Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач в жовтні 2016 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору №380/1089/06-А від 18.08.2006 року, що був укладений між позивачем та відповідачем, Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30434.00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 11,50% річних, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування наданим кредитом. Оскільки відповідачем по справі в повному обсязі не виконуються умови кредитного договору, має прострочену заборгованість за кредитним договором, позивач вимушений був звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Просив суд про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 32397.64 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 862293.45 грн. та 12 934.41 грн. судових витрат. Ухвалою суду від 17.11.2016 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Заочним рішенням суду від 07.02.2017 року позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь Банку за договором кредиту №380/1089/06-А від 18.08.2006 року заборгованість в розмірі 32397.64 доларів США, що становить у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 862293.45 грн. та 12 934.41 грн. судових витрат. Ухвалою суду від 27.02.2019 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду задоволено, заочне рішення суду від 07.02.2017 року скасовано, призначено підготовче засідання у справі. 20.03.2019 року відповідачем у справі подано до суду заяву про застосування строків позовної давності та відзив на позовну заяву. Протокольною ухвалою суду від 07.05.2019 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено її розгляд по суті. В судовому засіданні представник позивача у справі підтримала вимоги позову у повному обсязі та просила суд про їх задоволення. Відповідач у справі у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності при подачі позову до суду. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, вислухавши думку позивача та відповідача у справі, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №380/1089/06-А від 18.08.2006 року, що був укладений між позивачем та відповідачем, Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30434.00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 11,50% річних, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування наданим кредитом. Крім того, між Банком та відповідачем у справі для забезпечення виконання основного зобов`язання, було укладено договір застави транспортного засобу. Оскільки відповідачем по справі в повному обсязі не виконуються умови кредитного договору, він має прострочену заборгованість за кредитним договором, позивач вимушений був звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Просив суд про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 32397.64 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 862293.45 грн. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов`язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ці зобов`язання згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.ст. 525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Як вбачається з копії протоколу огляду та затримання транспортного засобу від 31.03.2011 року, автомобіль відповідача, що був предметом застави було конфісковано інспектором ДПС та передано Державній виконавчій службі з метою здійснення реалізації останнього в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у відповідача перед Банком. Оскільки Банк відмовив відповідачу самостійно реалізувати ТЗ, відповідч згідно акту прийому-передачі від 25.05.2011 року (а.с. 82) передав співробітнику Банку ключі від ТЗ «Мітсубісі» д.н. [NUMBER] . В судовому засіданні також було встановлено, що станом на 2011 рік будь-які судові рішення про стягнення заборгованості з відповідача на користь Банку відсутні Реалізація арештованого майна здійснюється шляхом проведення прилюдних торгів та шляхом дотримання визначеної чинним аконодавством процедури, зокрема, відповідно до ч. 1-3 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" (606-XIV в редакції від 11 серпня 2013 року, що діяла на час накладення арешту та продажу автомобіля), реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, визначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст.58 Закону 606-ХІУ.визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який проводить свою діяльність відповідно до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до ч. З ст. 58 Закону 606-XIV, державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Таким чином, без наявності рішення суду про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості було накладено арешт на його транспортний засіб. Щодо розрахунків суми заборгованості. Позивачем визначено наступний розмір заборгованості: -14822, 81 доларів США (еквівалент в національній валюті - 394 522, 93 гривень) - тіло кредиту; -8339, 68 доларів США (еквівалент в національній валюті - 221968, 37 гривень) - відсотки за кредитом; -6200,88 доларів США (еквівалент в національній валюті 165042,21 грн.) - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; -3034,27 доларів США (еквівалент в національній валюті 80759,93 грн.) - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Зазначена сума заборгованості за Договором, відповідачем на користь АТ «Укрсоцбанк» у добровільному порядку на час розгляду цієї справи у суді, не сплачена. Поряд з цим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Наданий розрахунок суми заборгованості, що був наданий позивачем до суду, згідно якого 12 липня 2013 року відповідачем було здійснено платіж в розмірі 1007,58 доларів США в рахунок погашення боргу по тілу кредиту та 4 647,69 доларів США в рахунок погашення боргу за відсотками відповідачем в судовому засіданні визнано не було, вважає, що доказів про те, що даний платіж було здійснено особисто ним або з його згоди іншою особою позивачем до суду не надано. В матеріалах справи відсутні квитанція, платіжне доручення, заява на переказ готівки або будь - який інший документ, котрий підтверджує факт сплати ним вказаних вище сум 12 липня 2013 року в рахунок погашення боргу. Проте, вказаний платіж жодним чином не впливає на строки позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що останні платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем було здійснено: по тілу кредиту 10.09.2009 року, по відсоткам за кредитом 02.03.2010 року, після 02.03.2010 року жодного платежу на виконання умов кредитного договору відповідачем здійснено не було. Позивач звернувся до суду з даним позовом 25.10.2016 року - відправлено позов, зареєстровано в канцелярії суду 31.10.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Згідно вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз`ясень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в зв`язку із спливом позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Outcome: dismissed