Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив розірвати договір № 3В/4/п про участь у спільному будівництві об`єкту «Підземний паркінг» за адресою: [ADDRESS] , укладений 25 травня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] (далі: спірний договір). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спірний договір, згідно умов якого [PERSON] є замовником будівництва об`єкта нерухомості, а [PERSON] є виконавцем по вказаному договору. Однак, підземний паркінг не був побудований у зв`язку з чим [PERSON] 12 грудня 2016 року направив на адресу [PERSON] пропозицію про розірвання спірного договору у зв`язку із зміною істотних обставин з одночасним поверненням [PERSON] коштів, сплачених по договору. Однак, до теперішнього часу [PERSON] від [PERSON] так і не отримав жодної відповіді на свою пропозицію від 12 грудня 2016 року. В судове засідання представник позивача [PERSON]. надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та розглядати справу без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що між ним та позивачем дійсно був укладений спірний договір. Предмет договору об`єкт нерухомості - місце для піркування автомашини № 3 розміром 6м на 3м. Згідно п. 3.1. договору [PERSON] була передана загальна сума 8000 доларів США, що за курсом становило 64000грн. Орієнтовно влітку 2014 року відповідач [PERSON] отримав від позивача брелок від воріт паркінгу та користувався їм до грудня 2016 року, коли позивач [PERSON] повідомив, що паркінгу у відповідача немає, а збудований об`єкт не є паркінгом, місце, яким користувався відповідач продано інший людині. Відповідач зазначив, що відповідно до п. 5.1 спірного договору він як замовник має право розірвати договір в любому випадку попередивши виконавця в письмовій формі. Жодних письмових звернень від нього на адресу [PERSON] із зазначеним питання не поступало. Тому відповідач вважає, що [PERSON] не має право на розірвання спірного договору. Також відповідачем [PERSON] заявлялось клопотання про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Так, судом встановлено, що 25 травня 2011 року 25 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спірний договір, згідно умов якого [PERSON] є замовником будівництва об`єкта нерухомості, а [PERSON] є виконавцем по вказаному договору. Згідно п.2.1. спірного договору Замовник, яким є відповідач, зобов`язався здійснити фінансування будівництва Об`єкта нерухомості в порядку, передбаченому в пункті 3.1. нижче, а Виконавець, яким є позивач, зобов`язався збудувати та здати в експлуатацію підземний паркінг, після чого передати об`єкт нерухомості замовнику в його власність до 30 листопада 2012 року. Відповідно до п. 3.1. спірного договору замовник зобов`язався передати виконавцю суму в розмірі українських гривень 64000 - еквівалент доларів США 8000, яка включає в себе оплату за будівництво місця для паркування автомобілю № 3. Вищезазначена сума є вартістю місця для паркування автомобілю № 3, зазначеного вище. Відповідач [PERSON] сплатив належну суму, що визнається учасниками справи, а тому, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. За правилом ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст. 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3 ст. 651 ЦК України). Відповідно до положень ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Тобто розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. При цьому можливість розірвання договору пов`язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин. Подібний же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 910/21034/17. За правилами ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. У даному конкретному випадку відповідно до положень п. 5.1. спірного договору, даний договір може бути розірваний за ініціативою Замовника. Так, відповідно до п. 5.1. спірного договору, замовник має право розірвати договір в будь-якому випадку, попередивши виконавця про розірвання в письмовому вигляді не пізніше 10 днів з терміну розірвання. В рамках даного спору ініціатором розірвання договору є [PERSON] . (виконавець). Згоди обох сторін договору на його розірвання немає. Таким чином, при вирішенні питання щодо можливості розірвання договору на вимогу виконавця підлягають встановленню обставини неналежного виконання [PERSON] своїх обов`язків по оплаті будівництва місця для паркінгу. Як вже було зазначено вище, відповідач здійснив оплату в повному обсязі, що визнається позивачем. Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості його аргументів щодо істотної зміни обставин після укладення оскаржуваного договору, яка (зміна) була б пов`язана з неможливістю виконання оскаржуваного договору про участь в спільному будівництві. З огляду на викладене, доводи позивача про наявність підстав для розірвання договору є неприйнятними. На підставі викладеного позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи викладене, в задоволенні позову судом відмовляється саме з підстав його не доведеності.

Outcome: dismissed