопотанням зацікавленої особи, за проектами відведення цих ділянок. Згідно з частиною першою\~статті 124 ЗК\~України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Частиною другою\~статті 124 ЗК\~України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин), встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній власності, громадянам, юридичним особам, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою\~статті 134 цього Кодексу.\~\~\~\~ З частини 2\~статі 134 ЗК України\~слідує, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної власності або права на них у разі, зокрема, при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону (ч.ч.1,4\~ст.1 Закону України «Про фермерське господарство») Згідно ч. 1, 3\~ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство»\~для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. В ході судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області надійшло звернення голови фермерського господарства «Тарсалак» [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду орієнтовною площею 57,05 га та подальшого укладення договору оренди терміном на 35 років із земель запасу та резервного фонду, розміщених на території [PERSON] селищної ради Запорізької області, для ведення фермерського господарства. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Фермерське господарство «Тарсалак» зареєстровано 19.01.1993, код юридичної особи 13638230, місцезнаходження юридичної особи 72002, Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Чкалова, 206, керівник Фермерського господарства «Тарсалак» - [PERSON] (а.с. 51). За результатами розгляду звернення голови фермерського господарства «Тарсалак» [PERSON] головою [PERSON] районної державної адміністрації прийнято розпорядження від 03.01.2012 № 12 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду» (т. 1 а.с. 56). Пунктом 1 вказаного розпорядження надано дозвіл голові фермерського господарства «Тарсалак» [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства, орієнтовною площею 57,05 га із них 34,53 га земель запасу в тому числі 30,13 га сіножатей, 4,40 га пасовищ, 22,52 га земель резервного фонду в тому числі 15,60 га сіножатей, 6,92 га пасовищ, розміщених на території [PERSON] селищної ради. В подальшому головою [PERSON] районної державної адміністрації прийняте розпорядження від 24.12.2012 № 631 «Про надання в оренду земельних ділянок голові фермерського господарства «Тарсалак» [PERSON]Д.» (т. 1 а.с. 55). Яким затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок [PERSON] для ведення фермерського господарства на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області; вилучено земельні ділянки загальною площею 43,8679 га із них за рахунок земель запасу 18,5211 га сіножатей, за рахунок земель резервного фонду 25,3468 га в тому числі 18,0593 га сіножатей, 7,2875 га пасовищ, розташованих на території [PERSON] селищної ради, а також надано в оренду голові фермерського господарства «Тарсалак» [PERSON] для ведення фермерського господарства земельні ділянки загальною площею 43,8679 га із них: земель запасу 18,5211 га в тому числі ділянки: № 1 (кадастровий номер 2323355100:23:015:0007) 12,1936 га сіножатей, № 3 (кадастровий номер 2323355100:23:013:0009) 6,3275 га сіножатей; земель резервного фонду 25,3468 га в тому числі ділянки: № 2 (кадастровий номер 2323355100:23:013:0008) 9,0264 га сіножатей, № 4 (кадастровий номер 2323355100:23:014:0005) 0,3239 га сіножатей, № 5 (кадастровий номер 2323355100:23:014:0008) 0,3357 га сіножатей, № 6 (кадастровий номер 2323355100:23:014:0006) 6,3674 га сіножатей, № 7 (кадастровий номер 2323355100:23:014:0009) 0,6172 га сіножатей, № 8 (кадастровий номер 2323355100:23:014:0007) 1,3887 га сіножатей, № 9 (кадастровий номер 2323355100:25:008:0010) 6,1870 га пасовищ, № 10 (кадастровий номер 2323355100:25:008:0009) 0,8995 га пасовищ, № 11 (кадастровий номер 2323355100:25:008:0014) 0,2010 га пасовищ, розміщених на території [PERSON] селищної ради, терміном на 35 років. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство»\~після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної\~\~ділянки\~\~та\~\~його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній\~\~ реєстрації\~\~у\~\~порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Зі змісту вказаної норми слідує, що державній реєстрації фермерського господарства передує одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної\~\~ділянки\~\~та\~\~його державної реєстрації. Відповідно до вимог статей\~89, 91, 92 ЦК України\~та\~ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»\~(у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи. Зокрема,\~статтею 31 ЗК України\~передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Таким чином, [PERSON] під час звернення до [PERSON] районної державної адміністрації із відповідною заявою про отримання земельних ділянок вже був засновником та головою Фермерського господарства «Тарсалак» та відповідно займався фермерським господарством. Процедура формування земельного фонду вже створеного та зареєстрованого у відповідності до законодавства України фермерського господарства «Тарсалак» за рахунок земель державної та комунальної власності без проведення земельних торгів (аукціону) здійснені з порушенням вимог закону. Можливість передачі земельних ділянок державної та комунальної форми власності для ведення фермерського господарства юридичним особам, тобто після створення громадянином (громадянами) фермерського господарства та його державної реєстрації відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство», без проведення земельних торгів діючим законодавством України не передбачена. На підставі вище зазначених розпоряджень [PERSON] РДА, в подальшому між Головним управлінням Держземагенства України у Запорізькій області та [PERSON] укладено договір оренди землі б/н від 28.02.2014 (т.1 а.с.40-46). На підставі даного договору 25.03.2014 за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право оренди спірних земельних ділянок (т.1 а.с.15-24). З огляду на досліджені обставини справи та надані сторонами докази, суд погоджується з доводами прокурора про те, що передача земельних ділянок [PERSON], який є засновником фермерського господарства «Тарсалак», була проведена [PERSON] РДА та Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області з порушенням приписів ст. ст.\~124,\~134 Земельного кодексу України, адже прийняттю спірного рішення та укладенню договору оренди не передувало проведення земельних торгів, що могло бути підставою для визнання незаконними відповідних розпоряджень [PERSON] РДА і похідних від цього правочинів. Разом з тим, в ході судового розгляду було встановлено, що після отримання [PERSON] спірних земельних ділянок для ведення фермерського господарства і включення їх до статутного форду фермерського господарства «Тарсалак», останнім було вжито ряд заходів для ведення господарської діяльності, він належним чином використовував орендовані земельні ділянки, своєчасно та в повному обсязі сплачував орендну плату, про що свідчать відповідні податкові документи (т.1 а.с. 25-39). З огляду на укладення договору оренди від 28 лютого 2014 року та понесення [PERSON] значних витрат, суд звертає увагу на підтвердження правомірного очікування останнім на подальше використання орендованих земельних ділянок, наданих згідно з розпорядженням [PERSON] РДА від 24 грудня 2012 року, необхідних для ведення фермерського господарства, у звязку з чим, необхідно врахувати судову практику\~\~Європейського суду з права людини, відповідно до якої неприпустимим є позбавлення особи права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, встановивши також не доведення прокурором ні суспільних, ані державних інтересів та потреб щодо необхідності припинення права [PERSON] на користування земельними ділянками. Так, відповідно до положень\~статті 116 Земельного кодексу України\~(в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. За приписами ст.\~ст. 121 - 123 Земельного кодексу України\~надання земельних ділянок у постійне чи тимчасове користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за клопотанням зацікавленої особи, за проектами відведення цих ділянок. Статтею 124 Земельного кодексу України\~визначено порядок передачі земельних ділянок в оренду, згідно з положеннями частини 1 якої передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними\~статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою\~статті 134 цього Кодексу. Зокрема, такими є випадки, коли земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) та коли при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам земельні торги не проводяться. Так, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі: передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва. Водночас, механізм надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначений\~статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство", якою передбачено, що для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду орган місцевого самоврядування розглядає у місячний строк і в разі її задоволення дає згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Тобто, отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної чи комунальної власності з метою ведення фермерського господарства без проведення земельних торгів, визначене нормою\~ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», можливо, зокрема, у випадку звернення саме громадянина до компетентних органів, якому така ділянка надається для створення цього господарства внаслідок проходження визначеної законодавством процедури. Втім, у спірних правовідносинах фізична особа [PERSON], звернувшись із заявою до [PERSON] РДА про надання дозволу на розробку та затвердження проекту із землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок в оренду, діяв в інтересах Фермерського господарства «Тарсалак». Водночас, при вирішенні вказаного спору слід врахувати, що основу господарського порядку в Україні становить принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), який вимагає від держави утримуватися від обмеження майнових прав (стаття\~1, частина 2 статті\~3, статті\~21,\~22,\~64 Конституції України, підпункт 5.3 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року 5-рп/2005). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, набуття [PERSON] права оренди спірних земельних ділянок було здійснене на підставі прийнятого [PERSON] РДА розпорядження від 24 грудня 2012 року та укладеного 28 лютого 2014 року, на підставі вказаного розпорядження, договору оренди землі з Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області. Право оренди [PERSON] на вказані земельні ділянки, було належним чином зареєстровано 25 березня 2014 року. При цьому, провівши державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку, держава офіційно його визнала і підтвердила факт його виникнення. Відповідно до частини першої\~статті 9 Конституції України\~чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відносини, що виникають у звязку з обовязком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, з необхідністю усунення причин порушення Україною\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~і протоколів до неї, з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини, зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюється\~Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Згідно зі\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Рішенням Європейського суду з права людини «Стретч проти Обєднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» від 24.06.2003 № 44277/98\~\~ встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», тому визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. «Пропорційність» є оціночною категорією і повинна встановлюватися щодо конкретного субєкта в кожній окремій справі на підставі тих обставин і фактів, що встановлені судом безпосередньо. Підґрунтям для висновку про додержання балансу інтересів, якщо втручання в право особи на мирне володіння майном має місце, повинен бути результат вивчення спірної ситуації. Втручання держави в право особи на мирне володіння майном не може вважатися виправданим, якщо порушення закону має суто формальний характер. Отже, правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки. Відповідно до другого речення частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції держава може втручатися в права субєктів власності і позбавити їх майна в розумінні Протоколу, але таке втручання не може суперечити інтересам суспільства і здійснюється лише на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Будь-яке втручання держави у власність має відповідати вимозі про наявність законної мети - інтересів суспільства. Концепція «майна», в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Суд звертає увагу, що право оренди земельної ділянки також є майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мирно володіння яким з моменту винесення оспорюваного рішення та укладання договору оренди земельної ділянки гарантується ст. ст.\~1,\~8,\~41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. У Рішенні Європейського суду з прав людини від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України» вказано, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обовязково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Отже, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини майнове право особи, зокрема, право оренди, може бути припинено у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства. Разом з тим, під час розгляду справи, прокуратурою, як органом державної влади, належним чином не обґрунтовано та не доведено за допомогою належних та допустимих доказів ні обставин наявності суспільного інтересу на припинення права користування [PERSON] земельними ділянками, ані порушень прав держави чи територіальної громади внаслідок виникнення у фермерського господарства такого права, адже позовна заява не містять конкретних\~\~доводів та доказів того, в чому полягає шкода, завдана спірними розпорядженнями та укладеним договором оренди: чи має місце ненадходження чи невідповідне надходження плати за користування земельною ділянкою, чи було позбавлено права на неї іншого потенційного землекористувача, чи передана в оренду земельна ділянка відповідно до закону не може використовуватися з метою, наведеною в договорі оренди, а також, яким чином буде змінено наявну ситуацію щодо використання земельної ділянки, тобто, відновлено право, у разі, якщо таке право порушене, в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, враховуючи вказані рішення Європейського суду з прав людини, ст.1 Першого протоколу до Конвенції та відсутності доказово обґрунтованих доводів щодо наявності умислу у діях [PERSON] на незаконне одержання земельних ділянок в користування, суд приходить до висновку про відсутності підстав для визнання недійсними оспорюваних розпоряджень [PERSON] РДА. Крім того, за змістом статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.\~\~Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Європейський Суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. При цьому, суд враховує, що спір у справі, виник внаслідок невірного тлумачення та застосування [PERSON] РДА приписів законодавства, що визначають процедуру передачі земель державної власності в оренду, встановлену нормами ст. ст.\~124,\~134 Земельного кодексу України,\~ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», зміст яких, в подібних правовідносинах, неоднозначно визначався не тільки органами, компетентними на передачу земельних ділянок в оренду, а й судами, при розгляді аналогічних спорів. Частиною 3\~статті 228 Цивільного кодексу України\~передбачено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.\~\~ Угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду (стаття 210 Земельного кодексу України). Враховуючи встановлення судом обставин того, що надання в оренду [PERSON] як голові ФГ «Тарсалак» земельних ділянок без проведення [PERSON] РДА аукціону, само по собі не суперечить інтересам держави і суспільства, задовольняє інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області (в інтересах якого фактично заявлено даний позов, адже прокурор вимагає повернення земельної ділянки саме вказаному органу), враховуючи також надходження орендних платежів, а також зацікавленість держави у стимулюванні виробництва сільськогосподарської продукції та розвитку аграрного ринку, закріплені в нормах Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» та приписах Державної цільової програми розвитку українського села до 2015 року, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2007 №1158, слід зробити висновок про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору та, у звязку з цим, застосування наслідків його недійсності у вигляді повернення земельних ділянок. Крім того суд звертає увагу, що в якості відповідача в позовній заяві зазначено, зокрема, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Водночас, жодних позовних вимог, які б стосувалися Держгеокадастру в позовні заяві не зазначено. В той же час, прокурор просить суд зобовязати відповідача [PERSON] повернути земельні ділянки державі в особі саме Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. В судових засідання інтереси Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. представляв [PERSON], який не заперечував проти задоволенні позову. Таким чином, при зверненні до суду прокурором не було враховано, що одна й та сама особа не може бути одночасно представником позивача і відповідачем за цим же позовом, оскільки це суперечить нормам цивільного законодавства України (ч. 2 ст. 40 ЦПК України). Підсумовуючи сукупність наведених обставин справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність прокурором тієї обставини, що порушення в даному випадку вимог закону при передачі в користування відповідачу [PERSON] спірних земельних ділянок відповідачами [PERSON] РДА і Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області, призвели до порушення інтересів держави, які б підлягали судовому захистові. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed