Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив поновити його на роботі старшим майстром монтажного відділу ВАТ по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.08.2020 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 1 567,80 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Позов обґрунтовує тим, що 11.08.2016 року він був прийнятий на роботу слюсарем з експлуатації та ремонту газового устаткування 4 розряду служби внутрішньо будинкового обладнання, 12.05.2017 року переведений на посаду провідного інженера монтажного відділу, 03.01.2018 року на посаду начальника монтажного відділу, а 17.02.2020 року на посаду старшого майстра монтажного відділу. 30.07.2020 року був звільнений з роботи згідно наказу № 641-к/тр за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України на підставі своєї заяви від 28.07.2020 року. Вважає звільнення незаконним з таких підстав:заява, на яку посилається голова правління відкритого акціонерного товариства Осінський С. , отримана від нього обманним шляхом, заява була складена ще в березні 2020 року під примусом, йому повідомили, що на підприємстві так прийнято, він ставив дати свого звільнення та складання заяви, ці дати поставила інша людина, щоб звільнити без його бажання. Таким чином, 28.07.2020 року він не підписував заяву та не просив звільнити його з 30.07.2020 року, не висловлював своє бажання про звільнення. З цих підстав наказ про звільнення підлягає скасуванню. Крім того, на день винесення наказу про звільнення він перебував на лікарняному, про що свідчить листок непрацездатності серія АКА № 313523, виданий про звільнення від роботи з 29.07.2020 року по 11.08.2020 року, до роботи повинен був приступити 12.08.2020 року. Про своє перебування на лікарняному він повідомив відповідача, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Просить врахувати роз`яснення п.12 Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду трудових спорів», в якому зазначено право працівника відкликати свою заяву. Зазначає, що 12.08.2020 року йому були вручені наказ про звільнення, обхідний лист та трудова книжка, з цього часу він не отримує заробітну плату. Згідно довідки про доходи, заробітна плата за 6 місяців складала 564 41,52 грн., щомісячна - 9 406,92 грн., розмір середнього заробітку за один день складає 313,56 грн., що на період подачі позову складає 313,56*5 = 1567,8 грн., сума відшкодування буде остаточно визначена на період винесення рішення. Так як він незаконно залишився без роботи, переносить значні моральні страждання, йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10 000 грн. та просить стягнути з відповідача. Посилаючись на вказані обставини. норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 25.08.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу надано термін для подачі відзиву на позов. 21.09.2020 року позивачем подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження і ухвалою суду від 22.09.2020 року замінено засідання у вказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання. 22.09.2020 року представником відповідача подано відзив на позов. В підготовчому засіданні вирішено клопотання позивача про призначення у справі почеркознавчої експертизи (ухвала суду від 09.10.2020 року), за клопотання експерта вирішено питання про витребування доказів від відповідача, 30.03.2021 року, після отримання висновку експерта підготовче провадження у справі відновлено. Скориставшись своїм правом 29.04.2021 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить: поновити його на роботі старшим майстром монтажного відділу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз»; стягнути з ВАТ по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.07.2020 року до дня поновлення на роботі; моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. та судові витрати по справі: 4 000 грн. за надання професійної допомоги адвоката, 4 920 грн. за проведення почеркознавчої експертизи та 1 261 грн. судового збору. 11.05.2021 року представником відповідача подано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 11.05.2021 року, підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини. викладені в позовній заяві. Позивач пояснив, що працював на підприємстві з 11.08.2016 року. Він написав заяву про звільнення без підпису, а під час перебування на лікарняному його звільнили за угодою сторін. Про перебування на лікарняному він повідомив відповідача по телефону, а потім за рекомендацією адвоката надіслав письмове повідомлення. При виході на роботу отримав наказ, підписав обхідний лист. [PERSON] примусив його написати заяву про звільнення без дати. На даний час постраждала його репутація, якби сказали по-людськи сам звільнився, а так необхідно збирати докази, не виплачував аліменти, отримав стрес, тиск підвищився, в цьому полягає моральна шкода, позов підтримує. Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що заява написана позивачем власноручно, ймовірно позивач просив [PERSON] поставити дату. Позивач неодноразово перебував на лікарняних, в даному випадку знав та готувався до судових процесів, тому про перебування на лікарняному повідомив письмово. Позивач працював на підприємстві з 2016 року і про ніякий тиск мова йти не може, ним не оспорюється наказ про звільнення. Отримавши обхідний лист позивач не заявляв про бажання працювати. Позивачу виплачені кошти, навіть оплачено лікарняний листок, вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 08.11.2016 року прийнятий на посаду слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування 4 розряду служби внутрішньо-будинкового обладнання. 05.12.2017 року переведений на посаду провідного інженера монтажного відділу, 01.03.2018 року переведений на посаду начальника монтажного відділу, а 17.02.2020 року позивача переведено на посаду старшого майстра монтажного відділу. 28.07.2020 року позивачем була написана заяву про звільнення його з займаної посади за угодою сторін, 30.07.2020 року зазначена заява була прийнята відповідачем, який закріпив домовленість між сторонами шляхом накладення резолюції на заяві позивача: «До наказу». Відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін. Нормами статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на неви\-значений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дру\-жини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможли\-вість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнен\-ня не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, влас\-ник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого пра\-цівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий до\-говір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. 30.07.2020 року Наказом Голови правління ВАТ «Кіровоградгаз» «Про звільнення» № 641-к/тр, звільнено [PERSON] старшого майстра монтажного відділу з 30.07.2020 року за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України. Бухгалтерії провести виплату грошової компенсації за 62 дні невикористаної відпустки. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами по справі 12.08.2020 року позивач з`явився до ВАТ «Кіровоградгаз» та надав листок непрацездатності серія АКА № 313523, відповідно до якого він перебував на амбулаторному лікуванні у період з 29.07.2020 року по 11.08.2020 року. В цей жде день позивачу було надано обхідний лист та ознайомлено з Наказом «Про звільнення» від 30.07.2020 року № 641-к/тр, про що свідчить його особистий підпис на зворотньому боці наказу. Ознайомився з наказом позивач без зауважень. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тобто, визначення предмета та підстав спору є правом позивача. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місцелише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним орган задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст. 36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підстав припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП). Таким чином, анулювати домовленість про розірвання трудового договору за угодою сторін можливо лише за взаємної згоди всіх сторін, тобто працівника та роботодавця. Згідно з абз. 2 ч. 12 вищезазначеної постанови по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП України працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, має право до закінчення строку попередження відкликати свою заяву. Крім цього, якщо по закінченні двох тижнів після письмового попередження працівником власника про розірвання трудового договору працівник не був звільнений, продовжує працювати і не наполягає на звільненні, власник не має права звільнити його відповідно до раніше поданої заяви. При цьому слід зазначити, що право відкликати раніше подану заяву про звільнення - це безумовне право працівника, але це право мають тільки працівники, які звільняються на підставі ст. 38 КЗпП України, тобто йдеться про формулювання "... звільнити за власним бажанням". При припиненні трудового договору за угодою сторін, тобто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, можливості відкликання працівником своєї заяви не передбачено, на відміну від звільнення за власним бажанням. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що його заява про звільнення отримана обманним шляхом та під тиском, він не ставив дати звільнення. На підтвердження своїх пояснень та за клопотанням позивача у справі проведена почеркознавча експертиза, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами даної цивільної справи цифрові рукописні записи дати «0.07.2020» та «28.07.2020» в заві про звільнення на ім`я голови правління ВАТ «Кіровоградгаз» від імені [PERSON] не самим [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до п. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем не надано жодного доказу тиску на нього, не заявлено клопотань про допит свідків на підтвердження вказаних обставин, позивач не просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Голови правління «Про звільнення» від 30.07.2020 року № 641-к/тр, висновок експерта підтверджує лише факти написання у його власноручній заяві дати та жодним чином не свідчить про факт тиску на нього. Суд приймає до уваги пояснення представника відповідача про те, що позивач написавши заяву про звільнення за згодою сторін, міг попросити іншу особу проставити дати в заяві, та саме тому позивача цікавило при проведенні експертизи тільки написання дат. Нормами чинного законодавства та внутрішніми документами Товариства не передбачено обов`язковість написання будь-яких заяв, в тому числі і про звільнення, в присутності працівника відділу кадрів, а працівники кадрової служби не мають знань експерта почеркознавця та не зобов`язані встановлювати ідентичність почерку та дат в заяві. Позивач в судовому засіданні підтвердив факт отримання обхідного листа, Наказу № 641-к/тр та отримання трудової книжки 12.08.2020 року на підприємстві. В цей день надав листок непрацездатності та ознайомився з наказом про звільнення без зауважень. Будь-яких дій, які б свідчили про бажання позивача працювати далі здійснено ним не було, як і досудового врегулювання спору. Як зазначає відповідач про бажання [PERSON] працювати на посаді, яку він обіймав, відповідачу стало відомо лише з позовної заяви. Судом також відмічається, що позивачем під час розгляду справи, подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він ставить питання про скасування наказу про звільнення. Вказане клопотання вирішено судом ухвалою суду від 01.07.2021 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] . Враховуючи, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від первісної вимоги, суд відмовляє позивачу і в стягненні моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Outcome: dismissed