Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

14 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом зняття огорожі із заїзду із сторони вулиці Зелена. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником домоволодіння та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку розміром - 0,25 га, що розташовані в с. Яструбичі, вул.Зелена 154, Радехівського району. Львівської області. Відповідачі по справі є його сусідами. Згідно ст.ст.91,96 Земельного Кодексу України обов»язки власників і землекористувачів земельних ділянок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Однак, відповідачі порушили межу спільних землекористувань зі сторони вулиці Зеленої та здійснили самозахоплення частини території земельної ділянки. Відповідно до Абрис - Схеми доданої до Акту обстеження земельної ділянки від 1.03.2016 року ширина земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд зі сторони протилежної вул.Зелена, яка є фактичною (існуючою на даний час) становить разом із заїздом - 22,30 м., а зі сторони вул.Зелена має становити - 22,03 м. Відповідачі протиправно без його згоди встановили огорожу на частині заїзду, звузивши заїзд зі сторони вул.Зелена на 1,43 м. Усунути порушення межі спільного землекористування добровільно відповідачі відмовляються, що і стало підставою для звернення до суду. Просив постановити рішення, яким зобов»язати відповідачів усунути перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом зняття огорожі із заїзду із сторони вулиці Зелена. В процесі розгляду справи судом було залучено до участі в справі Яструбичівську сільську раду Радехівського району. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та суду пояснив, що відповідачі самовільно захопили частину його земельної ділянки з вул.Зелена розміром 1,43 м по довжині 50 метрів, встановивши огорожу. Його батько [PERSON] дозволу на це не давав. Вважає, що спільний заїзд належить йому, тому просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечила та суду пояснила, що паркан стоїть з 1972 року та жодного захоплення земельної ділянки позивача відповідачі не здійснили. Просила постановити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, за повідомлення відповідача [PERSON], [PERSON] здійснює догляд за [PERSON], яка не здатна пересуватися. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з»явилася, подала суду довідку про те, що Яструбичівською сільською радою Радехівського району Львівської області не приймалось рішення про передачу у власність або користування [PERSON] території спільного заїзду, який межує із земельними ділянками домоволодінь №152 (землекористувач [PERSON]) та №154 (землекористувач [PERSON]) на вулиці Зелена в с.Яструбичі Радехівського району Львівської області. Вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд робить висновки про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення із наступних підстав. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону. Важлива роль у захисті прав і законних інтересів громадян, юридичних осіб та держави в земельних і пов'язаних із ними майнових правовідносинах належить судам. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] є сусідами, суміжними землекористувачами земельних ділянок, які розташовані за адресою с.Яструбичі Радехівського району Львівської області вул.Зелена,152 та 154. Між їх земельними ділянками проходить спільний заїзд, що підтверджується викопіюванням із Генплану с.Яструбичі Радехівського району Львівської області (а.с.21). Рішення про передачу у власність або користування [PERSON] території спільного заїзду, який межує із земельними ділянками домоволодінь №152 (землекористувач [PERSON]) та №154 (землекористувач [PERSON]) на вулиці Зелена в с.Яструбичі Радехівського району Львівської області Яструбичівською сільською радою Радехівського району Львівської області не приймалось рішення (а.с.44). Рішенням виконкому Яструбичівської сільської ради депутатів трудящих від 7 серпня 1969 року за №19 [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 885 кв.метрів для будівництва житлового будинку (а.с.22). [PERSON] помер 8 квітня 1993 року. Після його смерті спадкове майно житловий будинок з погосподарськими будівлями, що знаходяться за адресою с.Яструбичі вул.Зелена,154, успадкував позивач син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.07.2003 року (а.с.38). [PERSON] житловий будинок належав на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого виконкомом Яструбичівської сільської ради 10 травня 1988 року, зареєстрованого у Червоноградському міському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №250. Власником житлового будинку на вул..Зелена,154 в с.Яструбичі Радехівського району Львівської області є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 5.12.2005 року (а.с.48). Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 7.11.2002 року видно, що [PERSON] успадкувала спадкове майно, яке складається із жилого дерев»яного будинку з погосподарськими будівля, які знаходяться в с.Яструбичі вул.Зелена,152, після смерті чоловіка [PERSON], який помер 27 грудня 1999 року (а.с.52). Власником житлового будинку на вул.Зелена,152 в с.Яструбичі Радехівського району Львівської області є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.02.2008 року (а.с.54). Відповідно до ст.30 ЗК України ( в редакції 1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. За змістом ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач можуть вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. За змістом ст.103 ЗК власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель(обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, отримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Згідно ст.125 ЗУ України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Конституція України гарантує кожному громадянину України право на землю (ст.14). Це право громадяни реалізують в процесі безоплатної приватизації землі. Згідно Земельного кодексу України, зокрема ст.67 в редакції 1990 року кожен громадянин має право отримати безоплатно ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара). Відповідно до ст.22 ЗК України ( в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Рішенням Яструбичівської сільської ради від 18 грудня 2013 року [PERSON] рекомендовано звернутися із заявою до Яструбичівської сільської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на вул.Зелена в с.Яструбичі Радехівського району Львівської області в натурі (а.с.33-35). Як вбачається із акту повторного обстеження земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на вул..Зеленій,154 в с.Яструбичі Радехівського району Львівської області, фактична ширина ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON] є більшою від її первинних розмірів, різниця становить 0,80 см. (а.с.5). Цим же актом комісія прийшла до висновку що для точних розмірів земельної ділянки [PERSON] необхідно виготовити технічну документацію із землеустрою щодо виносу меж земельної ділянки в натурі та звернутися до землевпорядну організацію для здійснення виносу меж ділянки в натурі (на місцевості). Проте, [PERSON] технічної документації не виготовляє, вважає, що в цьому немає необхідності, так як спільний заїзд належить до його земельної ділянки. Узагальнюючи вищенаведене, суд робить висновки про те, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, а відтак в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed