Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 03 грудня 2010 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі строком дії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами договору відповідач зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти в обумовлені у Звіті та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Оскільки відповідач не виконала своїх зобов'язань, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по відсотках за договором від 03.12.2010 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 03.10.2010 року по 26.03.2017 року у розмірі 36313,46 гривні та судовий збір у сумі 1 600 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просила застосувати строки позовної давності та відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до укладеного договору № б/н від 03.12.2010 року [PERSON] 03.12.2010 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з розрахунком заборгованості за договором (а.с.4-5) відповідач за користування кредитним лімітом не здійснював з 26.04.2014 року . Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У заяві від 07.06.2017 року відповідачка [PERSON] просить застосувати позовну давність та відмовити в позові з цієї підстави. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку, що за договором про надання банківських послуг при отриманні відповідачкою кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ КБ "Приват банк" і відповідачем кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі закінчився більш як три роки тому. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. При вирішенні справи суд керується правовою позицією Верховного Суду України в справі № 6-14цс14 від 19.03.2014 року, в якій роз'яснено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведене вбачається, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, і відповідач просить застосувати наслідки спливу такого строку, тому незважаючи на наявність порушень умов договору відповідачем, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed