Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

У поданій в суд позовній заяві, зміненій заявою від 04 вересня 2017 року, позивач [PERSON] просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], призначити її опікуном над дітьми та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ? частки її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідач [PERSON] не виконує батьківських обов'язків, передбачених ст.150 Сімейного кодексу України, щодо виховання та розвитку своїх дітей, не проявляє до них материнського піклування, не цікавиться життям та здоров'ям, у зв'язку з чим більше 7 років діти проживають разом з нею окремо від матері та знаходяться на її повному утриманні. У судовому засіданні позивач підтримала позов повністю і по аналогічних мотивах. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялася заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність відповідача з винесенням заочного рішення по справі, при цьому позивач та представник органу опіки та піклування не заперечують проти такого порядку вирішення спору. З'ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку. Установлено, що батьками малолітнього [PERSON] [INFO] є відповідач [PERSON] та [PERSON], відомості про якого внесені за вказівкою матері згідно ч.1 ст.135 СК України, а неповнолітнього [PERSON] [INFO] відповідно [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами та актовим записом про народження дитини №236. Згідно довідки Комунального підприємства «Міське будинкоуправління» від 17 травня 2017 року №801 неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] з 26 серпня 2008 року зареєстровані у м.Здолбунів Рівненської області та проживають разом з [PERSON] Зі змісту ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З роз'яснень, які містяться в пунктах 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З характеристики Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, вбачається, що [PERSON] тривалий час проживає без реєстрації у с.Великий Чернятин у хаті покійного діда разом із хворим батьком у незадовільних санітарно-гігієнічних умовах та протягом останніх семи років утриманням і вихованням своїх дітей не займається, разом в матір'ю на території сільської ради не проживали. За повідомленням Антонівської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату [PERSON] за період навчання [PERSON] з 22 вересня 2011 року по 05 жовтня 2016 року навчанням сина не цікавилася, матеріальної допомоги не надавала та жодного разу його не провідувала, а під час канікул дитину забирала бабуся [PERSON] Згідно висновку органу опіки та піклування Здолбунівської РДА Рівненської області рекомендується позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її дітей. Установлені судом обставини свідчать про ухилення [PERSON] від виконання обов'язків з виховання та піклування своїх дітей, що не заперечуються відповідачем. Оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, таку сукупність обставин суд визнає достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Також суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч.4 ст.60 ЦК України). З представленого висновку орган опіки і піклування вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] та піклування над неповнолітнім [PERSON] Перешкод, які б згідно ст.64 ЦК України, перешкоджали визнанню [PERSON] обов'язків опікуна та піклувальника, судом не встановлено. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, згідно ст.166 СК України не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Частиною 3 ст.180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку позивача, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працездатною, офіційно не працевлаштованою, але отримує доходи і має можливість виплачувати аліменти, відомості про інші стягнення з її доходу та наявність інших утриманців відсутні. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заява про збільшення позовних вимог про стягнення аліментів подана до суду 04 вересня 2017 року, а тому згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України з указаної дати повинні стягуватися аліменти на утримання дітей. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При постановлені рішення відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення на користь держави судовий збір за дві вимоги майнового та немайнового характеру у розмірі 1280 грн. 00 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved