Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач - ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідно до умов кредитного договору від 23 березня 2011 року [PERSON] банк надав кредит в сумі 5000 гривень терміном користування до 23 березня 2014 року. Оскільки позичальником не виконані зобов'язання за кредитним договором, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 4444 грн. 79 коп. Представник позивача згідно заяви просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, згідно заяви просила справу розглянути у її відсутність, в задоволенні позову просила відмовити вказуючи на те, що вона сплатила заборгованість, про надала квитанції. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за слідуючими підставами. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015 року прийнято рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБІ Банк» та І призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку», згідно із яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБІ Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації зазначеного банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] Згідно з положенням ч. 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право, зокрема, заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 23.03.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № BLаЖГА00020993, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5000 грн. в строк до 23 березня 2014 року. Відповідно до п. 2.4.2 вищевказаного Кредитного договору проценти та комісію за управління Кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення Кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості зі кредитом, наведеному у Додатку № 1 цього Договору. Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 15,00 % річних (п. З Спеціальної частини Договору). Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом в розмірі 1,75% від суми Кредиту (п. 4 Спеціальної частини Договору). Згідно із п. 2 5.2. Договору Позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за сум платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Згідно п. 4.2. Договорів у випадку невиконання Позичальником обов»язку, передбаченого п. 3.3.3. Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за Договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, [PERSON] має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 Спеціальної частини Договорів. Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із розрахунку позивача станом на 25 серпня 2015 року, відповідач має перед банком заборгованість в розмірі 4444 грн. 79 коп., яка складається із наступного: - прострочена до повернення сума кредиту 590,77 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом 82,40 грн. - комісія за РО (комісія за управління Кредитом) - 0 грн.0 коп.; - плата за пропуск платежів 3771 грн. 62 коп. Проте, як вбачається із квитанції № 74 від 31 серпня 2015 року позивач в рахунок погашення кредиту перерахувала на рахунок позивача 3041,98 грн. та згідно квитанції № 45 від 26 серпня 2015 р. 1100 грн., всього на загальну суму 4141,98 грн., тобто із них сплачена прострочена до повернення сума кредиту 590,77 грн., прострочені відсотки за користування кредитом 82,40 грн., решта - плата за пропуск платежів в розмірі 3468 грн. 81 коп. (а.с.25-26) Таким чином, відповідачем не доплачено 302 грн. 02 коп. плати за пропуск платежів, тобто неустойки, яка передбачена п. 8-9 Спеціальної частини Договору. Разом з тим, відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а також інші обставини, що мають значення у справі. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що штрафні санкції, які нараховані відповідачу необхідно зменшити до розміру вже сплаченої суми в розмірі 3468 грн. 81 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки відповідачем заборгованість по кредитному договору сплачена. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed