Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

\~ \~ 01 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В якому зазначив, що 25 липня 2012 року сторони уклали кредитний договір №95399/30/к2, за умовами якого відповідачеві було надано кредит у розмірі 8000грн. терміном на 18 місяців до 25 січня 2014 року зі сплатою 24% річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства-роботодавця позичальника на момент укладення договору, на поточний рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору становить 38% річних згідно умов кредитного договору. Відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі за договором і повернути його кредитодавцеві у порядку та на умовах визначених договором п.5.2.1, але взятих зобов"язань не виконав, у зв"язку з чим станом на 20 січня 2016 року загальна сума боргу становить 4044грн.72коп., яка складається: з боргу за простроченим кредитом 1010грн.60коп.; за простроченими відсотками - 640грн.51коп., пені за кредитом - 519грн.63коп., пені за відсотками - 206грн.37коп., інфляційні нарахування за простроченим кредитом - 705грн.99коп.; інфляційні нарахування за простроченими відсотками - 161грн.62коп., штраф за порушення умов кредитного договору - 800грн. На вимоги позивача про дострокове повернення заборгованості відповідач не реагує, а тому відповідно до положень ст.ст.1048,1050 ЦК України позивач просив суд про задоволення позовної заяви. У судове засідання позивач не з'явився, але його представник у своїй заяві просив суд справу розглядати за його відсутності. Позовну заяву підтримав повністю. \~ \~ Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено слухати справу за відсутності сторін в порядку заочного розгляду на підставі ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Стаття 526 ЦК України встановлює правило, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст.ст.509, 525-526, 598, 610-611, 625, 631 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язків. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Зазначене також стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог \~\~\~і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у \~\~\~справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що 25 липня 2012 року сторони уклали кредитний договір №95399/30/к2, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8000грн. на споживчі цілі терміном на 18 місяців зі сплатою 24% річних п.1.2-1.5 договору, а відповідач зобов'язався використати кредит на цілі, передбачені п.5.2.1 договору, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі за договором та повернути його кредитодавцеві до 25 січня 2014 року, або достроково, в порядку та на умовах визначених договором - п.1.6-1.7, Додаток №1 до кредитного договору. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства-роботодавця позичальника на момент укладення договору, на поточний рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору становить 38% річних згідно умов кредитного договору (а.с.7-9). \~ \~ Відповідно до п.п.6.1-6.5 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов"язань за договором, прострочення строку сплати процентів, комісії, повернення кредиту, відшкодовує кредитодавцю завдані цим збитки у повному обсязі та сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного [PERSON] України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, комісія, кредит від суми простроченного невиконання зобов"язання за кожний день прострочення і штраф у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання. Як свідчить розрахунок позивача (а.с.13-15) відповідач не дотримувався виконання умов договору по поверненню кредиту і станом на 20 січня 2016 року його заборгованість перед [PERSON] становить на загальну суму 4044грн.72коп., яка складається: з боргу за простроченим кредитом 1010грн.60коп.; за простроченими відсотками - 640грн.51коп., пені за кредитом - 519грн.63коп., пені за відсотками - 206грн.37коп., інфляційні нарахування за простроченим кредитом - 705грн.99коп.; інфляційні нарахування за простроченими відсотками - 161грн.62коп., штраф за порушення умов кредитного договору - 800грн. 18 листопада 2014 року, 14 січня 2015 року та 23 березня 2015 року на адресу відповідача [PERSON] направлялися повідомлення про наявність заборгованості за кредитом та щодо дострокового погашення коштів (а.с.16-18), але останній не відреагував. Таким чином, судом встановлено, що позивач зі свого боку повністю виконав умови договору, надавши відповідачу кредит, а останній свої зобов'язання за договором не виконав та припинив погашення кредиту, чим порушив умови договору - п.п.2.5,5.2.1, п.5.2.2, Додаток №1 до договору (а.с.9 зворот). Доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок та доводили повне виконання боржником кредитного зобов'язання, відповідач суду не надав. Суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню у заявленому обсязі. За ст.ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по сплаті на користь позивача судового збору у сумі 1378 грн.

Outcome: approved