Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, у якому просила звільнити її від сплати заборгованості за аліментами. Позовна заява мотивована тим, що з 03 вересня 2005 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] , від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від08 грудня 2014 року шлюб між ними розірвано. 15 квітня 2015 року рішенням Олександрівського районного суду Донецької області з неї на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини її доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений законодавством України, починаючи з 10 березня 2015 року і провадити до повноліття дитини. Щоб забезпечити матеріально себе та сина, вона змушена була у 2014 році виїхати до м.Одеси на заробітки. Син залишився проживати разом з батьком у будинку, який належить їй та відповідачу на праві сумісної власності за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на те, що вона проживала окремо від сина, весь час дбала про нього: купувала та пересилала на адресу відповідача необхідні для сина речі, подарунки, грошові кошти, сплачувала заняття сина в секції по футболу, влітку забирала до м. Одеси, також, у 2018 році, разом із сином, подорожувала до м. Львова. Зазначає, що від утримання сина ніколи не ухилялась, в добровільному порядку виконувала свій обов`язок, та місце свого перебування, від колишнього чоловіка, ніколи не приховувала. У січні 2019 року вона дізналась, що на примусовому виконанні в Олександрівському районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження № 47581739, відкрите на підставі виконавчого листа №240/161/15-ц від 16.04.2015 року. Державним виконавцем була розрахована заборгованість за аліментами за період з березня 2015 року по 01.01.2019 року, яка становить 47015,39 гривень. Раніше її не викликали до відділу державної виконавчої служби, та на її фактичну адресу проживання будь-які постанови, та повідомлення, не направлялись. Дізнавшись про виконавче провадження, вона звернулась до державного виконавця, надавши всі необхідні документи, з вимогою перерахувати суму заборгованості по аліментам, з врахуванням її фактичного доходу. Після перерахунку, заборгованість по аліментам, станом на 01.07.2019 року, складає 28430,24 грн., яку вона не може сплатити, оскільки вона не матиме коштів для існування, що ставить її в скрутне фінансове становище, незважаючи на те, що вона весь час, в добровільному порядку, дбала про свого сина. Оскільки, заборгованість виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення, відповідно до положень статті 197 СК України, позивач просить звільнити її від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина [PERSON] , [INFO] , яка утворилася за період з 10.03.2015 року по 01.01.2019 року, а також, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 27.12.2019 року було прийняти до свого провадження вказану цивільну справу, та призначено підготовче судове засідання на 20.01.2020 року на 09 год. 00 хв. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 20.01.2020 року узадоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , про зустрічне забезпечення позову - було відмовлено. Підготовче судове засідання було відкладено на 10 год. 00 хв. 12 лютого 2020 року. 12.02.2020 року ухвалою суду було призначено справу до розгляду по суті на 13 год. 00хв. 26 лютого 2020 року. 26.02.2020 року розгляд справи було відкладено на 13 год. 00 хв. 17 березня 2020 року, у зв`язку з неявкою сторін. Крім того, на адресу суду надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого Олександрівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перейменовано на Олександрівський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). 17.03.2020 року було відкладено судове засідання на 13 год. 00 хв. 30 березня 2020 року, у зв`язку із заявою представника позивача, щодо оголошення в Україні карантину, та було визнано явку відповідача в судове засідання обов`язковою. 30.03.2020 року слухання справи було відкладено на 10 год. 00 хв. 27 квітня 2020 року, у зв`язку з клопотанням сторін. 27.04.2020 року слухання справи було відкладено на 10 год. 00 хв. 13 травня 2020 року, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 13.05.2020 року слухання справи було відкладено на 13 год. 00 хв. 10 червня 2020 року, за клопотанням представника позивача, та відповідача, у зв`язку із запровадженням карантину на території України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби. 10.06.2020 року слухання справи було відкладено на 13 год. 00 хв. 23 червня 2020 року, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 23.06.2020 року слухання справи було відкладено на 13 год. 00 хв. 13 липня 2020 року, у зв`язку з клопотанням представника позивача. Позивач - [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник позивача - [PERSON] , в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що дійсно від шлюбу, який було розірвано, позивач - [PERSON] , та відповідач - [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з важким фінансовим становищем, позивач змушена була їхати на заробітки, а дитину залишила з батьком. Вона весь час дбала про сина: надсилала подарунки, переказувала кошти, купувала одяг, возила на відпочинок. Місце її проживання, та номер мобільного телефону, її колишній чоловік знав. Проте, судові повістки, та виклики, які надходили на її адресу за місцем реєстрації, отримував [PERSON] , але, колишню дружину про це не повідомляв. Крім того, будинок [ADDRESS] , є їх спільною сумісною власністю. Лише в січні 2019 року позивач дізналась, що вона має заборгованість по аліментам у розмірі 47015,39 грн, яка виникла на підставі рішення суду, про стягнення з неї аліментів на утримання дитини, та виконавчий лист знаходиться на виконанні у Олександрівському районному відділі державної виконавчої служби, та почала його виконувати. При цьому, було перераховано заборгованість по аліментам, після надання [PERSON] до відділу ДВС необхідних документів. В попередніх судових засіданнях заявляла клопотання про дослідження в судовому засіданні матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судове засідання відповідач - [PERSON] , не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача - [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Суду пояснив, що позивач знала про те, що в провадженні Олександрівського районного суду Донецької області перебувала на розглді справа про стягнення з неї на користь відповідача аліментів, на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Проте, не заперечує факт того, що позивач забирала дитину до міста Одеси, дарувала йому подарунки, пересилала кошти. Крім того зазначив, що [PERSON] повідомляв відділ Державної виконавчої служби, щодо перебування колишньої дружини в м. Одеса. Представник 3-ї особи - Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) - Павленко Л.В., у судовому засіданні пояснила, що в Олександрівському районному відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 47581739, відкрите на підставі виконавчого листа №240/161/15-ц від 16.04.2015 року. З метою розшуку боржника, державним виконавцем, було здійснено ряд виконавчих дій, а саме: зроблено запити до селищної ради, до ДФС, до Держземагенства, до ВРЕР при УДАІ в ГУМВС України, до Державної інспекції сільського господарства в Донецькій області, неодноразово держвиконавець виїзджав за місцем реєстрації боржника, проте жодні дії не дали змогу державному виконавцю встановити фактичне місце її проживання, та отримання нею доходів. Лише в січні 2019 року, після прийняття [PERSON] спадщини визначили її місце перебування. Після чого, вона відразу з`явилась до виконавчої служби і ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження, надавши докази, які підтверджують її фактичні доходи та надання коштів на утримання дитини. Після чого, було здійснено перерахунок заборгованості по аліментам, розмір яких, станом на 01.07.2019 року, становив 28430,24 грн. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, та представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 03 вересня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 08 грудня 2014 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського райуправління юстиції Донецької області, актовий запис № 13, позивач - [PERSON] , та відповідач - [PERSON] , доводяться батьками [PERSON] , [INFO] ( а.с. 5). Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 15 квітня 2015 року у справі № 240/161/15-ц зі [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини її доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений законодавством України, починаючи з 10 березня 2015 року і провадити до повноліття дитини. Із розрахунку заборгованості по аліментам, наданого в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби 31.10.2019 року №18254 вбачається, що заборгованість за аліментами на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за період з березня 2015 року по грудень 2018 року складала 44331,41 грн. Заборгованість, станом на 01.11.2019 року, становить 25780,92 грн. (т.2, а.с. 101). Згідно довідки про доходи від 24 травня 2019 року № 112, [PERSON] працювала у ПВТП «Екстра» (м. Одеса) з січня 2016 року по 13.02.2017 року, та її загальна сума доходу, (за винятком аліментів - 0,00 грн), становить 26397,36 грн. (т.1, а.с. 43). Як вбачається з довідки про доходи від 11 липня 2019 року № 626, [PERSON] працює касиром торговельного залу ПП «Таврія Плюс», юридична адреса: вул. М`ясоїдівська, 14, м. Одеса, та її загальна сума доходу за період з 12.03.2019 року по 30.06.2019 року, (за винятком аліментів - 1671,32 грн.), становить 16792,17 грн. (т 1, а.с. 44). Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. В силу положень ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Положення частини 4 ст.273 ЦПК України передбачають, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Водночас, суд не погоджується з доводами позивача про те, що вона не знала про існування рішення Олександрівського районного суду Донецької області, про стягнення з неї на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , оскільки, за клопотанням представника позивача - [PERSON] , в даному судовому засіданні було оглянуто цивільну справу №240/161/15-ц (провадження №2/240/102/15) за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , особисто отримала повістку до суду 30.03.2015 року (а.с. 23); крім того, наявна заява [PERSON] , про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки з`явитися до суду на 11 год. 00 хв. 07.04.2020 року, вона не має можливості (а.с. 25); а також, є розписка, про день слухання справи, призначеного на 10 год. 00 хв. 15.04.2020 року, за підписом її матері - [PERSON] (з позначкою "для передачі") ( а.с. 26). Цей факт не був спростований сторонами в судовому засіданні. Таким чином, посилання [PERSON] про те, що вона не знала, що в провадженні Олександрівського районного суду Донецької області перебувала справа про стягнення з неї аліментів на утримання сина є необґрунтованими та такими, що не підлягають увазі. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що [PERSON] не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких, передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оцінюючи інтереси сторін з точки зору забезпечення їх справедливого балансу, суд визнає, що міркування дотримання мінімальних інтересів неповнолітньої дитини на отримання гарантованого законом забезпечення переважають над інтересами позивача та не можуть слугувати підставою для звільнення її від виконання обов`язку. Вирішуючи даний спір, суд враховує інтереси дитини, а також ту обставину, що стягнуті судом з позивача аліменти є її власністю, хоча і присуджені на користь батька. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою, позивач сплатила судовий збір у розмірі 768,40 гривень (а.с. 1). За приписами частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Тому, враховуючи положення частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed