Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє адвокат Цопко С.В. звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про виселення з житлового будинку. Позовні вимоги вмотивовані тим , що 12 жовтня 2004 року [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . В шлюбі народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Так, рішенням Хустського районного суду від 11 грудня 2018 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. [PERSON] є власником будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності. Окрім позивача в даному будинку зареєстровані наступні громадянин: син - [PERSON] та дочка - [PERSON] . Колишній чоловік позивача після розірвання шлюбу залишився проживати у її будинку. Постійно перебуваючи в нетверезому стані, відповідач влаштовує сварки, а також застосовує фізичне насилля в сім`ї, псує майно, про що позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Проживання разом з відповідачем є нестерпним. Така нездорова атмосфера в сім`ї негативно впливає на дітей, тому вона змушена звернутися до суду з позовом про виселення відповідача, який порушує право на спокійне життя та завдає моральних страждань дітям. У своєму позові позивач покликаючись на ст.41 Конституції України, ст.ст. 150, 116,ЖК України, ст.ст. 317,321,391 ЦК України просить суд, ухвалити рішення , яким висилити відповідача з житлового будинку , який розташований в [ADDRESS] . В судове засідання позивач не зявилася, на адресу суду від представника позивача - адвоката Цопко С,В. надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання у її відсутність. Враховуючи, що провадження у даній справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження , суд вважає, що адвокатом помилково зазначено підготовче судове засідання замість судового засідання, та вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність представника позивача . В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився , про місце і час розгляду справи належним чином був повідомлений шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Хустського районного суду, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного . Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У своєму позові позивач вказує , що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, зокрема свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.04.2013 р. вбачається, що позивач [PERSON] не є власником будинку [ADDRESS] , а є власником іншого будинку, а саме будинку [ADDRESS] ( а.с.11). Матеріали справи не містять жодного доказу , який би стверджував , що будинок [ADDRESS] та будинок [ADDRESS] є одним і тим же будинком. Частинами першою та другою статті 116 ЖК УРСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або приживання відповідача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N2 від 12.04.85 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або приживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до правил ст.79 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися відповідними письмовими доказами. Слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних доказів , які б підтверджували обставини, які викладені позивачем в позовній заяві, щодо порушення правил співжиття зокрема притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. За наведених вище обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факт систематичного порушення правил співжиття відповідачем, а також, що вжиття заходів попередження не дали позитивних результатів, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed