Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

покликаючись на те, що реєстрація відповідача створює йому як власнику перешкоди у вільному користуванні його помешканням, позивач у поданій до суду 13 квітня 2017 року позовній заяві просить визнативідповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №5 по вул.1 Травня в с.Колоденка Рівненського району Рівненської області та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Сторін відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві позивач просить справу слухати у його відсутність, позов підтримує. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, а також враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом, підтверджується дослідженими доказами, а саме Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями №5 по вул.1 травня в с.Колоденка Рівненського району Рівненської області на підставі Свідоцтва з про права на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] отримав після смерті матері [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами за вищевказаною адресою, який належав їй на підставі договору купівлі-продажу від 07 квітня 2004 року. Згідно відповіді з адресного бюро, довідки з місця реєстрації відповідач залишається зареєстрованим в [INFO]. Факт тривалого непроживання у вказаному будинку відповідача підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 08 грудня 2016 року, 22 лютого 2017 року та 02 березня 2017 року, якими визначено, що відповідач зареєстрований, але не проживає з 2003 року Свідки [PERSON], [PERSON] в суді показали, що відповідач не проживає у вказаному будинку з 90 років, коли виїхав до США і додому не повертався. Його мати та брат ще нетривалий час проживали в Україні, але після продажу вказанного будинку також до України з США не поверталися. Ст.9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб. Ці норми гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Судом з'ясовано, що відповідач тривалий час не проживає за вказаною адресою, однак в добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації з реєстраційного обліку не знімаєься, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном. Грунтуються на матеріалах справи доводи позивача про те, що мати та рідна сестра відповідача продали йому будинок, забравши при цьому всі свої речі. Протягом всього часу всі витрати по догляду за будинком несе позивач. Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б визнанню відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що позивач є власником будинку, в якому відповідач залишається зареєстрованим й на час розгляду справи, чим порушується право власності позивача, тому позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом ґрунтується на вимогах закону і підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то відповідно до ст.ст.7, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про, зокрема, позбавлення права користування житловим приміщенням. Реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Таким чином, самі по собі вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідача ґрунтуються на обов'язках державного органу, який здійснює реєстрацію місця проживання особи, тому є зайвими, хоча це є правовим наслідком первісної вимоги і додатковою гарантією судового захисту суб'єктивних цивільних прав позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, позивач відмовився від такої вимоги, дане питання не було предметом судового розгляду, тому в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.11 ЦПК України, вказані витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed