Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

17.12.2014 р. [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON], відповідач) про захист прав споживачів та розірвання договору купівлі-продажу. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 01.10.2014 року в магазині «КРАМ», власником якого є відповідач, вона придбала жіночу сукню вартістю 1950 грн. Гроші нею було сплачено готівкою, тому що продавець відмовила їй в розрахунку банківською карткою. Замість чеку їй видали візитку. [PERSON] поспішала на святкування, тому лише вдома розгледіла, що на сукні не якісно пришито оздоблення та вона не зможе в ній піти на свято, тому була змушена йти в повсякденному одязі, що завдало їй незручності та моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі двох тисяч гривень. 10.10.2014 року позивачка звернулась до магазину з приводу обміну товару або повернення грошей, однак в задоволенні прохання їй було відмовлено, незважаючи на те, що сукню ніхто не одягав та на ній були всі ярлики. Вона змушена була написати скаргу в книгу скарг та рекомендованим листом направила заяву на імя відповідача з приводу повернення грошей. З приводу скарги та заяви вона не отримала будь-якої відповіді. Крім того, позивачка звернулась до ДІУ з питань захисту прав споживача в Одеській області зі скаргою на неправомірні дії відповідача. На цю скаргу їй надали відповідь, що за захистом своїх прав вона повинна звертатися до суду відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача». У звязку з зверненням позивачки за юридичною допомогою, вона понесла додаткові витрати в розмірі 1000 грн. 18.12.2014 року ухвалою судді Маліновського районного суду м. Одеси Поліщук І.О. відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 06.08.2015 року було задоволено заяву про самовідвід судді Поліщук І.О. (а.с. 39). 10.08.2015 року, згідно протоколу автоматичного розподілу справу було передано судді Леонову О.С. (а.с. 40). Ухвалою суду від 11.08.2015 року справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 14.04.2015 року, у ході розгляду справи, позивач уточнила позовні вимоги де зазначила, що внаслідок протиправної поведінки відповідача вона зазнала моральної шкоди у вигляді душевних страждань, приниження ділової репутації та гідності тому що не змогла гарно виглядати на святкуванні. Зараз вона постійно відчуває провину перед родиною за марно витрачені кошти, що також завдає їй додаткових моральних страждань. Моральну шкоду вона оцінює в розмірі 2000 грн. Просить суд визнати дії ФОП [PERSON] неправомірними та розірвати договір купівлі-продажу жіночої сукні від 01.10.2014 року між відповідачем ФОП [PERSON] та позивачем [PERSON], зобовязати відповідача ФОП [PERSON] прийняти придбану в неї жіночу сукню від позивача [PERSON] не пізніше дня вступу рішення суду в законну силу; стягнути з ФОП [PERSON] гроші в сумі 1950 грн., моральну шкоду в сумі 2000 гривень та відшкодувати вартість юридичних послуг в розмірі 1000 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що позовні вимоги є безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. [PERSON] не купувала жодних речей у магазині «КРАМ». А тому, позивач не має підстав для звернення із вимогами про повернення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано до матеріалів справи належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема доказів придбання нею в магазині «КРАМ» товару, з приводу якого вона звернулась за захистом своїх прав. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані та недоведені належними та допустимими доказами. Просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про захист прав споживачів" держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші державні органи, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача 01.10.2014 року в магазині «КРАМ», власником якого є відповідач, вона придбала жіночу сукню вартістю 1950 грн. Гроші нею було сплачено готівкою, тому що продавець відмовила їй в розрахунку банківською карткою. Замість чеку їй видали візитку. Пунктом 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір визначено як усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердженням вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). З вказаною нормою узгоджується і позиція Верховного Суду України. Так. згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до позовної заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов'язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер). Позивач посилається на візитку із зазначенням назви та адреси магазинів «КРАМ», яку вона отримала від продавця замість чеку, як на доказ придбання сукні. Проте, дану візитку суд не може визнати належним та допустимим доказом на підтвердження продажу товару, оскільки вона не є розрахунковим документом. Вимоги, яким повинні відповідати розрахункові документи, що є підтвердженням здійснення продажу товару, викладені у Положенні про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 614 від 01.12.2000 року «Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Візитка, надана суду позивачем в якості доказу придбання сукні в магазині «КРАМ», є засобом реклами та не відповідає зазначеним вимогам, а тому не може підтверджувати факт здійснення правочину. Крім того, позивач в своїй позовній заяви зазначила, що на сукні, яку вона придбала у ФОП [PERSON], було не якісно пришито оздоблення, але як вбачається з заяви (а.с.6) написаної власноруч [PERSON] до начальника інспекції по захисту прав споживачів [PERSON], [PERSON] зазначила, що сукня після ретельної примірки дома їй не підходить за розміром. В судовому засіданні, в якості свідка було допитано [PERSON], яка суду пояснила, що разом з донькою заходили до магазину «КРАМ», який розташований на пл. Грецькій ТРЦ «Афіна» на другому поверсі, донька міряла дану сукню, а потім донька придбала цю сукню. Коли саме вона здійснила покупку вона не памятає, зазначивши що вже пройшло багато часу, біля одного року. Момент оплати донькою придбаної сукні вона не бачила, оскільки вийшла з магазину. Після того, як вони прийшли додому побачили, що від сукні відпадають прикраси. Донька не відразу звернулась в магазин для повернення товару, а через деякий час, який саме вона не памятає, але в межах двох тижнів з моменту купівлі. Оцінюючи покази свідка [PERSON], суд вважає їх не конкретними та мотивованими бажанням матері допомогти власній доньці, оскільки вона є родичем позивача (саме мамою), крім того, свідок не памятає конкретного часу, коли саме було придбано сукню та коли саме позивач зверталась до магазину для повернення сукні. Надані позивачем для огляду в судовому засіданні пакунок магазину «Крам» та фото копія книги відгуків (книга скарг), суд вважає неналежними доказами, які б могли підтвердити той факт, що позивач придбала сукню саме в цьому магазині. Відповідно до частини першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої та четвертої вказаної статті Цивільного процесуального кодексу України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пленум Верховного суду України пунктом 9 Постанови № 5 від 12.04.1996 р. роз'яснив, що вирішуючи справи про захист прав споживачів у відповідності до норми статей 12, 14 Закону, вимоги споживачів, які обґрунтовуються нормами закону України «Про захист прав споживачів», можуть пред'являтися останніми за умови наявності у них на товари, послуги квитанцій, товарних або касових чеків, інших письмових документів. Позивачем не надано суду жодного з зазначених вище документів (квитанцій, товарних або касових чеків) на підтвердження того, що вона придбала сукню за 1950 грн. в магазині «КРАМ», тому у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із відсутністю у позивача належних та допустимих доказів на встановлення факту придбання сукні. Куруючись ст. 51 Конституції України, ст. 127 ЖК України, ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.ст. 11, 209, 212, 214-215, 256 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed