Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ТзОВ «Львівські автобусні заводи» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позов мотивує тим, що 10 березня 2011 року його було прийнято на роботу заступником начальника цеху в арматурно-механообробний цех ТзОВ «Львівські автобусні заводи», його подовий оклад з один місяць становив 9.600 грн. За період роботи позивача з 10.03.2011 року по 28.09.2012 року відповідачем систематично не виконувались умови виплати заробітної плати. На момент його звільнення з роботи з ним не було проведено повного розрахунку. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2013 року вирішено:стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та заборгованість за невчасне проведення розрахунку при звільненні із займаної посади в розмірі 53146 (пятдесят три тисячі сто сорок шість) гривень 79 коп. Вказане рішення суду виконувалось у примусовому порядку та грошові кошти в сумі 53146,79 грн. стягнуто з ТзОВ «Львівські автобусні заводи», кошти перераховано підрозділом примусового виконання рішень Львівського управління юстиції на його рахунок у відділенні «Ощадбанку». Проте, виплата заробітної плати відбулась невчасно, відтак вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29.09.2012 року по 14.09.2014 року в сумі 242008,42 грн. Крім того, внаслідок порушення відповідачем трудового законодавства йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що йому не було виплачено всіх належних розрахункових сум при звільненні, що призвело до втрати нормальних життєвих зв»язків та додаткових зусиль щодо організації його життя, тому вражає, що стягненню з відповідача на його користь підлягає моральна шкода в сумі 4 000 грн. В судовому засіданні позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним мотивам позов, просив позов задоволити. Представник відповідача ТзОВ «Львівські автобусні заводи» Винниченко М.П.,який діє на підставі довіреності від 01.11.2014р. проти задоволення позову заперечив та пояснив, що рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та заборгованості за невчасне проведення розрахунку при звільненні зі займаної посади в розмірі 53146,79 грн. виконано, доказів того, що відповідні платежі були проведені з затримкою саме з вини відповідача позивачем не представлено, відтак заперечив факт спричинення позивачу моральної шкоди, тому в задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та, представника відповідача, приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Положеннями ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з положеннями ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року вирішено: стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та заборгованість за невчасне проведення розрахунку при звільненні із займаної посади в розмірі 53146 (пятдесят три тисячі сто сорок шість) гривень 79 коп. Даним рішенням суду встановлено, що позивач 10.03.2011 року прийнятий на посаду заступника начальника цеху у арматурно-механообробний цех ТзОВ «Львівські автобусні заводи», згідно наказу № 41/вк. 01 квітня 2012 року, позивач переведений на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду начальника дільниці у арматурно-механообробний цех. 28 вересня 2012 року позивач звільнений з займаної посади за власним бажанням, згідно наказу № 131вк від 28.09.2012 року. Зазначені обставини підтверджуються записами № 17,18,19 у трудовій книжці позивача серії [NUMBER]. Як ствердили в судовому засіданні позивач та представник відповідача вказане вище рішення суду виконано у примусовому порядку, відповідні грошові кошти стягнуто з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» кошти перераховано на розрахунковий рахунок позивача. Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивачем не представлено доказів того, що порушення встановлених строків виплати належних позивачу сум допущено саме з вин відповідача, тому в задоволенні позову в цій частині суд відмовляє. Щдо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд приходить до наступних висновків: Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином оцінивши докази по справі суд приходить до висновку про відсутність протиправних дій відповідача, з приводу виплати позивачу належних йому грошових коштів, тому позов не підлягає до задоволення і в цій частині.

Outcome: dismissed