Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту непроживання за місцем реєстрації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є вона та діти: [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі у встановлений законом строк звернулись до приватних нотаріусів та склали заяву про відмову від спадщини після смерті батька, однак, з невідомих причин заяви в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини не направили. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою при прийняття спадщини після померлого, їй було відмовлено, оскільки на момент смерті батька, діти були зареєстровані за однією адресою. Вважає, що вона є єдиним спадкоємцем що фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка так як тільки вона фактично проживала з ним разом, діти хоча і зареєстровані за даною адресою, але мешкають в інших містах. Вважає, що відповідачі по справі пропустили шестимісячний строк для прийняття спадщини. Встановлення факту непроживання однією сім`єю відповідачів зі спадкоємцем їй необхідно для отримання усієї спадщини, що відкрилась після смерті чоловіка. Просить суд встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] не проживали за місцем реєстрації по [ADDRESS] з 2008 року по день смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності на позовних вимогах наполягає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надали, в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, враховуючи заяви про визнання позовних вимог, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на звернення до суду є невід`ємним особистим правом. Особа має право звернути до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і у позові їй слід відмовити. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні. Судом встановлено, що [PERSON] , який був чоловіком позивачки та батьком відповідачів, помер [INFO] , про що 09.11.2016 р. зроблено відповідний актовий запис № 728, зареєстрований Марганецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Померлий [PERSON] , позивач по справі [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , кожен по 1/5 частки вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.11.2008 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . Спадкоємцями є дружина померлого [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . У встановлений законом строк відповідач по справі, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балабекяна А.Е. з заявою про відмову від належної йому частки в спадщині на користь матері [PERSON] , яка зареєстрована в реєстрі за № 629 від 08.05.2017 року. У встановлений законом строк відповідач по справі, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршава І.О. з заявою про відмову від належної їй частки в спадщині на користь матері [PERSON] , яка зареєстрована в реєстрі за № 629 від 08.05.2017 року. Згідно копії довідки №14 від 11.08.2020 року виданої головою правління ОСББ «Гірник 8» [PERSON] на день смерті [INFO] [PERSON] , діти і онуки були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , але не проживали за даною адресою, що також підтверджується копією акту від 11.08.2020 року складений головою правління ОСББ «Гірник 8» Плешивенко О.П. в присутності мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] .. Згідно копії довідки №53 від 31.08.2020 року виданої керівником ОСББ «Східний квартал 6» [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації з 2008 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про фактичне місце проживання виданої квартальним комітетом №2 Жовтневого райвиконкому м.Дніпро [PERSON] проживає у [ADDRESS] з 2008 року. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] вважає, що оскільки вона постійно проживала з померлим [PERSON] , вона є єдиним спадкоємцем, оскільки на момент смерті спадкодавця відповідачі хоча і прописані за адресою спадкодавця, але не проживали з 2008 року. Встановлення факту непроживання відповідачів у спірній квартирі, необхідно позивачці для отримання усієї спадщини, що відкрилась після смерті чоловіка. Відповідно до статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Реєстрація місця проживання або місця перебування особи це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. У рішенні від 14.11.2001 року по справі № 1-31/2001 (справа щодо прописки) Конституційний Суд України констатував, що вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (ст. 21 Конституції України). Водночас назване право не є абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України можуть бути обмежені, але тільки законом (ст. 33 Конституції України). З зазначеного слідує, що реєстрація місця проживання є адміністративною дією, яка встановлює додатковий зв`язок особи з державою і не є обставиною, яка підтверджує чи спростовує фактичне місце проживання або перебування особи.

Outcome: dismissed