Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.1989 року є власником житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 636 кв.м згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 10.07.2008р. Відповідач є власником суміжної земельної ділянки. Під час приватизації земельної ділянки позивачем всі суміжні землекористувачі підписали з [PERSON] акт визначення та погодження меж земельної ділянки від 24 вересня 2009р. В даний час позивач виявив, що у нього перебуває у фактичному користуванні 563 кв.м. земельної ділянки, а відповідно до Державного акту має бути 636 кв.м. Вважає, що фактичне зменшення площі належної йому ділянки відбулось внаслідок зміщення межі відповідачем, чим створені перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачу та порушене його право власності. Просить суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межових знаків відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 10.07.2008р. та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задоволити. Вказував, що до приватизації за його домоволодінням було закріплено 600 кв.м, однак навіть цієї площі на даний час у фактичному користуванні немає. Зазначав, що як з'ясувалось, при приватизації частина його ділянки виходить за межі червоної лінії вулиці, однак даний позов пред'явив з приводу захвату його ділянки відповідачкою як суміжним землевласником. Відповідач та його представник у запереченнях на позовну заяву позов не визнали, вказували, що з 24.12.2001р. відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-4285 [PERSON] є власником 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. На підставі землевпорядної документації рішенням Черкаської міської ради №4-1234 п.1.6 від 04.06.2009р. відповідачці надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 345 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.09.2009р. з планом меж земельної ділянки, з часу початку користування вказаною земельною ділянкою межі самочинно відповідачкою не змінювались. Для перевірки дотримання фактичного та визначеного Державним актом порядку користування земельною ділянкою, на якій розміщене домоволодіння відповідачки, вона звернулась до ДП "Укргеоінформ", яке встановило, що відповідачка фактично користується земельною ділянкою в межах, які зазначені в Державному акті на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.09.2009р. При цьому позивач незаконно змістив межі зі своєї сторони та користується земельною ділянкою [PERSON] загальною ділянкою 9 кв.м. Фактично має місце накладання меж земельних ділянок внаслідок порушення при розробці позивачу документації щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, частина якої виходить за межі червоної лінії вулиці. Оскільки відповідачка користується земельною ділянкою в межах наявного у неї правовстановлюючого документу, вимога про зменшення площі належної їй ділянки порушить її право власності. Крім того, вказувавли, що позивач звернувся до суду з даним позовом у листопаді 2016 року з пропуском трирічного строку давності, оскільки про порушення своїх прав дізнався при складанні акту про винос меж належної йому земельної ділянки від 15.10.2013р., тому просили відмовити у позові. Заслухавши сторони, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Частиною 1 ст. 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 1989 року та земельної ділянки площею 636 кв.м згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 10.07.2008р. До приватзації ділянки позивачем площа закріпленої за вказаним домоволодінням площі згідно рішення Черкаського міськвиконкому від 18.06.1953р. сткладала 600 кв.м. В матеріалах технічної документації по видачі вказаного акту наявний акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 24.09.2005р., який підписаний в числі суміжних землекористувачів [PERSON] Відповідачка є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-4285 від 24.12.2001 року. Рішенням Черкаської міської ради №4-1234 п.1.6 від 04.06.2009р. відповідачці надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 345 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.09.2009р. з планом меж земельної ділянки. В матеріалах технічної документації по видачі вказаного акту наявний акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 17.06.2008р., який підписаний в числі суміжних землекористувачів [PERSON] Згідно пояснювальної записки за вказаним домоволодінням рішенням міськвиконкому від 01.10.1953 року було закріплено 600 кв.м., згідно геодезичних обмірів фактична площа становила 655 кв.м, акт розподілу ділянки співвласниками погоджено нотаріально посвідченої заявою від 12.06.2018р. Згідно з актом по перенесенню в натурі меж від 15.10.2013р. винос меж належної позивачу земельної ділянки проводився шляхом прокладання теодолітного ходу та виносу раніщ координованих точок повороту межі. По геодезичним вимірам виносу в натурі складений план виносу в натурі землеьної ділянки, в якому відображено зменшення площі фактичного користувнаня у позивача порівняно з межами згідно правовстановлюючого документа на право влансості на земельну ділянку, в зв'язку з чим між сторонами виник спір, з приводу якого позивач звернувся до суду даним позовом. Згідно пояснень сторін, по суміжній межі розташовані прибудовані один до одного гаражі кожної з сторін із спільною стіною по межі фактичного користування, що згідно пояснень відповідачки існувало на момент приватизації позивачем своєї ділянки. Згідно з поясненнями позивача, відповідачка повинна знести прибудований зі своєї сторони гараж у зв'язку з порушенням межі належної йому ділянки. Ухвалою суду від 16.02.2017 року по справі була призначена земельна технічна експертиза, проведення якої доручено експерту ЧВ КНДІСЕ. На вирішення експертизи поставлені питання: 1. Чи має місце захват частини земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), яка належить [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 10.07.2008р. з боку суміжного землевласника [PERSON], якщо так, чи перебуває фактично зайнята площа земельної ділянки в межах Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.09.2009р. на земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER])? Відповідно до Висновку судової земельно-технічної експертизивід 02.06.2017р. №271/587/17-23, проведеної експертом ЧВ КНДІСЕ Шишкіним О.В., встановлено, що фактична площа земельної ділянки, якою користується гр. [PERSON] становить 335 кв.м., що менше площі заявленої в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку на 10.1 кв.м.Також відповідно до проведених геодезичних обмірів земельної ділянки гр. [PERSON] було встановлено, що фактична площа земельної ділянки, якою користується гр. [PERSON] становить 558.0 кв.м., що менше площі заявленої в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку на 78.0 кв.м. Крім того, частина земельної ділянки гр. [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку виходить за межі існуючої земельної ділянки по фасадній частині (в бік червоної лінії [ADDRESS]). Площа частини земельної ділянки, що знаходиться поза її межами (по [ADDRESS]) становить 31.0 кв.м.Відповідно до даних, отриманих в ході камеральної обробки геодезичний вимірювань та складання планів експерт приходить до висновку, що частина земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності на земельну ділянку (Державний акт від 10.07.2008 року) гр. [PERSON] знаходиться в межах Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 16.09.2009 року, що належить гр. [PERSON] та має площу, яка становить 40 кв.м. Таким чином, порушення меж земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), яка належить [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 10.07.2008 року з боку суміжного землевласника [PERSON] дійсно існує. Фактично зайнята площа дійсно земельної ділянки перебуває в межах Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.09.2009року на земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]). Експертом відмічено, що накладання меж земельних ділянок імовріно виникло ще при розробці документації на складання державного акту на право власності на земельну ділянку, розробник якої не врахував даних раніше приватизованої земельної ділянки. Таким чином, судом встановлено, що спірна частина земельної ділянки позивача 50 кв.м згідно Державного акту [NUMBER] від 10.07.2007р., знаходиться в межах належної відповідачці земельної ділянки згідно з Державним актом [NUMBER] від 16.09.2009р., як вбачається із зведеного плану додатку № 4 висновку експерта ( а.с.123), чим підтверджено доводи позивача про порушення меж належної йому ділянки згідно з виданим йому Державним актом від 10.07.2007р., за рахунок суміжної ділянки, належної на праві власності відповідачці. Разом з тим, заявлені позивачем позовні вимоги зобов'язати суміжного землевласника відновити межі належної позивачу ділянки не підлягають до задоволення, оскільки стосуються вимоги фактичного позбавлення відповідачку прав власника на спірну ділянку за відсутності підстав для цього, передбачених законом. Оскільки виданий відповідачці Державний акт [NUMBER]від 16.09.2009р.не скасований та не визнаний недійсним, отже вказаний правовстановлюючий документ є чиним, а тому підстави для припинення права власника відповідачки на спірну ділянку відсутні, оскільки права усіх власників захищаються законом на засадах рівності та не допускається захист прав одних за рахунок обмеження прав інших у спосіб, не передбачений законом. Позовні вимоги стосовно законності набуття у власність спірної земельної ділянки чи відповідність закону виданих позивачу чи відповідачці Державних актів на право власності в ході розгляду справи жодною із сторін не заявлялись, відповідно до ст. 11 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено підставність матеріально-правової вимоги в сукупності з відповідністю закону обраного позивачем способу захисту.

Outcome: dismissed