Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить: зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки згідно судового наказу від 01.10.2019, виданого Городенківським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та постановити рішення, яким визначити стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. В позові [PERSON] покликається на те, що шлюб між ним та відповідачкою (дошлюбне прізвище [PERSON] ) був зареєстрований 18 жовтня 2011 р. У шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Рішенням Тлумацького районного суду від 08 липня 2015 р. у цивільній справі № 353/611/15-ц шлюб між ними розірвано, малолітню дочку залишено проживати з матір`ю. 01 жовтня 2019 року Городенківським районним судом за результатами розгляду заяви [PERSON] видано судовий наказ про стягнення з нього в користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; вирішено стягнення аліментів розпочати з 18.09.2019 і проводити до досягнення дитиною повноліття. В порушення вимог ст. 169 ЦПК України судом не надіслано йому копію судового наказу та копію заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами. Про виданий судовий наказ позивачу стало відомо 12 грудня 2019 р. у відділі державної виконавчої служби Городенківського району ГУЮ в Івано-Франківській області. 16 грудня 2019 р. він за заявою отримав судовий наказ від 01.10.2019 року в справі № 342/1130/19. Вважає, що зазначений судовий наказ не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України з підстав повної необґрунтованості вимог; суд без належного обґрунтування визначив можливість стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у вищезазначеному розмірі, не врахувавши визначені ст.182 СК України обставини, а саме: його матеріальне становище а також те, що в нього немає постійного місця праці та відповідних доходів. 29.04.2020 позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки [PERSON] згідно судового наказу від 01.10.2019, виданого Городенківським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та постановити рішення, яким визначити стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. В заяві покликається на те, що в нього складне матеріальне становище, він не має постійного місця роботи та сталого доходу; фактично перебуває на утриманні батьків. На даний час в нього погіршився стан здоров`я і він потребує постійного лікування. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги з підстав, викладених в заяві від 29.04.2020. Позивач суду пояснив, що порівняно з тим часом, коли судовим наказом було вирішено стягувати з нього аліменти, в нього погіршився стан здоров`я, має проблеми з спиною, тому не може повноцінно працювати. Відпрацювавши 2-3 дні, не може продовжувати роботу, тому що болить спина. Зароблені кошти витрачає на ліки, мазі, знімки, також йому матеріально допомагають батьки. На даний час ніде не працює та не перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний. На стаціонарному лікуванні не перебував, лікувався амбулаторно. Аліменти сплачував за рахунок коштів, які отримував від своєї мами. Він не відмовляється утримувати дочку, згідний сплачувати аліменти в розмірі 1300-1400 грн. Відповідачка уточнені позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими та не підтвердженими. Суду пояснила, що позивач разом з своїми батьками був на роботі в Польщі, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, визначеному судовим наказом. Вона в даний час не працює, утримувати дочку їй допомагає її чоловік. Після винесення судового наказу позивач на утримання дочки до січня 2020 р. сплатив 5800 грн. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Суд, заслухавши вступне слово позивача, його представника, відповідачки, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 cт.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2015 року по справі № 353/611/15-ц (провадження № 2/353/264/15), яке набрало законної сили 08.08.2015, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 18 жовтня 2011 року в Підвербцівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області; місцем проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , визначено місце проживання її матері [PERSON] ; після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Зазначене судове рішення свідчить, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 91 від 25 листопада 2016 р., що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вказана вимога закону кореспондується з пунктом 4 ч.1 ст.161 ЦПК України, який передбачає, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Судовим наказом Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2019 року по справі № 342/1130/19 (провадження № 2-н/342/68/2019), який набрав законної сили 01.10.2019, вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з 18.09.2019 до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Городенківського районного суду від 24 жовтня 2019 р. по справі № 342/1130/19 (провадження № 2-во/342/7/19), яка набрала законної сили 11.11.2019, виправлено помилку в першому абзаці резолютивної частини вищезгаданого судового наказу та зазначено правильну дату народження боржника [PERSON] « [INFO] ». Копія судового наказу, копія заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами та копія ухвали про виправлення описки були надіслані позивачу у строк, визначений ст.169 ЦПК України. Посилання позивача на те, що в порушення вимог ст. 169 ЦПК України йому не було надіслано копію судового наказу та копію заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами не відповідає дійсним обставинам, оскільки зазначені документи були надіслані позивачу за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем його проживання у строк, визначений законом, однак повернуті до суду без вручення адресату з відмітками Укрпошти «За кордоном». Відповідно до ч.7 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, - вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на одну дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В позовній заяві, в заяві про уточнення позовних вимог та у вступному слові позивач зазначає, що в нього погіршилося матеріальне становище, він немає постійного місця праці та сталого доходу, перебуває на утриманні батьків, також погіршився стан здоров`я, що позбавляє можливості сплачувати аліменти у визначеному судовим наказом від 01.10.2019 розмірі. Надані позивачем три виписки із медичної карти амбулаторного хворого про перебування в амбулаторно-поліклінічному закладі (без зазначення назви закладу), завірені підписом та печаткою лікуючого лікаря стверджують, що [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні з 30.04.2018 по 11.05.2018, з 05.06.2019 по 14.06.2019 та з 02.12.2019 по 13.12.2019. Зазначені виписки містять діагноз, короткий анамнез, проведене лікування, лікувальні рекомендації. Даних про те, що в зв`язку з наявним захворюванням позивач не може працювати, суду не надав. Приймаючи до уваги те, що судовий наказ Городенківського районного суду від 01 жовтня 2019 року по справі № 342/1130/19 набрав законної сили 01.10.2019, копію судового наказу [PERSON] отримав в суді 16.12.2019 та в грудні 2019 оплатив аліменти, які підлягали сплаті в 2019 році, то перебування [PERSON] на амбулаторному лікуванні протягом 11 днів в квітні-травні 2018 року, протягом 9 днів в червні 2019 р. та протягом 11 днів в грудні 2019 р. (з 02.12.2019 по 13.12.2019) не може бути підставою для зменшення розміру аліментів у зв`язку з погіршенням стану здоров`я платника аліментів. Із повідомлення Городенківської ДПІ Тисменицького управління ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 656/10/09-19-54-62 від 18.12.2019 вбачається, що в [PERSON] відсутні джерела доходів за період з 01.01.2019 по 30.09.2019 в ЦБД ДРФО. Позивач не надав суду відомостей про те, що він перебуває на обліку в відповідному центрі зайнятості в статусі безробітного. Покликання позивача на те, що суд без належного обґрунтування визначив судовим наказом можливість стягувати з нього аліменти в користь відповідачки на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку є безпідставними, так як під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд дотримався вимог ст.ст. 160, 161, 167, 168 ЦПК України; судовий наказ містить повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Із уточнених позовних вимог вбачається, що позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки в частці від заробітку (доходу) платника аліментів згідно судового наказу від 01.10.2019, на тверду грошову суму, а не зменшити розмір аліментів, як передбачає ч.7 ст.170 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст. 7, 141, 180, 181- 185 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: dismissed