Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

06.03.2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області та просить визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: [ADDRESS] , в наступних частках: - за [PERSON] на 1/4 частину, як за членом колгоспного двору та на 1/4 частину, як спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - за [PERSON] на 1/4 частину, як за членом колгоспного двору; - за [PERSON] на 1/4 частину, як за членом колгоспного двору. При цьому позивачі посилаються на те, що цей житловий будинок станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного двору, позивачі та померлий [PERSON] ,входили до його складу та придбали кожний право власності на 1/4 частину цього будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина на 1/4 частину будинку, яку прийняла позивачка [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, але постановою приватного нотаріуса позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на частку житлового будинку.Також всім позивачам рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено в проведенні реєстрації права власності на їх частку будинку, через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, тому позивачі звернулися до суду з цим позовом. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, просять розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача Василівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] , помер [INFO] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (змінила прізвище на « [PERSON] » після одруження [INFO] році з [PERSON] (а.с.12)) [PERSON] - позивачі по справі. На підставі ст.123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/4 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що підтверджується довідкою Василівської сільської ради Болградського району Одеської області №2681 від 21.11.2019 року, яка видана на підставі записів в погосподарській книзі виконавчого комітету (а.с.21). Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст.3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них) , що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно № 50675941 від 16.01.2020 року та № 49856727, 49858455 від 26.11.2019 року позивачам відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на вищевказані частини житлового будинку у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на житловий будинок (а.с.23,24,25). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.01.2018 року, виданого повторно Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а/з №54 [PERSON] , помер [INFO] (а.с.13). Після його смерті відкрилась спадщина на усе належне йому майно, в тому числі на 1/4 частину в житловому будинку. Спадкоємцем за законом першої черги є його дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Василівською сільською радою Болградського району 15.11.1966 року (а.с.14), яка прийняла спадщину, фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, що підтверджується довідкою №2681 від 21.11.2019 року, виданою Василівською сільською радою Болградського району (а.с.21) та матеріалами спадкової справи № 451/2000, заведеною державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори 02.03.2000 року, з якої також вбачається що позивачка [PERSON] на деяке спадкове майно вже одержала свідоцтво про право на спадщину за законом. Інших спадкоємців не має. Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Станєвої В.Б. від 07.11.2019 року, позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на частину житлового будинку (а.с.22). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved