Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

14.10.2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила суд визнати договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] недійсним, зобов'язати [PERSON] повернути їй вказаний будинок та скасувати державну реєстрацію права власності на спірний будинок за [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належав будинок [ADDRESS], який вона отримала в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON] З 2001 року у вказаному будинку вона проживала та була зареєстрована разом зі своїми неповнолітніми дітьми. В 2009 році у зв»язку з перебуванням в тяжкому матеріальному становищу, вона вирішила продати будинок та придбати нове житло, про що розповідала сусідам. В серпні 2009 року до неї звернулась [PERSON] з метою придбання будинку. Після чого, у грудні 2009 року остання змусила її скласти заповіт на її користь. Під час складання заповіту у нотаріуса вона перебувала у стані алкогольного сп'яніння. У стані алкогольного сп'яніння вона перебувала часто, внаслідок чого рішенням суду від 15.01.2009 року її позбавили батьківських прав. Після посвідчення заповіту [PERSON] забрала в неї паспорт, документи на будинок, свідоцтва про народження дітей та зняла дітей з реєстрації в будинку. [PERSON] жила в її будинку, а вона на протязі двох місяців в сараї біля будинку. Потім до січня 2011 року вона проживала у церкві. З 2012 року їй поновлено батьківські права. Під час поновлення документів, які [PERSON] у неї забрала, вона з'ясувала, що нею 12.12.2009 року було видано довіреність на ім'я [PERSON], на підставі якої остання уклала договір купівлі-продажу з [PERSON] Про існування вказаної довіреності позивач не знала. Вказана довіреність за її заявою 21.03.2012 року була скасована. Таким чином, позивач просить визнати спірний договір недійним на тих підставах, що [PERSON] шляхом оману, під впливом помилок, без її волевиявлення, з порушенням прав неповнолітніх дітей, яким немає де жити, заволоділа вказаним майном та продала його. В судове засідання позивач не з»явилась, в судовому засіданні представник позивача позов підтримала просила його задовольнити з усіх зазначених в позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] позов не визнали. [PERSON] пояснила, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладено на законних підставах. Позивач мала намір та бажання продати будинок, в зв»язку з чим надала їй довіреність та документи на будинок, отримала при цьому кошти. Представник органів опіки та піклування в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, оскільки укладення договору порушили права дітей. Приватний нотаріус Палієнко У.О. в судовому засіданні пояснила, що на момент укладення угоди ніяких перепон не існувало. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 17.01.2012 року [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], на підставі довіреності , посвідченої 12.12.2009 року держаним нотаріусом Третьої херсонської державної нотаріальної контори Черкашиною Н.І., та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] який був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. за реєстром за №159. [PERSON] вважає договір купівлі - продажу будинку недійсним на підставі ст.ст. 203, 229, 230 ЦК України. В статті 215 ЦК України зазначено перелік умов визнання правочину недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до статі 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п.20 вищезазначеної Постанови ПВС правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману, щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, як і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона у 2009 році мала намір продати належний їй на праві власності в порядку спадкування будинок [ADDRESS] До неї звернулась [PERSON] з приводу купівлі будинку. 12.12.2009 року [PERSON] склала заповіт, яким розпорядилась, що все належне їй майно вона заповідає [PERSON]. Із заповіту вбачається, що [PERSON] прочитала заповіт уголос і власноручно підписала його. При цьому особу заповідача було встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт на час розгляду справи дійсний і не є предметом спору. Того ж дня, 12.12.2009 року [PERSON] надала довіреність , якою уповноважила [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з усіх без винятку питань стосовно її особи, будь-якої її діяльності, вчиняти будь-які юридично значимі дії стосовно управління та розпорядження всім її майном, з чого б воно не складалось і де б воно не було. Посилання позивачки на обмеження прав [PERSON] за довіреністю, зокрема продажу будинку, спростовуються зокрема абзацом 4 довірності , у якому зазначено, що [PERSON] уповноважує [PERSON] укладати всі дозволені законом угоди, а саме : купувати, продавати, обмінювати майно та тощо. Згідно зі ст. 1003 ЦК України в договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Видана 12.12.2009 року на ім'я [PERSON] довіреність не містить обмежень щодо продажу нерухомого майна. Приватним нотаріусом Палієнко У.О., при посвідченні договору купівлі-продажу, були перевірені повноваження повіреного. Таким чином, укладаючи від імені [PERSON] договір купівлі-продажу від 17.01.2012 року [PERSON] діяла в межах наданих їй повноважень, визначених довіреністю, діючої на час укладення договору. Статтею 247 ЦК України визначено, що строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Дію довіреності від 12.12.2009 року припинено за заявою [PERSON] 21.03.2012 року. Зазначена довіреність, яка є односторонньою угодою, надала належні повноваження для розпорядження майном позивачки. Послідуюче скасування довіреності не є підставою для оцінки її чинності на час її дії. В порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством довіреність сторонами не оспорюється. Крім того, волевиявлення позивачки продати будинок підтверджується договорами про намір укласти договір купівлі-продажу будинку від 19.08.2009р. та 21.08.2009 р. , при підписанні яких вона отримувала від [PERSON] задаток, її розпискою від 12.12.2009 року про отримання коштів у розмірі 40000 грн від [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він за проханням ріелтера допоміг [PERSON] подивиться документи по комунальним платежам. Остання продавала свій будинок, там були великі заборгованості по платежам. [PERSON] на зустрічі була не сама, а з хлопцем, підписала попередній договір, отримала від [PERSON] частину грошей, написала розписку. Вказаний факт в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON], яка також пояснила, що працювала ріелтором в АН «Смарагд», до неї звернувся співмешканець [PERSON] з проханням допомогти в продажі будинку, що вона і зробила. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на те, що при підписанні документів 12.12.2009 року у нотаріуса вона перебувала в стані алкогольного сп'яніння, оскільки такі твердження ні чим не підтверджуються. Таким чином, не можуть бути прийняті до уваги суду доводи позивача, про те, що вона вчинила правочин ( довіреність) внаслідок обману, оскільки нею не доведено наявність умислу відповідачки, факту обману зі сторони відповідачки (тобто винних дій сторони в угоді) і безпосереднього впливу цього обману на її волевиявлення при наданні довіреності, а відтак зазначені підстави не можуть бути підставою визнання договору купівлі-продажу від 17.01.2012року недійсним. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 15 січня 2009 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] 16.12.2006 року, з яких остання дитина була влаштована до будинку дитини. Позивач вказує на те, що при укладені оспорюваного договору були порушені права її неповнолітніх дітей, оскільки їх було знято [PERSON] з реєстрації у будинку. Такі твердження спростовуються дослідженою копією домової книги будинку №11-а по вул.. Садовій в с.Комишани в м. Херсоні, яка знаходиться в матеріалах щодо договору купівлі-продажу, наданих приватним нотаріусом Палієнко У.О.. Так, відповідно записів у домовій книзі неповнолітні [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстраційного обліку в будинку 11.12.2009 року, тобто до надання довіреності. Таким чином, зняти з реєстрації себе та дітей мала право тільки [PERSON] Таким чином, при укладанні договору купівлі-продажу ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства» порушені не були, оскільки в цій ситуації нотаріус мала право посвідчить договір без дозволу органів опіки і піклування. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed