Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним звернулись [PERSON]В, та [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], який посвідчений 16 травня 2014 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] В судовому засіданні відповідач та її представник заявлені позовні вимоги позивачів не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні за недоведеністю позовних вимог позивачами. В судовому засіданні третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] вважає, що позов не підлягає до задоволення за недоведеністю позовних вимог позивачами. У неї як нотаріуса при проведені нотаріальної дії, нотаріального посвідчення від 16 травня 2014 року заповіту, сумнівів у недієздатності [PERSON] не виникало. Заповіт записаний нею, зі слів [PERSON], який ним до підписання прочитаний уголос і власноручно підписаний ним у її присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт - це правочин, який укладається фізичною особою (заповідачем) на випадок смерті, вчиняється в передбаченій законом формі, тому на нього також поширюються загальні положення про правочини. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог,які встановлені частинами першою-третьою,пятою,шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт може бути визнано недійсним з часу його укладення у разі, якщо: заповіт уклала особа, яку визнано в судовому порядку недієздатною або котра не досягла віку заповідальної дієздатності; заповідач не підписав особисто заповіт і за його проханням заповіт не підписаний іншим громадянином; за проханням заповідача заповіт підписано особою, яка не мала права його підписувати;заповіт посвідчений особою, якій чинне законодавство таких повноважень не надає. Підстави визнання заповіту недійсним можуть бути встановлені і після відкриття спадщини: складання іншого заповіту який, по суті, скасував попередній; встановлення обставин, які створили волю заповідача на момент укладання заповіту (насильство, обман, помилка); встановлення факту, що на момент складання заповіту заповідач не здатний був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що позивачі по справі [PERSON]В, та [PERSON] являються дітьми померлого [PERSON], а відповідач по справі [PERSON] являється його дружиною. 16 травня 2014 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй дружині [PERSON], який був посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1822. Даним заповітом [PERSON] відмінив складений ним раніше заповіт посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 31 жовтня 2012 року за р.№1337 (бланк ВРХ №497576). Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні заповіту (ксерокопії) від 16 травня 2014 року посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1822, [PERSON], [INFO], що мешкає в [ADDRESS] на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він законом матиме право, заповідає дружині [PERSON], [INFO]. Заповіт, складений від його імені та посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 31 жовтня 2012 року за р.№1337 (бланк ВРХ №497576) цим заповітом відміняє. 06 травня 2015 року [PERSON] помер. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть (повторне) серії І-ГЮ №172422 виданим 07 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] помер 06 травня 2015 року, про що складно відповідний актовий запис №801. У своїй заяві позивачі та в судовому засіданні представник позивачів посилаються на ту обставину, що у 2014 році [PERSON] дізнався про смертельну хворобу рак шлунку, переніс складні оперативні втручання, приймав велику кількість ліків з побічними реакціями. Окрім того, відповідач [PERSON] постійно схиляла його до застосування та лікування методами нетрадиційної медицини. Зокрема, вона возила батька позивачів до різних знахарок, після відвідин яких покійний вживав настоянки з трав, походження і дія яких в сукупності з іншими ліками, призводила до погіршення його фізичного та психо-емоційного стану. Крім того, на дату складання заповіту, через 10 днів після стаціонарного лікування, дізнавшись про діагноз та постійно перебуваючи у тривожному стані з температурою тіла вище 38 градусів, батько через свій фізичний стан не міг керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом зацікавленої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде установлено, що волевиявлення спадкодавця не було вільним і не відповідало його волі. Але при зазначених обставинах заповіт може бути визнано недійсним тільки з наданням відповідних доказів, які підтверджують ці обставини. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Право на заповіт, згідно із ч.1 ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Ухвалою Рівненського міського суду від 10 травня 2017 року було призначено посмертну комплексну судово-психіатричну експертизу. З дослідженого в судовому засіданні висновку судово-психіатричного експерта №301-145/17 виконаного СППЕК КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоровя населення» Рівненської обласної ради вбачається, по відповідям, на кожне поставлене питання в ухвалі суду: 1. Захворювання [PERSON], які переніс відповідно до медичної документації, та викликані ними страждання не впливали на його свідомість, спричиняючи його неспроможність розуміти значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 13 год. 20 хв. 16 травня 2014 року. 2. [PERSON] під час підписання заповіту 16 травня 2014 року не страждав таким психічним розладом, який міг би вплинути на його поведінку та прогнозування наслідків. 3. [PERSON] не страждав психічними захворюваннями, тимчасовим розладом психічної діяльності, які б могли впливати на його свідомість та психічний стан та можливість розуміти значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 13 год. 20 хв. 16 травня 2014 року. 4. Дати відповідь на запитання про можливість [PERSON], виходячи з його стану психічного здоровя в період після підписання заповіту і до 06 травня 2015 року, адекватно розуміти, що ним був вчинений заповіт 16 травня 2014 року і змінити його не вбачається можливим по причинах, вказаних в обґрунтуванні. Дані про медичні препарати, які могли б впливати на здатність [PERSON] усвідомлювати свої дії та керувати ними, в наданих на експертизу матеріалах відсутні. 1. Захворювання [PERSON], які він переніс відповідно до медичної документації та викликані ними страждання могли вплинути на його психологічний стан. Визначення здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними входить в компетенцію лікарів судово-психіатричних експертів. 2. Дати відповідь на питання чи знаходився [PERSON] під час підписання заповіту 16 травня 2014 року в такому емоційному стані (стрес, розгубленість, пригнічення, депресія, нервове напруження тощо), який міг би вплинути на його поведінку та прогнозування наслідків, не вбачається можливим по причинах, вказаних в обґрунтуванні. 4. [PERSON], з урахуванням його індивідуально-психологічних та вікових особливостей, міг правильно сприймати обставини, які мають значення по справі. В подальшому дане питання сформульовано некоректно, тому дати на нього обґрунтовану відповідь не вбачається можливим. 5. Волевиявлення [PERSON] при прийнятті рішення про складання заповіту 16 травня 2014 року могло залежати від ситуативного компоненту і мати імпульсивний характер, але пролонгація цього рішення аж до самої смерті підекспертного (06 травня 2015 року) може свідчити про те, що воно не було мінливим. В судовому засіданні допитані експерти [PERSON] та [PERSON] повністю підтримали висновок судово-психіатричного експерта №301-145/17 виконаного СППЕК КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоровя населення» Рівненської обласної ради. З урахуванням дослідженого висновку судово-психіатричного експерта №301-145/17 виконаного СППЕК КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоровя населення» Рівненської обласної ради, суд відхиляє показання свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані в судовому засіданні за клопотанням позивачів в тій частині, що [PERSON] до смерті не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки свідки не мають медичної освіти, а їх показання в цій частині є лише припущенням та повністю спростовуються вище зазначеним висновком. Однак, суд приймає до уваги показання свідка [PERSON], який був допитаний в судовому засіданні, та дав показання про те, що він був лікуючим лікарем покійного [PERSON],перебуваючи на лікуванні [PERSON] знав діагноз своєї хвороби, усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Відповідно до п.1 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту розяснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. При проведені нотаріальної дії, а саме нотаріального посвідчення оспорюваного заповіту приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], сумнівів у не дієздатності [PERSON] не виникало. У даному заповіті, зокрема зазначено, що «Заповіт записаний мною, нотаріусом, зі слів [PERSON]. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у моїй присутності о 13 годині 20 хвилин. Особу його встановлено, дієздатність перевірено.». Письмових доказів, які б спростовували дані обставини позивачами та їх представником суду не надано. Позивачі посилаються на ч.1 ст.225 ЦК України, яка передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Однак, в судовому засіданні не було встановлено тих обставин, що [PERSON] на момент укладення спірного заповіту не усвідомлював значення свої дій та не міг керувати ними. Письмових доказів, які б підтверджували дані твердження представником позивачів суду надано не було. Інших обставин, які б слугували підставами для визнання спірного заповіту недійсним наведено не було. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представник позивача не довела заявлених позовних вимог, обставини, на які позивачі та представник позивачів посилаються, як на підставу визнання спірного заповіту недійсними спростовані дослідженим в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позовних вимог позивачам слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed