Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

[PERSON] у серпні 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що між сторонами був укладений договір дарування від 05.02.2016р., посвідчений приватним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON], відповідно до умов якого позивачка подарувала відповідачу кімнати № 98,100 у гуртожитку по вул.Руднєва,97 м.Черкаси, загальною площею 35,6 кв.м. Вказує, що її волевиявлення при даруванні вказаних кімнат не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, правочин вчинений внаслідок збігу тяжких обставин та на завідомо невигідних для неї умовах. Просила суд визнати недійсним укладений договір дарування від 05.02.2016 р. кімнат у гуртожитку. У наданій суду заяві про збільшення позовних вимог вказує, що 06.07.2016 р. відповідач відчужив спірні кімнати [PERSON] на підставі договору дарування, внаслідок недійсності первісного правочину відчужене на підставі нього майно підлягає витребуванню на користь позивачки. Уточнившись з позовними вимогами, просить визнати недійсним договір дарування від 05.02.2016 р. та на користь позивачки у [PERSON] кімнати 98,100 по вул. Руднєва,97 м.Черкаси. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Вказували, що з 2012 року мати позивачки [PERSON] та відповідач [PERSON] підтримували стосунки та в період спільного проживання відповідач брав участь у ремонті належної матері позивачки квартири. В 2015 році стосунки погіршились та відповідач предявив вимогу до матері позивачки про сплату грошової компенсації його вкладу у поліпшенні її майна 10\~000 доларів США, що призвело до її нервових переживань, тому позивачка внаслідок збігу тяжких обставин запропонувала матері подарувати [PERSON] належні їй кімнати у гуртожитку. Отримавши документи на кімнати [PERSON], домовився з нотаріусом, при оформленні договору дарування позивачка весь час плакала, однак нотаріус, не зважаючи на це, посвідчила договір дарування від 05.02.2016р. Після укладення договору позивачка продовжувала проживати у відчужених кімнатах та стосунки між [PERSON] і її матірю на деякий час відновились, однак у липні стосунки були остаточно припинені та на вимогу [PERSON] позивачка звільнила відчужені нею кімнати від частини своїх речей, після чого звернулась до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказував, що з 2012 року проживав сімєю з матірю позивачки [PERSON], вели спільне господарство, спочатку проживали у спірних кімнатах, після придбання останньою квартири [ADDRESS] за власні кошти проводив ремонтні роботи та після закінчення ремонту на початку 2014 року разом з [PERSON] переїхав до вказаної квартири. Щодо дарування спірних кімнат №98,100 у гуртожитку по вул.Руднєва,97 у м.Черкаси, позивачка запропонувала сама укласти договір дарування, при оформленні оспорюваного договору нотаріус прочитала текст договору, розяснила права та обовязки, позивачка підтвердила добровільність укладення нею договору дарування. З січня 2016 року позивачка в гуртожитку не проживала, оскільки мешкала в квартирі свого хлопця в мікрорайоні "Митниця". Відповідач після дарування кімнат спільно проживав з матірю позивачки, з якою стосунки на деякий період покращились, за власні кошти та власними силами допомагав матері позивачки по домогосподарству, однак в подальшому стосунки припинились за ініціативою [PERSON], після чого позивачка на початку серпня 2016 р. добровільно без будь-якого примусу забрала всі свої речі, меблі, побутову техніку та звільнила кімнати. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнав, заперечував в проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Вказував, що з з боку відповідача [PERSON] жодних вимог до позивачки з приводу дарування кімнат не було, що виключає будь-який примус відповідача по відношенню до іншої сторони оспорюваного правочину. Заперечив збіг тяжких обставин для позивачки на момент укладення договору дарування від 05.02.2016р. в зв'язку з стосунками її матері з [PERSON], оскільки такі стосунки тривали до укладення даного правочину та продовжувались після його укладення. Також вказував, що при нотаріальному посвідченні договору дарування позивачці були розяснені умови даного правочину щодо безоплатного відчуження нею свого майна та позивачка добровільно на них погодилась, отже при укладенні договору дарування волевиявлення позивачки було вільним та відповідало її волі, що також підтверджує її поведінка, оскільки після дарування кімнат відповідач проживав сімю з її матірю, до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій [PERSON] позивачка ні до, ні після укладення даного правочину не зверталась, а в серпні 2016 року позивачка на вимогу [PERSON] звільнила подаровані кімнати від своїх речей. Третя особа державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в наданій суду заяві вказувала, що 05.02.2016р. до нотаріальної контори звернулись [PERSON] та [PERSON] з проханням посвідчити договір дарувнаня. Після перегляду наданих документів та бесіди зі сторонами нотаріусом було посвідчено відповідний договір дарування кімнат 98,100 в гуртожитку по вул.Руднєва,97, при цьому сторонам було роз'яснено порядок та правові наслідки укладенння вказаного правочину. Їх спільне волевиявлення на посвідчення договору дарування без застосування примусу чи насильства було зафіксовано договором дарування, зокрема п.п. 6,15. Якоїсь особливої поведінки чи психічного стану дарувальника під час посвідчення договору нотаріусом виявлено не було. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди. Статтею 719 ЦК Українипередбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину в момент його вчинення ЦК України, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім того, відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту договору дарування від 05.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) уклали договір дарування\~кімнат у гуртожитку, яким дарувальник подарувала, а обдаровуваний прийняв в дар кімнати у гуртожитку №98,100, що знаходяться у м.Черкаси по вул.Руднєва,97, договір зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1-292, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно зі ст. ст. 627, 628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд суду і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Що стосується визнання договору дарування недійсним з підстав передбачених ст. 233 ЦК України, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. \~\~Постановою ПВСУ № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» пунктом 23 роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним\~\~на\~\~підставі статті\~\~233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона\~\~правочину\~\~скористалася.\~\~Тяжкими обставинами можуть бути тяжка\~\~хвороба\~\~особи,\~\~членів\~\~її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити\~\~житло\~\~чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична\~чи\~\~юридична)\~\~має\~\~вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Судом встановлено, що договір дарування квартири був підписаний усіма сторонами, тобто за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали. Згідно ст. 44 та 45 Закону України «Про нотаріат» визначають, що нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, свідчать особисті підписи сторін на правочині. При цьому аналіз договору дарування від 05.02.2016р. свідчить про те, що [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) підписали даний договір, розуміючи значення своїх дій, діючи вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених нижче, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, обумовлених нижче, діючи без впливу обману, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства,

Outcome: dismissed