Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № Д-1210 вона купила квартиру № 131, що знаходиться в м. Коломия, вул. Карпатська,40. Згідно договору купівлі-продажу 7/100 частин квартири від 28 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № Д-1212 вона купила 7/100 частин квартири № 124, що знаходиться в м. Коломия, вул. Карпатська,40, яка складається з однієї кімнати площею 4,4 кв.м, яка є суміжною з квартирою № 131. Однак вказані договори купівлі-продажу втрачені. Нею проведені зміни в квартирі, в результаті чого загальна площа квартири становить 54,8 кв.м. В тому числі до площі квартири включено коридор площею 12,6 кв.м., яким користувалися попередні власники та вона продовжує користуватися, але на який відсутні правовстановлюючі документи. Вважає, що даним коридором вона володіє безперервно, відкрито більше 10 років, тому є підстави для визнання права власності за набувальною давністю. Оскільки оригінали договорів купівлі-продажу квартири № 131 та 7/100 частин квартири № 124, що знаходиться в м. Коломия, вул. Карпатська, 40, втрачені, коридор, який вона приєднала до вказаної квартири, володіє і набула права власності на нього за набувальною давністю, тому просить суд визнати за нею право власності на квартиру № 131 по вул. Карпатська в м. Коломия загальною площею 54,8 кв.м., житловою 28,4 кв.м., яка складається з кімнати площею 18,1 кв.м., кімнати площею 10,3 кв.м., кухні площею 9,2 кв.м., ванної кімнати площею 4,6 кв.м. та коридора площею 12,6 кв.м. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позовної заяви в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечив. Третя особа в судове засідання не зявилася. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № Д-1210 позивач купила квартиру № 131 загальною площею 27,1 кв.м., що знаходиться в м. Коломия, вул. Карпатська,40. Згідно договору купівлі-продажу 7/100 частин квартири від 28 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № Д-1212 позивач купила 7/100 частин квартири № 124, що знаходиться в м. Коломия, вул. Карпатська,40, яка складається з однієї кімнати площею 4,4 кв.м, яка є суміжною з квартирою № 131. Загальна площа квартири № 131 та 7/100 частин квартири № 124 згідно договорів купівлі продажу (а.с.11,12) становить 31,5 кв.м. У вказаних квартирах позивакою проведено зміни, в результаті чого загальна площа квартири становить 54,8 кв.м., у яку входить приєднаний позивачкою коридор площею 12,6 кв.м. (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст. 383 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Суд приходить до висновку, що [PERSON] мала право здійснювати зміни з дотриманням вимог чинного законодавства виключно у квартирі, наданій їй для використання як єдиного цілого в межах площі, визначеній у правовстановлюючих документах. Однак, в порушення вимог ст.. 383 ЦК України позивач здійснила зміни в квартирі № 131 фактично приєднавши до неї інші приміщення, які не входять до площі зазначеної квартири. Згідно п. 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Жодного дозволу на проведення змін та реконструкції належних позивачці квартир вона не надала та не довела, що проведені нею зміни не порушують санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку. Також, згідно ст.. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Квартира, що належить позивачці знаходиться у багатоквартирному будинку. Конституційний суд України у своєму рішенні від 02.03.2004 року прийшов до висновку, що: 1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. 1.2. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. 1.3. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Отже, зважаючи на те, що приміщення коридору, яке відповідачка приєднала до належної їй квартири є допоміжним приміщенням, яке є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку і не вибувало з їх володіння, відтак, підстав для визнання права власності на коридор площею 12,6 кв.м. за [PERSON] за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України, немає. Крім того набуття права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу не породжує правових наслідків для набуття права власності за набувальною давністю. З огляду на вищевикладене, суд не приймає визнання позову представником відповідача, оскільки це \~суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Той факт, що довогори купівлі-продажу позивачкою втрачені, не позбавляє її можливості звернутися до нотаріуса для виготовлення їх дублікатів. Вказані договори є чинними. За таких обставин суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. На підставі наведеного та ст. ст. 344, 383 ЦК України,

Outcome: dismissed