Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та визначення порядку спілкування батька з дітьми. Ухвалою судді Маловисківського районного суду від 04.12.2013 року виділено в окреме провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку спілкування батька з дітьми. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі з 08.06.2006 року, від якого у них народилось двоє дітей - [PERSON] ,[INFO], та [PERSON], [INFO] Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10.09.2012 року шлюб між ними розірвано. Діти проживають з позивачем. Відповідач постійно тероризує позивача та його родину відвідуючи їх та вимагаючі зустрі з дітьми, при цьому він перебуває в стані алкогольного сп»яніння. Вважає ,що зустрічі батька з дітьми є неможливими , він не утримує дітей та вчиняє насильство в сім»ї. Просить суд встановити час зустрічей батька з дітьми під час літніх канікул з наданням дітей батьку за умови , що він зможе їх нормально утримувати в цей період та адекватної поведінки з його боку. Позивач в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав заперечував щодо побачення з дітьми під час літніх канікул та пояснив, що дійсно з позивачем по справі після розірвання шлюбу виникли не порозуміння, які виникли в зв»язку з забороною з її сторони спілкуватися з дітьми. Зазначив , що мати позивачки та її брат втручаються в його спілкуванні з дітьми та не дозволяють йому спілкуватися з дітьми. Також пояснив ,що на данний час відносини з позивачкою покращились. Влітку 2013 року він був за місцем проживання колишньої дружини, спілкувався з дітьми. Має намір сплачувати аліменти на утримання дітей, при можливості , приїзджати та спілкуватися з дітьми. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечила проти позову, та просила відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення відповідача, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячі з наступного. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей [PERSON] ,[INFO], та [PERSON], [INFO]( а.с.5.6) Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Судом встановлено, між сторонами виник спір щодо виховання та часу зустрічей з малолітніми синами. Проте, рішення Службою у справах дітей з цього питання не приймалося. Відповідно до ст.ст. 7, 16 Загальної декларації прав людини, від 10.12.1948 року, позивачка та відповідач є рівними в своїх правах і згідно зі ст. 141 СК Українивони мають рівні права та обов'язки щодо дітей, при чому на обсяг батьківських прав та обов'язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дітей. Крім цього діти мають рівне право на виховання з боку матері та батька. Відповідно до ч.1 ст.7, ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 p., дитина має право не розлучатися зі своїми батьками навіть попри їх волі, а у випадку розлучення з одним з них, має право на підтримання на постійній основі особистих відносин і безпосередніх контактів з обома батьками. При вирішенні питань, що торкаються дітей, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, його захисту і забезпечення турботи про нього. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 157 СК України, той із батьків,хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, ящо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в судове засідання не з'явилася, не представила суду доказів , що спілкування відповідача з дітьми перешкоджає нормальному їх розвитку. Крім того норма ст. 157 СК України направлена на захист права на спілкування того з батьків хто проживає оремо від дитини. Позивач проживає разом з дітьми, її право на спілкування з дітьми не обмежене. Суд вважає ,що позивач звернулася до суду не за захистом свого порушеного права, а обмеження права відповідача на спілкування з дітьми, тому приходить до висновку ,що позов є необґрунтованим, та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed