Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся із позовом до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, ГТУЮ у м. Києві, ГУ ДКС України у м. Києві уякому просив стягнути на свою користь з державного бюджету 139 392,00 грн. за завдану начальником Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Зайцем А.М.моральну шкоду. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 30.03.2017 було визнано неправомірною бездіяльність начальника Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Зайця А.М. по виконанню ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 17.04.2015, по виконанню провадження ВП №46234623 від 29.01.2015. Таким чином, внаслідок протиправних дій та бездіяльності начальника Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Зайця А.М. щодо виконання ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 17.04.2015, по виконанню провадження ВП №46234623 від 29.01.2015, позивач зазнав значних душевних страждань і його звичайний ритм життя змінився. Оскільки протягом тривалого часу не виконувалось рішення суду, позивач був змушений протягом тривалого часу стояти у чергах у виконавчій службі, звертатися до адвокатів та до суду, витрачати свій час, також, у зв"язку з викладеним стан здоров'я та самопочуття позивача погіршились, він звертався до лікарні. У відзивах на позовну заяву відповідачі просили відмовити в задоволенні позову позивача посилаючись на те, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, а заявлені ним позовні вимоги є безпідставними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні [PERSON] підтримав подану ним позовну заяву та просив суд задовольнити позовні вимоги. Представники відповідачів у судове засідання з"явились, позовних вимог не визнали, заперечували проти їх задоволення, на підставі наданих ними відзивів на позовну заяву. Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2015 визнано дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченка М.Р. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2015 та постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 13.02.2015 у ВП №46234623 неправомірними. Крім того, постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2015 та постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 13.02.2015 у ВП №46234623 скасовано. Дана ухвала не оскаржувалась в апеляційному порядку та набрала законної сили. [PERSON] неодноразово звертався з письмовими заявами до начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Зайця А.М. з вимогою зняти арешт з автомобіля, накладеного постановою від 13.02.2015 у ВП №46234623 (а.с.12-14), однак відповідних дій та жодних відповідей на дані звернення скаржник не отримав. Оскільки начальником відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Зайцем А.М. не було вчинено жодних дій по виконанню ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2015, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, по виконавчому провадженню ВП №46234623, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.03.2017, за скаргою [PERSON], визнано бездіяльність начальника Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Зайця А.М.щодо виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2015 по виконавчому провадженню ВП №46234623 від 29.01.2015 неправомірною. Вказані судові рішення не скасовані і набрали законної сили. Таким чином факти протиправних дій начальника Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Зайця А.М.щодо виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2015 по виконавчому провадженню ВП №46234623 від 29.01.2015 встановлені та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню у цій справі не підлягають. Однак, при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України «Про державну виконавчу службу». Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-48цс13. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. За ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Згідно із ч.3 ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно до вимог ст. 25, п. 9 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного Кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо для відшкодування такої шкоди необхідні додаткові кошти понад обсяг бюджетних призначень, в установленому законодавством порядку подаються відповідні пропозиції щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) та/або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (місцевого бюджету). Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (п. 1, підп. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Відповідна правова позиція міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 р. у справі N 6-3014цс16. Таким чином, згідно до вимог ст. 25, п. 9 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного Кодексу України, п. 3, п.п 2 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 року № 845, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок (п. 38 вищевказаного Порядку) Додатком № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено розподіл видатків Державного бюджету України на 2018 рік, які закріплені за Державною казначейською службою України, в тому числі по коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030 - відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Тому, стягнення шкоди на користь позивача у разі задоволення позовних вимог до Держави Україна (в особі уповноважених органів) здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб за бюджетною класифікацією 3504030, розпорядником якого є виключно Державна казначейська служба України. Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві не може уособлювати Державний бюджет України, відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України органи Казначейської служби здійснюють лише обслуговування Державного бюджету, відповідно до наданих повноважень, а відтак є неналежним відповідачем. Тому, належним відповідачем у цій справі про відшкодування шкоди має бути Державна казначейська служба України, яка не була залучена і не є відповідачем по справі. Під час розгляду справи, позивач не заявляв клопотань чи заяв про заміну відповідача у цій справі і залучення співвідповідачем Державної казначейської служби України. Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, позивач не позбавлений права пред'явити позов із зазначенням належного відповідача по справі. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed