Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі адвоката Смотрова О.І. звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення компенсації за трудовим контрактом, в якому просить стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Братеницьке» (далі за текстом - СТОВ «Братеницьке», або Товариство) на користь [PERSON] (далі за текстом - Керівника) грошову в суму в розмірі 7 806 000 гр. в якості штрафу за розірвання договору. На обґрунтування позовних вимог зазначає, зокрема, що 16.12.2016 між СТОВ «Братеницьке» та [PERSON] укладено Контракт, за яким керівника прийнято на роботу на посаду директора СТОВ «Братеницьке» на строк з 16.12.2016 по 16.12.2019 включно (далі - Контракт). Відповідні зміні, а саме, відомості про призначення позивача директором, були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач зазначає, що пунктом 5.3. Контракту з директором СТОВ «Братеницьке» від 16.12.2016 встановлено, що у разі дострокового розірвання цього Контракту за ініціативою Товариства, Товариство повинно оплатити Керівнику штраф в сумі еквівалентній 300 000 (триста тисяч) доларів США за курсом продажу долару США до гривні, встановленому на день проведення оплати. Оплата штрафу повинна бути здійснена Товариством до дати розірвання цього Контракту. Наприкінці травня 2017 р. під час чергового доступу до системи електронного документообігу «М.Е.Doc» СТОВ «Братеницьке» позивач дізналася про заборону їй в доступі до відповідної бази даних як не уповноваженій особі. З огляду відомостей щодо СТОВ «Братеницьке» позивачу також стало відомо про звільнення її з займаної посади та призначення на посаду директора СТОВ «Братеницьке» іншої особи. Оскільки будь-яких заяв про своє звільнення, угод про розірвання трудового контракту позивач відповідачу не направляла та не підписувала, з метою захисту інтересів СТОВ від можливих протиправних дій третіх осіб щодо зміни органу управління Товариства та враховуючи відсутність будь-яких офіційних повідомлень позивача про її звільнення з посади та розірвання трудового контракту, 08.06.2017 вона звернулася до засновників СТОВ «Братеницьке» з проханням надати відомості про її звільнення з посади директора. Проте, будь-якої відповіді на вказані звернення відповідач не надав. Трудові відносини з позивачем СТОВ «Братеницьке» припинило без проведення відповідних розрахунків та виплати договірних компенсацій та сплати штрафів. На переконання позивача, у зв'язку з настанням обумовленої Контрактом (п.5.3.) обставини, з якою пов'язана виплата позивачу штрафу в сумі еквівалентній 300 000 (триста тисяч) доларів США, відповідач має сплатити позивачу вказану суму штрафу в повному обсязі. СТОВ «Братеницьке» встановленого п.5.3. Контракту обов'язку не виконало, що є підставою для звернення до суду. Позивач, посилаючись на положення ч. 3 ст. 21, ст. 9-1, ч. 2 ст. 97 КЗпП України, п.п. 10, 11, 13, 18, 19 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою КМУ від 19.03.1994 № 170 (далі - Положення), зазначає, що СТОВ «Братеницьке», укладаючи Контракт з керівником, могло самостійно, за погодженням сторін, встановити матеріальне забезпечення працівника, зокрема, розмір та порядок сплати компенсацій у разі розірвання контракту за ініціативою товариства. Вважає, що встановлена Контрактом сума штрафу є компенсацією, яка має бути виплачена позивачу в разі дострокового розірвання контракту за ініціативою Товариства та за рахунок коштів останнього. Саме з настання обставини - розірвання Контракту за ініціативою Товариства, пов'язується виникнення права у позивача на отримання та обов'язку відповідача на виплату відповідної грошової суми. Крім того, позивач зазначає, що контракт, як особлива форма трудового договору, може встановлювати додаткові підстави припинення та розірвання контракту - відповідно припинення трудових відносин. За змістом п. 12 Статуту СТОВ «Братеницьке» Директор є виконавчим органом Товариства і разом з заступником здійснюють поточне керівництво діяльністю Товариства та звітують перед загальними зборами учасників. Позивач як директор СТОВ «Братеницьке» є одноособовим членом виконавчого органу товариства. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.05.2017, відповідач керівником СТОВ вже призначив нову особу, саме [PERSON], який має право діяти від імені вказаного товариства в якості директора. Внесення відповідачем за власною ініціативою відповідних змін про заміну директора до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить про те, що відповідач не заперечує і визнає факт припинення трудових відносин із позивачем та не вважає його керівником товариства. Позивач стверджує, що жодних заяв про його звільнення за власною ініціативою відповідачу не подавав, будь-яких угод про дострокове розірвання контракту не підписував. Крім того, позивач вважає, що встановлений Контрактом штраф слід кваліфікувати як компенсацію, що виплачується директору у разі дострокового розірвання з ним контракту за ініціативою Товариства та за рахунок коштів останнього. Посилається при цьому на положення ч. 2 ст. 97, ст. 9-1 КЗпП України, п.п. 11, 13 Положення, пп. 11 п.4.2., п.7.1, п.7.4. Статуту СТОВ «Братеницьке». Вказує, що п.5.3. Контракту встановлено додаткову гарантію захисту прав директора на випадок припинення з ним трудових відносин за ініціативою Товариства у вигляді сплати Товариством вказаної вище грошової суми, що не суперечить на думку позивача, приписам чинного законодавства і фіксує спільну волю сторін на дату укладення вказаного контракту (а.с. 2-6). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2017, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 1). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.06.2017 дану позовну заяву було залишено без руху з тих підстав, що позивач зазначає в позові адресою свого мешкання адресу: [ADDRESS]. Проте, даних на підтвердження того, що вказана адреса є зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, як те зазначено в ч. 1 ст. 110 ЦПК України, до суду не було надано. На виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 27.06.2017 представником позивача за довіреністю - [PERSON] до суду 06.07.2017 була надана копія паспорта позивача з відміткою про зареєстроване місце проживання , що є належним доказом того, що вказана у позовній заяві адреса - [ADDRESS] є зареєстрованим місцем проживання позивача (а.с. 49, 50-51). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.07.2017 відкрито провадження у даній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду (а.с. 53). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Смотров О.І. підтримав позов, просив вимоги задовольнити. Представник відповідача СТОВ «Братеницьке» - Стеблинська М.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, виклавши позицію також письмово (а.с. 85-88), вказуючи, що між СТОВ «Братеницьке» та [PERSON] 16.12.2016 був укладений трудовий конракт, відповідно до якого [PERSON] Приймалася на посаду директора СТОВ «Братеницьке». 22.05.2017 загальними зборами учасників Товариства було прийняте рішення, оформлене Протоколом № 2, щодо звільнення директора СТОВ «Братеницьке» з займаної посади з причин невиконання нею своїх обов'язків, передбачених статутом товариства та контрактом. Посилаючись на ч. 3 ст. 21 КЗпП України, п. 18 Постанови КМУ від 19.03.1994 № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового контракту»», зазначала, що оскільки контракт є формою трудового договору, а директор є найманим працівником, то положення КЗпП України поширюються і на трудові контракти. Так, підставою звільнення [PERSON] стало невиконання та неналежне виконання нею своїх обов'язків як директора Товариства, наслідком чого наразі стала низка ініційованих щодо СТОВ «Братеницьке» судових спорів до договорам, що були укладені безпосередньо [PERSON] за фактами укладання деяких з таких договорів та заподіяння СТОВ «Братеницьке» шкоди зареєстровані кримінальні провадження. Представник відповідача СТОВ «Братеницьке» - Стеблинська М.В. також звертала увагу, що позивач не оскаржила свого звільнення, не прагне поновлення на займаній посаді, а лише воліє отримати компенсацію в неадекватному розмірі, на, на думку відповідача, сукупно може свідчити про дійсні наміри позивача щодо праці на підприємстві. Крім того, щодо вказаної вимоги позивача, відповідач зазначає, що він не підписував трудовий контракт від 16.12.2016 в редакції, наданій позивачем, а відтак, є підстави вважати, що зміст трудового контракту був змінений позивачем або іншою особою шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей до контракту, а саме, доповнений пунктами 5.3., 5.4., 5.5. На зазначення в трудовому контракті пункті 5.3.-5.5. відповідач своєї волі не виявляв, дозволу не надавав. Надати до суду примірник контракту в первинній редакції відповідач можливості не має, оскільки зазначений примірник зник з офісного приміщення відповідача після звільнення [PERSON] відповідач вважає, що зміст вказаних пунктів 5.3.-5.5. контракту суперечить нормам чинного законодавства, інтересам підприємства і просто здоровому глузду. Щодо взагалі розміру компенсації та штрафів, які передбачені у вказаних пунктах контракту в редакції позивача, представник відповідача зазначає також, що він є абсолютно неспіврозмірним з розміром заробітної плати, яку отримувала колишній директор СТОВ «Братеницьке» [PERSON], є неадекватним відносно фінансових показників діяльності СТОВ «Братеницьке». Відповідач зазначає суду, що звільнення [PERSON] з займаної посади директора було обґрунтованим та було здійснено учасниками Товариства в інтересах Товариства; при підписанні відповідачем трудового контракту від 16.12.2016 пункти 5.3, 5.4, 5.5. в ньому були відсутні. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У відповідності ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП україни, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. В ст. 91 КЗпП України встановлено додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги, відповідно до ч. 1 якої, підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників. Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 № 170 затверджене Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, відповідно до якого, зокрема: пункту 8: Контракт оформляється у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу і зберігаються у кожної із сторін контракту; пункту 10: у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця; пункту 11: умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників, з якими укладається контракт, визначаються угодою сторін. Розміри виплат не можуть бути меншими, ніж передбачено чинним законодавством, угодами і колективним договором, і залежать від виконання умов контракту. У контракті можуть також визначатись умови підвищення або зниження обумовленого сторонами розміру оплати праці, встановлення доплат і надбавок, премій, винагород за підсумками роботи за рік чи інший період, участі у прибутках підприємства, установи, організації (якщо це передбачено чинним законодавством та їхніми статутами) чи громадянина-підприємця; пункту 13: у контракті може бути передбачено додаткові пільги, гарантії та компенсації, не встановлені чинним законодавством, за рахунок коштів роботодавця; пункту 18: контракт повинен передбачати зобов'язання роботодавця щодо компенсації моральної та матеріальної шкоди, заподіяної працівникові у разі дострокового розірвання контракту: працівником - з причин невиконання чи неналежного виконання роботодавцем зобов'язань, передбачених контрактом; роботодавцем - з підстав, не передбачених чинним законодавством та контрактом; пункту 19: контрактом може бути встановлено додаткові гарантії працівникові на випадок дострокового припинення контракту з незалежних від працівника причин. пункту 21: у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом; пункту 22: у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов'язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні; пункту 25: спори між сторонами контракту розглядаються в установленому чинним законодавством порядку. Згідно примірника Контракту з директором СТОВ «Братеницьке» від 16.12.2016, наданого представником позивача в судовому засіданні для огляду 01.09.2017 та посвідченого в залученій до матеріалів справі копії судом, 16.12.2016 між СТОВ «Братеницьке» в особі секретаря загальних зборів учасників [PERSON] та [PERSON] укладено Контракт на строк з 16.12.2016 по 16.12.2019 включно. Згідно п.5.3. цього примірника контракту, в разі дострокового розірвання цього контракту за ініціативою Товариства, Товариство повинно оплатити керівнику штраф в сумі еквівалентній 300 000,00 (триста тисяч доларів) США за курсом продажу долару США до гривні, встановленому на день проведення оплати. Оплата штрафу повинна бути здійснена Товариством до дати розірвання цього контракту (а.с. 119-121). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.08.2017 було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення технічної експертизи трудового контракту по даній цивільній справі, оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав до призначення у справі на той час зазначеної експертизи та вважав вказане клопотання передчасним на стадії процесу - до початку розгляду справи по суті, коли ще особи, які беруть участь у справі, не надавали своїх пояснень, та судом не досліджувалися докази, в тому числі зазначений документ (а.с. 92). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.09.2017 в задоволенні повторного клопотання представника відповідача про призначення технічної експертизи щодо оригіналу трудового контракту по даній цивільній справ відмовлено, оскільки представник відповідача такий документ не надала, вказуючи на його відсутність у відповідача, а представник позивача надав такий документ лише для посвідчення його копії та заперечував його надання для долучення до матеріалів справи, вказуючи на обов'язок відповідача надати такий примірник для експертизи (а.с. 125). За вказаних обставин, суд при вирішення справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, виходить з тієї копії контракту, яку надав представник позивача. В наданому представником позивача Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14.02.2017 [PERSON] зазначена керівником СТОВ «Братеницьке» (а.с. 10-16). В наданому представником позивача Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.05.2017 керівником СТОВ «Братеницьке» зазначено [PERSON], внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані з змінами в установчих документах 23.05.2017 (а.с. 17-23). В судовому засіданні представник відповідача надав незавірену належним чином копію Протоколу № 2 позачергових загальних зборів учасників СТОВ «Братеницьке» від 22.05.2017, згідно якого, зокрема, присутні на загальних зборах учасники: [PERSON], [PERSON] в особі [PERSON] Голова зборів доповів, що 21.04.2017 отримав від директора СТОВ «Братеницьке» доповідну записку, в якій зазначено, що СТОВ «Братеницьке» має заборгованість за кредитним договором у банку «Аваль» у розмірі 2 700 000,00 грн., та заборгованість перед ТОВ «Агрозахист» за мировою угодою в розмірі 833 132,00 грн. Вважає, що така складна фінансова ситуація на підприємстві є наслідком невиконання та неналежного виконання директором своїх обов'язків. В зв'язку з не доведенням підприємства до банкрутства, пропонує звільнити з посади директора СТОВ «Братеницьке» [PERSON] та достроково розірвати контракт з директором СТОВ «Братеницьке» [PERSON] Голосували: за - 100 % голосів, проти - 0 % голосів, утрималися - 0 % голосів. Вирішили: звільнити з посади директора СТОВ «Братеницьке» [PERSON] та достроково розірвати контракт з директором СТОВ «Братеницьке» [PERSON] (а.с. 93). З пояснень представників сторін в судовому засіданні встановлено, що датою звільнення позивача за ініціативою СТОВ «Братеницьке» є 22.05.2017. Також з пояснень представника позивача встановлено, що позивач [PERSON] своє звільнення у встановленому законом порядку не оскаржила. Отже, судом достовірно встановлено, що між [PERSON] та СТОВ «Братеницьке» виник трудовий спір, у зв'язку з укладенням між сторонами трудового договору в формі контракту та його подальшим достроковим розірванням за ініціативою товариства. Водночас, позивач заявляє вимоги про стягнення грошової суми в якості штрафу за розірвання контракту. Однак, штраф має цивільно-правову природу та не може витупати в якості компенсації за розірвання трудового договору у формі контракту, про що також свідчить наведені вище судом норми чинного законодавства. В розумінні положень ч. 2 ст. 97 КЗпП України, п.п. 10,11, 13, 18, 19 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 № 170, штраф не належить до інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, чи то до трудових і соціально-побутових пільг, про які зазначено в ст. 91 КЗпП України. Так,відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Натомість, в главі VIII КЗпП України (ст. 118-129) передбачені гарантії та компенсації. Крім того, в ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч. 3 ст. 94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. В ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, а саме: 1) основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; 2) додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 3) інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Крім того, в ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, трудове законодавство не містить такого поняття як штраф, підстав, порядку, умов його стягнення в разі розірвання (дострокового розірвання) трудового договору (контракту) з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, припинення контракту. Доказів, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, позивач не надав. З огляду на викладене, правові підстави до задоволення позовних вимог відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed