Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 26.10.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції сторони зареєстрували шлюб. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін виявилися різні погляди на життя. На даний час жодних подружніх стосунків вони не підтримують та не ведуть спільного господарства. Відповідачка не забезпечує елементарний порядок та побут в квартирі, не дбає про сина, що було причиною постійних сварок. Шлюб фактично носить формальний характер, а тому його збереження суперечить їхнім інтересам. Примирення не можливе. Спільної згоди з відповідачкою про місце проживання сина немає. Тому просить шлюб розірвати, неповнолітнього сина залишити з ним на проживання. Позивач в судове засідання не з"явився, подав заяву, якою позовні вимоги підтримав з підстав заявлених у позові, не заперечив щодо заочного розгляду справи, справу слухати без його участі(а.с. 31 ). Відповідачка в судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечила(а.с.33 ). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] сторони 26.10.2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1898(а.с.6). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с.7). Позивач стверджує, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивач миритися не бажає, стверджує, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 26.10.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1898 - слід розірвати. Що стосується позовної вимоги про залишення неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу на проживання з батьком, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки, [PERSON] , [INFO] на даний час виповнилось 14 років, то він вправі самостійно визначати своє місце проживання. Таким чином, в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: dismissed