Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Новобериславської сільської ради про визнання права власності на спадщину. В обґрунтування позову посилається на те, що у [INFO] помер її батько [PERSON], 1949 року народження. У встановлений законом термін позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,15 га. 22.10.2014 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, оскільки батько за життя даний будинок не зареєстрував в органах БТІ. Просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягали з підстав, зазначених у позовній заяві. Просили визнати за позивачкою право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, в заяві на ім'я суду просили справу розглянути у відсутність їх представника, проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до ст..169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки учасника розгляду цивільної справи, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Згідно з ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду справи. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Згідно ст. 10-11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та суд вирішує справу в межах заявлених вимог та підставі наданих йому доказів. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави. Так, судом встановлено, [INFO] в с.Новоберислав Бериславського району Херсонської області помер [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 2010 року липня місяця 09 числа, Новобериславською сільською радою Бериславського району Херсонській області, зроблено відповідний актовий запис №14 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] помер (а.с. 9). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.7). Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 8) та є спадкоємцею першої черги. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Крім того, главою 87 ЦК України визначено процедуру здійснення права на спадкування. Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державним нотаріусом Бериславської районної державної нотаріальної контори 22.10.2014 року заведена спадкова справа №503/2010 щодо майна померлого [INFO] [PERSON], [INFO] за заявою [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку 0.1500 га серія ЯИ №262696, виданого Новобериславською сільською радою Бериславського району Херсонської області 13.09.2010 року на підставі рішення сесії Новобериславської сільської ради Бериславського райолну Херсонської області від 27.07.2009 року за №402, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1АА002135-011071500040, яка була надана для будівництва і обслуговування житлового будинку та спадкодкоємиці - позивачці по справі [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.10, 11). Бериславською державною нотаріальною конторою Херсонської області відмовлено спадкоємиці [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності за законом на спадкове майно, а саме: житловий будинок, що розташовано за адресою: [ADDRESS] з тих підстав, що згідно п.4.15 глави 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюваних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній. Технічний паспорт складений 30.09.2014 року КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» з відміткою про те, що документи не оформлені та довідка видана КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» 30.09.2014 року за №149 про те, що право власності не зареєстроване (а.с.12). Рішенням виконкому Новобериславської сільської ради народних депутатів Бериславського району Херсонської області №13 від 26.03.1992 року виділено земельну ділянку у розмірі 0.15 га [PERSON] по вул.Дніпровській і дозволити будівництво житлового будинку з господарськими будівлями. Рішенням виконкому Новобериславської сільської ради народних депутатів Бериславського району Херсонської області №8 від 26.05.1998 року вилучено у [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS], виділену її під індивідуальне будівництво і передано її до земель запасу Новобериславської сільської ради, згідно її заяви. Передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.15 га і дозволено на ній будівництво індивідуального житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS]. Зобов»язано забудовника отримати «Будівельний паспорт» і провести будівництво будинку і господарських будівель згідно паспорту. Пред»явити збудований житловий будинок комісії сільської ради для прийняття в експлуатацію. Позивачка у розумінні ст.ст.10,60 ЦПК україни не надала належних та допустимих доказів отримання спадкодавцем затвердженого проекту на спорудження будинку; данних про те, коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; даних про те, чи було дотримано спадкодавцем при будівництві проекту на спорудження будинку та вимог державних протипожежних, санітарних норм; чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введена з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121, така реєстрація спадкодавцем не була проведена. З наведеного вище вбачається, що спадкодавець зобов»язаний був забезпечити державну реєстрацію права власності на збудований житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS]. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Позивачка не надала суду доказів того, що у по господарській книзі сільської ради існують дані про те, що за адресою: с.Новоберислав вул. Дніпровська,40 Бериславського району Херсонської області існує належний спадкодавцю на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами та виконкомом Новобериславської сільської ради відмовлено в оформленні права власності. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, який міститься у матеріалах справи, будинок закінчений будівництвом, проте не зданий за життя спадкодавця в експлуатацію, спадкоємець не одержав у встановленому законом порядку правовстановлюючий документ на збудований житловий будинок та не зареєстрував право власності, тому до спадкоємця переходить право забудовника на оформлення зазначеного будинку у встановленому законом порядку, так як будинок до здачі його в експлуатацію вважається незавершеним будівництвом (а.с.15-17). Як зазначено в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов»язки як забудовника входять до складу спадщини. Позивачкою та її представником в судовому засіданні не надано документів підтверджуючих право власності спадкодавця на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивачка не зверталася для належного оформлення прав власності на об'єкт нерухомого майна, а суд не є тим органом, який проводить державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та її право на зазначений будинок ніким не оспорюється. Суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права у розумінні ст. 16 ЦК України. На основі ст. 1216,1225,1261,182,

Outcome: dismissed