Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] в якому просить визнати договір про перевезення вантажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] - дійсним, стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду, завдану неналежним виконанням обов`язків перевізника, що спричинило втрату вантажу, на суму 56 550 (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень та стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати, які пов`язані зі зверненням до суду та розглядом справи у сумі - 14942, 80 грн. В обґрунтування свої позовних вимог [PERSON] зазначив, що ним було придбано у ТОВ «АТС України» мед в синіх бочках у кількості трьох штук, вагою всього 870 кг., загальною вартістю 59 070 гривень. Оплата зазначеної покупки відбувалась шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на рахунок [PERSON] , яка відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підпиємців є керівником ТОВ «АТС-Україна». Оскільки ТОВ «АТС Україна» розташований за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, смт. Нове, вул. Мурманська, 37-Т , а позивач мешкає та зареєстрований у місті Харкові, то виникла необхідність перевезення придбаного меду до міста Харкова. З метою реалізації перевезення придбаного товару, позивачем було розміщено оголошення на веб-ресурсі, з організації перевезень, де він залишив свої контактні данні. Згодом з ним зв`язався чоловік, який представився [PERSON] , повідомив, що побачив оголошення на сайті з організації автоперевезень та надає послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжміському сполученні, а також запропонував свої послуги з перевезення вантажу з міста Кропивницького до міста Харкова, без завдатку та попередньої оплати, пояснив, що розрахунок з ним проводиться під час приймання вантажу, на що позивач надав йому згоду. Отже між позивачем і відповідачем було укладено усний договір, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався доставити, довірений йому відправником (ТОВ «АТС України») вантаж у вигляді меду в синіх бочках у кількості трьох штук, вагою всього 870 кг., до міста Харкова та видати його особі, що значитиметься відповідно до товарно-транспортної накладної як вантажоодержувач, який в свою чергу зобов`язаний провести розрахунок за надані послуги перевезення. На підтвердження укладення договору перевезення, ТОВ «АТС Україна» було складено товарно-транспортну накладну № Р33 від 11.09.2019, відповідно до якої замовником зазначається [PERSON] , автомобільний перевізник - [PERSON] , водій - [PERSON] , вантажовідправник - ТОВ «АТС Україна», вантажоодержувач - [PERSON] ,., пункт навантаження - м. Кропивницький, вул. Мурманська, 37-Т; пункт розвантаження - м. Харків. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином. 19 лютого 2020 року [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заявлений позов не може бути задоволений, оскільки є необґрунтованим та таким, що не підтверджений доказами, тому просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви позивачу в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач [PERSON] відповідачу не відомий, жодних договорів з ним не укладалось та перевезень на його замовлення не здійснювалось. [PERSON] нічого не перевозив, тому даний позов не є обґрунтованим. Також зазначив, що [PERSON] не є фізичною особою підприємцем і ніколи таким не був. Представник третьої особи [PERSON] . у судовому засіданні пояснила, що є директором ТОВ «АТС Україна», їй подзвонив позивач, [PERSON] , який придбав у неї мед та розрахувався шляхом безготівкового розрахунку, пояснив, що за медом приїде водій та надав його мобільний номер телефону. [PERSON] після робочого дня дочекалася водія, який представився [PERSON] , вони завантажили мед, [PERSON] сфотографувала водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію на автомобіль та сам автомобіль з медом та направила замовнику. Також зі слів [PERSON] виписала ТТН, в якій зазначила, що замовник та перевізник є фізичними особами-підпиємцями. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , як фізична особа-підприємець, дійсно придбав мед у ТОВ «АТС Україна», відповідно до дублікату чека від 25.09.2019 року. на суму 59, 070 грн. Відповідно до товарно-транспортної накладної № Р33 від 11 вересня 2019 року, в автомобіль «Фольксваген» [NUMBER] , автомобільний перевізник ФОП [PERSON] , водій [PERSON] , вантажовідправником ТОВ «АТС «Україна» було завантажено вантаж та направлено до вантажоодержувача ФОП [PERSON] . Позивачем [PERSON] , 16.09.2020 року було висунуто письмову претензію до [PERSON] в якій позивач зазначив, що придбаний ним мед у трьох синіх бочках на загальну суму 59 070 грн. до теперішнього часу так і не був доставлений водієм до місяця призначення, просив компенсувати матеріальну шкоду,також повідомив про намір звернутися до суду у разі не виконання даних вимог. Також суд звертає увагу на суперечливість документів наданих позивачем, а саме: копії дублікату чеку про оплату на суму 59070 грн, яка була здійснена фізичною особою [PERSON] та Товарно-транспортною накладною, яка була виписана 11 вересня 2019 року ТОВ "АТС Україна", де замовником значився ФОП [PERSON] , а вантажоодержувачч ФОП [PERSON] . Відповідно до витягу з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «АТС Україна» є юридичною особою, керівник якого [PERSON] . Доказів того, що інші учасники справи є суб`єктами підприємницької діяльності суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зіч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншими актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Відповідно до ст.ст. 205, 206 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Стаття 208 ЦК України встановлює, що у письмовій формі належить вчиняти, правочини між юридичними особами,правочини між фізичною та юридичною особою, правочини фізичних осіб між собою на суму, що не перевищує у двадцять і більше розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст. ст. 909,918 ЦК України зазначається, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу(одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України, .договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом., якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи жодного письмового договору між позивачем та відповідачем не укладалось, що передбачено ч. 3 ст. 208 ЦК України, а саме правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Підтвердження того, що відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, позивач не надавав. Завантаження (вивантаження) вантажу, що здійснюється відправником (одержувачем) вантажу, має проводитись у строки, встановлені договором, якщо такі строки не встановлені транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов не може бути задоволений, а саме договір про визнання договору дійсним та відшкодування шкоди, завданої неналежним виконанням зобов`язань за договором на підставі того, що вищезгаданий договір не є укладеним сторонами по справі, а тому не може бути визнаним дійсним. Враховуючи, що вимоги про стягнення є похідними, суд вважає, що такі вимоги теж не можуть бути задоволеними. Відповідно до ст.ст. 77,81,83 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повинні подати до суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Outcome: dismissed