Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Заява мотивована тим, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] являється інвалідом ІІ групи та доводиться заявнику [PERSON] онуком. Батьки [PERSON] померли. [PERSON] хворіє тяжким психічним захворюванням та знаходиться на повному державному утриманні в Зіньківському дитячому будинку -інтернат Полтавської області ім. О.С. Синяговського. Оскільки, [INFO] року [PERSON] виповнилось 18 років і заявник має намір стати його опікуном. Посилаючись на ці обставини звернулася до суду з заявою і просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] [INFO] - недієздатним та призначити над ним опікуном [PERSON] . Ухвалою суду від 26.11.2018 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 18.01.2019 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено ( а.с.37). Ухвалою суду від 22.04.2019 року поновлено провадження по справі ( а.с.83). В судовому засіданні суд, заслухавши думку заявника [PERSON] , яка заяву підтримала та просила її задовольнити, представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Градизької селищної ради, Глобинського району Полтавської області в судове засідання не з`явився надіслав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника, представник заінтересованої особи Зіньківського дитячого будинку - інтернат Полтавської області ім. О.С. Синяговського за довіреністю [PERSON] заяву не визнала. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що в задоволенні заяви [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна необхідно відмовити з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до розділу IV глави 2 ЦПК України судом здійснюється розгляд справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частиною 2, 3 ст.63 ЦК України, визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю і призначається лише за її письмовою заявою. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] народилася [INFO] в селищі Градизьк Глобинського району Полтавської області ( а.с.4). [PERSON] народився [INFO] в селищі Градизьк Глобинського району Полтавської області і його батьками є [PERSON] та [PERSON] ( а.с.14). [PERSON] помер [INFO] в селищі Градизьк Глобинського району Полтавської області ( а.с.16). [PERSON] померла [INFO] в селищі Градизьк Глобинського району Полтавської області ( а.с.17). З довідки виданої виконкомом Градизької селищної ради від 11.10.2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає одна за адресою [ADDRESS] ( а.с.7,9). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] вбачається, що санітарно-гігієнічні умови задовільні. Меблями забезпечена. Продукти харчування в потрібній кількості ( а.с.8) . З довідки МСЕК серії АВ № 0019505 від 02.10.2018 року вбачається, що [PERSON] [INFO] являється інвалідом ІІ групи з дитинства, безтерміново ( а.с.19). Рішенням виконавчого комітету Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області від 05.10.2018 року № 9 вирішено про можливість виконання обов`язків опікуна [PERSON] над онуком [PERSON] ( а.с.21). Відповідно до проведеної судово-психіатричної експертизи від 04.03.2019 року № 98 [PERSON] [INFO] , на даний час страждає хронічним психічним розладом, у вигляді пфропфшизофренії, стан ремісії. Наявний у [PERSON] психічний розлад істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (а.с.62-68). Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заява про визнання особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. У відповідності з вимогами ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Суд, в ході слухання справи, в дотримання ч. 1 ст. 298 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу, на підставі ухвали призначив по справі 18.01.2019 року судово-психіатричну експертизу ( а.с.57), за результатами якої отримано акт судово - психіатричного експерта №98 від 04.03.2019 року , який надійшов до суду 14.03.2019 року (а.с.61-68), в якому зазначено , що наявний у [PERSON] психічний розлад істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. В судовому засіданні 22.04.2019 року було ухвалено доцільним викликати експертів Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева : Гуменюк Тетяну Павлівну та Пасічного Андрія Анатолійовича з приводу проведеної експертизи. У призначене судове засідання вищезазначені експерти не з`явилися, оскільки експерт Гуменюк Т.П. в цей день задіяна в проведенні комісійної СПЕ , експерт Пасічний А.А. до 17.05.2019 року знаходиться в тарифній відпустці, але надіслали на адресу суду лист з приводу висновку експерта №98 від 04.03.2019 року стосовно [PERSON] в якому зазначили, що комісією експертів на підставі даних огляду та вивчення медичної документації встановлено у дослідженого психічний розлад у формі пфропфшизофренії. Ступінь вираженості притаманних цій хворобі порушень психічної діяльності не віднесений до такого, що позбавляє особу здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними ( не підпадає під дію ст. 39 ЦК України), але визнаний таким , що істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ( підпадає під дію ст. 36 ЦК України). Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не знаходить підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним, оскільки не доведено, що в останнього наявний хронічний стійкий психічний розлад, внаслідок якого він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (психічний розлад істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними) що суперечить вимогам ст. 39 ЦК України, згідно якої фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Тому, розглядаючи заяву на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України, з`ясувавши мету звернення заявника до суду та юридичну природу виниклих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод безпосередньо застосовується при розгляді справ у судах України. Аналогічним чином висновки Європейського суду з прав людини також враховуються при розгляді будь-яких судових справ в національній системі правосуддя. У справі Вінтерверп проти Нідерландів(1979) Суд сформулював три критерії, які дозволяють точніше визначити поняття «психічно хворий» в рамках підпункту пункту 1 статті 5, а саме : держава має використовувати об`єктивні медичні стандарти при вирішенні питання про те, чи може особа вважатись «психічно хворою»; характер або ступінь психічної хвороби мають бути достатньо гострими, щоб виправдати примусову госпіталізацію; держава має право утримувати хворого в лікарні лише протягом часу загострення психічного розладу, а тому хворий, який примусово утримується в лікарні через «психічне захворювання», має право на здійснення періодичного огляду: примусове утримання в лікарні не може тривати протягом невизначеного періоду. Таким чином, аналіз практики Європейського суду свідчить про те, що необґрунтоване визнання особи недієздатною або визнання її психічно хворим - є порушення його прав. Враховуючи, що заявником не доведено, а судом не встановлено, що [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, вимога про визнання його недієздатним та похідні від неї вимоги про встановлення опіки та призначення опікуна є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed