Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

08.01.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначено, що 23.11.2005 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1690/05-КВ, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 21569,00 дол. США з розрахунку 14 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 23.11.2005 року по 22.11.2010 року для придбання автомобіля. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України (далі - НБУ) було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного Договору від 30.06.2010 року АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору від 23.11.2005 року № 1690/05-КВ. Відповідно до п.п. 2.4., 2.5. Договору від 23.11.2005 року повернення кредиту здійснюється щомісячно до 10 числа місяця, наступного за місяцем видачі кредиту, в розмірі не менше 1/60 від суми отриманого Кредиту, що становить 359,48 доларів США шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку. Згідно з п.п. 1.5., 2.6., 2.7. цього ж Договору проценти за користування Кредитом нараховуються щомісячно за період з дня надання Кредиту по день його повернення на суму фактичної заборгованості за Кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки від 23.11.2005 року № 1690/05-КВ-П між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] (Поручитель), [PERSON] (Боржник), відповідно до якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором від 23.11.2005 року № 1690/05-КВ. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов'язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник. [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, однак, зобов'язання не виконуються, у зв'язку з чим, станом на 09.12.2013 року за Позичальником наявна заборгованість у сумі 192 654,48 грн., в тому числі: сума заборгованості за тілом кредиту - 99 333,97 грн.; сума заборгованості за відсотками - 93 320,51 грн. Враховуючи вищевикладене позивач просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 192 654,48 грн.; стягнути пропорційно з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1926,54 грн. У судове засідання представник позивача Решитова Д.В. не з'явилася, про розгляд справи була повідомлена, до суду надала клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності подання даного позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися. [PERSON] свої інтереси довірив представляти адвокату [PERSON], який також не з'явився у судове засідання, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, крім того просив відмовити у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» у зв'язку зі спливом строку позовної давності, посилаючись на ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Судом встановлено, що 23.11.2005 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1690/05-КВ, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 21569,00 дол. США з процентною ставкою за користування кредитом 14 % річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 23.11.2005 року по 22.11.2010 року, тобто на 60 місяців. Мета кредитування - придбання нового автомобіля марки Mersedes-Benz 100. Для видачі Кредиту Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок. Відповідно до п.п. 2.4., 2.5. Договору від 23.11.2005 року повернення кредиту здійснюється щомісячно по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі кредиту, в розмірі не менше 1/60 від суми отриманого Кредиту, що становить 359,48 доларів США шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного на позичковий рахунок або шляхом внесення готівки до каси Банку. Згідно з п. 2.6. цього ж Договору проценти за користування Кредитом нараховуються щомісячно за період з дня надання Кредиту по день його повернення на суму фактичної заборгованості за Кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Кредитним договором від 23.11.2005 року також визначені права та обов'язки сторін. Так, Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення Кредиту та сплату процентів за користування ним у передбачені цим Договором строки; достроково та повністю повернути Кредит, сплатити проценти за фактичний термін користування Кредитом, штрафні санкції (за наявності) у випадку невиконання ним зобов'язань за цим Договором та/або порушенням умов договору про забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором /а.с. 5-7/. Виконання Позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 23.11.2005 року № 1690/05-КВ забезпечено порукою, а саме відповідно до укладеного Договору поруки від 23.11.2005 року № 1690/05-КВ-П між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] (Поручитель), [PERSON] (Боржник). Умовами Договору Поруки від 23.11.2005 року передбачено, що Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором від 23.11.2005 року № 1690/05-КВ. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов'язань за Кредитним договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. У випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов'язань за Кредитним договором Кредитор повідомляє про це Поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які Поручитель зобов'язаний сплатити заборгованість /а.с. 8/. Отже, встановлено, що 23.11.2005 року [PERSON] уклав кредитний договір з ТОВ «Український промисловий Банк», отримав кошти, що підтверджується копією квитанції на видачу готівки від 23.11.2005 року № 02, користувався ними, але в повному обсязі взятих на себе зобов'язань не виконав, в результаті чого виникла заборгованість /а.с. 14/. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України (далі - НБУ) було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банку», відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами /а.с. 15-19/. Копією Витягу з Додатку № 2 до Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від30.06.2010 року підтверджується передання ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» право вимоги повернення кредиту в т.ч. і за Кредитним договором від 23.11.2005 року № 1690/05-КВ /а.с. 20/. [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 09.12.2013 року за ним наявна заборгованість у сумі 192 654,48 грн., в тому числі: тіло кредиту - 99 333,97 грн.; відсотки - 93 320,51 грн. /а.с. 13/. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У статті 1050 ЦК України вказано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі перебували у договірних відносинах з ТОВ «Український промисловий банк», але взятих на себе зобов'язань належним чином не виконали, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 192 654,48 грн. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1080 ЦК України визначено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Положеннями ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як зазначалося вище 30.06.2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та НБУ було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банка. В матеріалах справи відсутні, а представником позивача, в порушення ст. 60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження того факту, що ПАТ «Дельта Банк» або ТОВ «Укрпромбанк» було направлено відповідачам повідомлення про зміну Кредитора та набуття ПАТ «Дельта Банк» права вимоги повернення кредиту за Кредитним договором від 23.11.2005 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. З матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір від 23.11.2005 року № 1690/05-КВ було укладено терміном на 60 місяців, а саме з 23.11.2005 року по 22.11.2010 року, тобто строк позовної давності сплинув 22.11.2013 року. Із позовом ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду 08.01.2014 року. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності. Твердження представника позивача стосовно поважності причин пропуску ПАТ «Дельта Банк» строку позовної давності не приймаються судом до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позов ПАТ «Дельта Банк», пред'явлений до Чугуївського міського суду Харківської області, було повернено для його подання до належного суду 13.06.2013 року. Таким чином, позивач мав достатньо часу на протязі п'яти місяців, а саме з 13.06.2013 року до 22.11.2013 року, для подання позову до [PERSON], [PERSON] за належною підсудністю. Крім того, надана представником позивача копія Ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 13.06.2013 року не є належним доказом, оскільки дані про відповідачів замінені на слова «Особа_1» «Особа_2», не прошита, не містить підпису судді та не скріплена печаткою суду, що викликає у суду сумніви щодо того чи стосується надане судове рішення саме справи [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Як вбачається з матеріалів справи метою кредитування [PERSON] було придбання автомобілю, тобто Кредитний договір від 23.11.2005 року можна вважати споживчим кредитом, в т.ч. і тому, що позивачем не надано доказів, що відповідач придбав даний автомобіль для здійснення будь-якої іншої діяльності, а не для власних потреб. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що ПАТ «Дельта Банк» пропустило строк позовної давності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed