Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

ТзОВ «БУДІНВЕСТ» звернулося до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення з квартири [PERSON] та її чоловіка [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що ТзОВ «БУДІНВЕСТ» є власником квартири [ADDRESS] . У квітні 2015 року між [PERSON] та ТОВ ВП «БУДІНВЕСТ» була домовленість про купівлю продаж квартири [ADDRESS] , з попередньою передачею квартири в оренду, з правом наступного викупу. На підтвердження вказаної домовленості [PERSON] передано завдаток за квартиру в розмірі 20000 євро. Оскільки, зобов`язання щодо купівлі продажу квартири [PERSON] , станом на момент звернення з позовом до суду не виконані, відповідачі не з`являються в офіс продажу ТОВ ВП «БУДІНВЕСТ» для укладення договору купівлі продажу, не виконують вимог претензії щодо звільнення квартири, продовжуть незаконно користуватися квартирою. Відтак, проживання відповідачів порушує право власності позивача на дану квартиру, позбавляє позивача можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.11.2019 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Окрім того, в судовому засіданні представник позивача просив стягнути з відповідачів витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] О. проти задоволення позову заперечив, оскільки кошти за квартиру було сплачено частково, а відтак немає підстав для усунення перешкод у користуванні майном. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду подали клопотання про відкладення розгляду справи. Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідачів про відкладення розгляду справи, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів поважності їх неявки у судове засідання. Таким чином, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачів, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю виробничого підприємства «БУДІНВЕСТ», що підтверджується свідоцтвом про право власності на неерухоме майно серії САК №896706 від 04.06.2014 року /а.с.14/, технічним паспортом від 14.08.2013 року на приватизовану квартиру [ADDRESS] /а.с.15-17/, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕА 448918 від 04.06.2014 року /а.с.18-19/. Згідно довідки з місця прописки про склад сім`ї і проживаючих №7 від 26.06.2019 року, виданої виконавчим директором ОСББ «Червона Рута-11» [PERSON] , у вказаній квартирі проживають [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.30/. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області [PERSON] та [PERSON] зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] не значаться /а.с.39-40/. Як вбачається із копії претензії вимоги, ТзОВ ВП «БУДІНВЕСТ» звернулося до відповідачів з проханням звернутись в офіс продажу для укладення договору купівлі продажу вищевказаної квартири, сплати її вартості у повному обсязі та проведення юридичної процедури набуття права власності на нерухоме майно, а у випадку невиконання вимог претензії звільнення квартири до 30.04.2019 року /а.с.20/. Вказану претензію вимогу [PERSON] отримав 08.04.2019 року, що підтверджується квитанцією №000187 від 27.03.2019 року, виданою кур`єрською авіапоштою України CTD «Експресіум» /а.с.21/. Окрім того, 03.06.2019 року ТзОВ ВП «БУДІНВЕСТ» повторно надіслало відповідачам повідомлення про невиконання вимог, зазначених у претензії вимозі з інформуванням про вжиття заходів щодо повернення владного нерухомого майна /а.с.23-24/, однак, вказані звернення [PERSON] та [PERSON] були проігноровані. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1\~ст.319 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього, а тому у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Відповідно до\~ст.2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4\~ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Право на житло є одним з найважливіших соціально-економічних прав громадян.\~\~Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є\~ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. У відповідності до\~ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Частиною 2\~ст. 386 ЦК України\~встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Враховуючи, що судом встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , враховуючи характер спірних правовідносин, а також те, що відповідачі проживають у вказаній квартирі проти волі власника, що перешкоджає йому у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, жодних договорів оренди чи купівлі-продажу нерухомого майна не заключали, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували вищезазначене та доказів щодо набуття у встановленому законом порядку право на житло у спірній квартирі відповідачами не надано, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та виселення відповідачів, із належної позивачу квартири. Окрім цього, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1921 грн. Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої\~статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 3,4,5 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано ст.141 ЦПК України, відповідно до положень якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. 12.12.2019 року між ТзОВ «БУДІНВЕСТ», в особі директора Мужилівського М.Д., та адвокатським бюро «Тимошук і партнери», в особі керуючого бюро Тимошука В.Є., укладено договір про надання правової допомоги №01-12/12/2019. Згідно квитанції АБ «Укргазбанк» №46692570 від 16.12.2019 року, ТзОВ «БУДІНВЕСТ» було сплачено 10\~000,00 грн. за послуги надання правової допомоги. Однак, представником позивача не надано суду акту виконаних робіт на підтвердження переліку послуг, наданих відповідно до договору про надання правової допомоги та їх вартості, відтак суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат в розмірі 10000,00 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed