Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі також зареєстрований її онук [PERSON], однак в серпні 2010 року він виїхав з квартири та забрав свої речі, по теперішній час місце його перебування невідоме. Факт не проживання підтверджується довідкою КП «ВЖРЕП №16» №53 від 02.09.2014 року . В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач повідомлений про час і місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК та відповідно до ч. 9 ст.74 ЦПК України, а саме через оголошення у пресі (газета "Житомирщина" від 09.12.2014 р. ), а тому вважається належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що вимоги позивача ґрунтуються на її праві власності на квартиру [ADDRESS]. Зокрема, в підтвердження цього була надана копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.09.2014р. з часом формування витягу 16год. 59 хв. (а.с. 22). Разом з тим, з витребуваної судом Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2014р. вбачається, що 12.09.2014р. о 17 год.33хв. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] було зареєстроване право власності на вказану вище квартиру за [PERSON]. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.35-36). Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином, на момент звернення з позовом до суду 15.09.2014р. [PERSON] не була власником квартири, а тому позов не підлягає задоволенню. Інших доводів в обґрунтування позовних вимог щодо порушення прав позивача відповідачем в позові не наведено, судом не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed