Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 32241,27 грн. та судового збору на суму 1378,00 грн.. Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] з 23.05.2008 року по 03.07.2015 року проходив службу на посаді старшого інспектора Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області. У період з 01.05.2015 року по 13.06.2015 року включно, відповідач перебував у черговій відпустці. Після закінчення відпустки [PERSON] на службу не вийшов та поважних причин невиходу на службу не повідомив. По даному факту було проведено службове розслідування. За результатами службового розслідування складений Висновок службового розслідування по фактам невиходу на службу старшого інженера інспектора ГПЦС ЦТО УДСО при УМВС України в Чернігівській області капітанат міліції [PERSON] від 30.06.2015 року, яким встановлено грубе порушення службової дисципліни [PERSON], а саме прогули. В зв'язку з цим [PERSON] було звільнено з органів МВС у запас Збройних сил за п.64 «є» (за порушення дисципліни). Для виконання функціональних обов'язків [PERSON] протягом 2012-2014 років надавались матеріальні цінності згідно накладних. Проведеною інвентаризацією в листопаді 2014 року в присутності матеріально відповідальної особи [PERSON] недостачі матеріальних цінностей не встановлено. У зв'язку з тим, що після звільнення зі служби [PERSON] матеріальні цінності, які були в нього на зберіганні, не передав посадовим особам УДСО було ініційовано проведення інвентаризації. Проведеною 03 липня 2015 року інвентаризацію підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей було виявлено нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 29998,02 грн. Вина відповідача в нестачі товарно-матеріальних цінностей підтверджується Висновком службового розслідування за фактом відсутності матеріальних цінностей від 13.08.2015 року. Добровільно відшкодувати шкоду або повернути незаконно присвоєні матеріальні цінності відповідач не погоджується. Станом на день подання позову 12.08.2016 року Управління поліції охорони в Чернігівській області, якому перейшли матеріальні цінності як правонаступнику УДСО при УМВС України в Чернігівській області, закуповує матеріальні цінності за цінами згідно Договору на постачання товару № 18/01 від 18.01.2016 року та Договору закупівлі товарів за державні кошти № 1462 від 04.07.2016 року. Із всього переліку матеріальних цінностей, недостачу яких виявлено в [PERSON] УПО Чернігівської області на даний час закуповує лише 4 найменування, які зазначені в бухгалтерській довідці на загальну суму 2243,25 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Обґрунтовуючи вимоги обставинами зазначеними у позовній заяві. Додатково зазначила, що нестачу виявлено 03.07.2015 року, але проводилася перевірка, якою встановлено вина відповідача, про що зазначено у висновку від 13.08.2015 року, від цієї дати позивач і рахує річний термін на право звернення до суду. Розмір шкоди визначений згідно ч.2 ст. 135-3 КЗпП України на підставі укладених договорів. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Пояснив, що всі прилади він приймав і використовував у роботі, позивачем не надано доказів розкрадання, хоча ведеться відео спостереження і не притягнуто до кримінальної відповідальності. Не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, посада, яку обіймав у позивача не входила до переліку категорій працівників, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до наказу від 22.05.2008 року № 65 о/с [PERSON] прийнято на посаду старшого інспектора служби Чернігівського міжрайонного відділу Державної служби охорони ВДСО при УМВС України в Чернігівській області (а.с.6). Відповідно до наказу від 27.04.2015 року № 85 о/с [PERSON] надано чергову відпустку за 2015 рік (а.с.7). Відповідно до наказу від 03.07.2015 року № 159о/с капітана міліції [PERSON], старшого інженера-інспектора головного пункту централізованого спостереження центру технічної охорони управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил за п.64 «є» (за порушення дисципліни) (а.с.5). Накладними на внутрішнє переміщення № ОРМ-000008 від 18.12.2012 року (а.с.8), № 10П-000026 від 08.07.2013 року (а.с.8, зворотня сторінка), № 112-001157 від 08.07.2013 року (а.с.9), № 112-001362 від 31.10.2014 року (а.с. 9, зворотня сторінка), № 10П-000028 від 08.07.2013 року (а.с.10), № 114-000024 від 25.11.2013 року (а.с.10, зворотня сторінка), № 112-000013 від 05.07.2013 року (а.с.11), № 10М-000001 від 22.01.2013 року (а.с.11, зворотня сторінка) підтверджується найменування, кількість і вартість товарно-матеріальних цінностей, які отримав [PERSON] в період з 2012 року по 2014 рік. Згідно звіряльної відомості результатів інвентаризації запасів від 03.07.2015 року встановлено матеріальні цінності сировина і матеріали, МШП в експлуатації. Матеріально-відповідальна особа [PERSON]. Результат інвентаризації нестача в кількості - 13 (а.с.30). Згідно звіряльної відомості результатів інвентаризації необоротних активів від 03.07.2015 року встановлено: найменування, стисла характеристика та призначення об'єктів машини та обладнання; малоцінні необоротні матеріальні активи. Одиниця виміру штуки. Матеріально відповідальна особа [PERSON]. Результати інвентаризації: кількість нестачі 18, сума нестачі 16102,00 (а.с.31). Згідно протоколу інвентаризаційної комісії від 03.07.2015 року, затвердженого 03.07.2015 року [PERSON] матеріально відповідальною особою зазначено [PERSON]. Результати згідно зі звіряльними відомостями: лишки (+), нестачі (-) кількість становить -31, сума становить -29998,02, остаточні нестачі кількість становить -31, сема становить 29998,02 (а.с.32). Відповідно до висновку службового розслідування за фактом відсутності матеріальних цінностей затвердженого т.в.о. начальника УДСО при УМВС України в Чернігівській області підполковником міліції [PERSON] 13.08.2015 року закінчено службове розслідування. Провідному юрисконсульту СОА та ЮЗ УДСО [PERSON] підготувати матеріали для стягнення коштів в сумі 29998,02 грн. з [PERSON] в судовому порядку. Матеріали службового розслідування здати в канцелярію УДСО (а.с.33-34). Відповідно до довідки Управління поліції охорони в Чернігівській області від 18.07.2016 року станом на 18.07.2016 року УПО в Чернігівській області закуповує прилади згідно договору від 18.01.2016 року № 18/01 (а.с.45-47) з постачальником ТОВ «ОПТА ЛТД», додаткової угоди № 1 до договору від 18.01.2016 року № 18/01 (а.с.48-54) електроматеріали закуповувались за наступними цінами: акумулятор 12V4Ah по 297,00 грн. за одиницю без ПДВ; акумулятор 12V7Ah по 324,00 грн. за одиницю без ПДВ; Згідно додатку № 1 до договору від 04.07.2016 року (а.с.42-44) з постачальником ТОВ «ОПТА ЛТД», електроматеріали закуповувались за наступними цінами: оріон РК по ціні 329,33 грн. за одиницю без ПДВ; Брелок Оріон РК по ціні 300,42 грн. за одиницю без ПДВ(а.с.55). Відповідно до розрахунку розміру школи від нестачі окремих приладів за цінами, що діють в УПО Чернігівської області станом на 18.07.2016 року (а.с.56) встановлена нестача на суму 897,50 грн., ринкова ціна становить 3140,75 грн. Частиною 1 статті 3 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно ч. 1 ст. 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; Статтею 138 КЗпП України визначений обов'язок власника або уповноваженого ним органу доказування наявності умов, передбачених ст. 130 цього кодексу, для покладання матеріальної відповідальності на працівника. Статтею 137 КЗпП України визначені обставини, які підлягають врахуванню при визначенні розміру відшкодування. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками судам роз'яснено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Враховуючи вищенаведені норми вбачається, що саме на власника або уповноважений ним органом покладається обов'язок доведення наявності умов визначених ст. 130 КЗпП України. В порушення ст. ст. 57-60 ЦПК України позивач не надав належні та допустимі докази заподіяння шкоди підприємству, внаслідок покладених на працівника [PERSON] трудових обов'язків, вчинення [PERSON] винних дій, які заподіяли шкоду підприємству і забезпечення позивачем умов, необхідних для повного збереження дорученого майна, а тому відсутні підстави визначені ст. ст. 130, 134 КЗпП України для задоволення позовних вимог. Висновок службового розслідування за фактом відсутності матеріальних цінностей від 13.08.2015 року ( а. с. 33-34) містить данні, що службовим розслідуванням не встановлено жодного документального факту передачі вказаних матеріальних цінностей від [PERSON] іншим працівника УДСО або їх використання на об'єктах, як знаходяться від охороною УДСО, проте даний висновок не містить відомості про вину працівника у заподіянні шкоди. Також висновок містить інформацію про обставини вивозу речей з УДСО відповідачем під час перебування його у черговій відпустці, проте матеріали службового розслідування про вивезення із службового кабінету всіх речей в період з 06.06.2015 року по 07.06.2015 року до суду не надано. Крім того зазначені обставини свідчать, що підприємством не забезпечено умов збереження матеріальних цінностей. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч. 3 ст. 233 КЗпП України). Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-216цс16 від 27 квітня 2016 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З досліджених доказів: звіряльної відомості результатів інвентаризації необоротних активів від 03 липня 2015 року та протоколу інвентаризаційної комісії від 03 липня 2015 року вбачається, що позивачем виявлено нестачу на суму 29998 грн. 02 коп. саме 03 липня 2015 року і зазначена матеріально відповідальна особа [PERSON], це свідчить, що днем виявлення шкоди є 03 липня 2015 року, а не 13 серпня 2015 року. З огляду на встановлені обставини позивач пропустив строк визначений ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення до суду за вирішенням трудового спору. Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не надав, що є самостійною підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Не оспорювання ухвали про закриття провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України ні є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. В зв'язку з відмовою у задоволені позовних вимог, згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed