Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач, [PERSON] ) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості (далі по тексту відповідач), в якому просить стягнути з відповідача 40000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.11.2016 року його призначено на посаду викладача (9 тарифного розряду) Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості з 04.11.2016 року. На час прийняття його на роботу він мав науковий ступінь кандидата технічних наук та наукове звання доцента, відповідно його повинні були прийняти на роботу на посаду викладача з 12 тарифним розрядом та присвоїти кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії». Позивач неодноразово звертався до керівництва Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості щодо присвоєння йому кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії», однак така категорія йому присвоєна не була. 29.01.2018 року його було звільнено, у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Оскільки, відповідачем призначено позивача на посаду викладача з 9 тарифним розрядом та без присвоєння кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» він за період з 04.11.2016 року по 29.01.2018 року недоотримав заробітну плату сума якої з урахуванням індексу інфляції становить 40000,00 грн. 23.08.2019 року від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому Харківський центр професійно-технічної освіти державної служби зайнятості просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] . В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, відповідач посилається на те, що 27.10.2016 року [PERSON] подано до Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості заяву про прийняття на вакантну посаду викладача (9 тарифного розряду) тимчасово на період соціальної відпустки основного працівника з 04.11.2016 року. На підставі поданої [PERSON] заяви, останнього прийнято з 04.11.2016 року на посаду викладача (9 тарифного розряду) Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника. Також зазначено, що [PERSON] не присвоювалась кваліфікаційна категорія. З 01.09.2017 року, у зв`язку із внесенням змін до нормативно-правових актів, [PERSON] встановлено 11 тарифний розряд. Крім того, у відзиві зазначено, що 04.08.2017 року [PERSON] звертався до директора Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості щодо встановлення йому кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії», як особі, яка має науковий ступінь (кандидат технічних наук). 28.08.2017 року [PERSON] надана відповідь про те, що атестаційна комісія Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості не має права встановлювати кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» та для вирішення даного питання запропоновано до 10.10.2017 року подати заяву до атестаційної комісії для порушення вказаного питання перед атестаційною комісією Департаменту науки і освіти Харківської областої державної адміністрації. 30.08.2017 року [PERSON] звернувся до Харківського обласного центру зайнятості із заявою про те, що на його думку дії відповідача чинним нормам законодавства, у відповідь на що позивачу запропоновано для вирішення питання щодо встановлення кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» до 10.10.2017 року подати відповідну заяву до атестаційної комісії Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості. Одночасно позивачу повідомлено, що у разі незгоди з результатом розгляду звернення, він має право оскаржити прийняте рішення до органу вищого рівня або до суду в порядку та строки, передбаченні чинним законодавством України. При цьому, [PERSON] до атестаційної комісії Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості щодо присвоєння йому кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» не звертався. 29.01.2018 року [PERSON] звільнено, у зв`язку із закінченням строку трудового договору. В день звільнення проведено розрахунок щодо належних [PERSON] виплат. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення недовиплаченої заробітної плати є безпідставними. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Також зазначив, що у разі відсутності підстав для відмови у задоволенні позову просив застосувати позовну давність до позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 27.10.2016 року [PERSON] звернувся до Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості із заявою про прийняття його з 04.11.2016 року на вакантну посаду викладача (9 тарифного розряду) тимчасово на період соціальної відпустки основного працівника [PERSON] (а.с. 15). Наказом Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості № 61-к від 03.11.2016 року призначено [PERSON] з 04.11.2016 року на посаду викладача (9 тарифного розряду) Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, тимчасово, на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника [PERSON] (а.с. 47). Відповідно до наданого атестата доцента [NUMBER], рішенням вченої Ради Харківського інституту радіоелектроніки від 26.02.1993 року, [PERSON] присвоєно вчене звання доцента кафедри застосування ЕОМ (а.с. 23). Згідно диплома кандидата наук [NUMBER] , рішенням Ради у Харківському інституті радіоелектроніки ім. акад. М.К. Янгеля від 25.06.1987 року, [PERSON] присвоєна вчене звання кандидата технічних наук (а.с. 23). В матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 03.08.2017 року, в якій останній просить встановити йому вищу кваліфікаційну категорію, як кандидату технічних наук, та здійснити перерахунок коштів (а.с. 49). Відповідно до листа Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості № 1010-05 від 28.08.2017 року, за результатами розгляду звернення щодо встановлення кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» [PERSON] роз`яснено, що для вирішення даного питання йому необхідно до 10.10.2017 року подати заяву до атестаційної комісії Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості щодо встановлення кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії». Атестаційна комісія центру відповідно до затвердженого графіку роботи до 15 березня наступного року вивчає педагогічну діяльність і відповідно прийнятого рішення порушує клопотання перед атестаційною комісією Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації про присвоєння кваліфікаційної категорії (а.с. 50). Також, відповідно до заяви [PERSON] , останній 30.08.2017 року звертався до Харківського обласного центру зайнятості із заявою, в якій просив відновити його право на вищу категорію (а.с. 51). Згідно листа Харківського обласного центру зайнятості № Т-33-16 від 13.09.2017 року, адресованого [PERSON] , за результатами розгляду заяви [PERSON] від 30.08.2017 року щодо призначення на посаду викладача (9 тарифного розряду) Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості з порушенням порядку присвоєння кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників, останньому надано відповідь, що Харківським центром професійно-технічної освіти державної служби зайнятості запропоновано йому для вирішення питання щодо встановлення кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» до 10.10.2017 року подати відповідну заяву до атестаційної комісії Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості (а.с. 55-56). Відповідно до довідки Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості № 1101 від 22.08.2019 року, викладач [PERSON] , який працював у Харківському центрі професійно-технічної освіти державної служби зайнятості з 04.11.2016 року по 29.01.2018 року атестацію педагогічних працівників не проходив (а.с. 58). Згідно трудової книжки [NUMBER] , належної [PERSON] , 04.11.2016 року останній був призначений на посаду викладача (9 тарифного розряду) Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості. 01.09.2017 року [PERSON] встановлено 11 тарифний розряд. 29.01.2018 року [PERSON] звільнено з Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КзпП України (а.с. 77-81). Також, згідно наказу Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості № 04-к від 26.01.2018 року [PERSON] , викладача (11 тарифного розряду) Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості 29.01.2018 року звільнено у зв`язку із закінченням строку трудового договору, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП (а.с. 48). Відповідно до довідки Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості № 1099 від 22.08.2019 року, на момент звільнення, 29.01.2018 року, викладача Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості Тарасенка О.П., згідно наказу № 04-к від 26.01.2018 року, заборгованість по заробітній платі відсутня (а.с. 57). Згідно статуту Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості (код ЄДРПОУ: 35993839) є державним закладом професійної (професійно-технічної) освіти підпорядкованим Харківському обласному центру зайнятості та належить до сфери управління Державної служби зайнятості (Центрального апарату) Міністерства соціальної політики) України. Згідно ст. 41 Закону України «Про освіту» № 1060-ХІІ від 23.05.1991 року (далі - Закон № № 1060-ХІІ), в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, що кореспондується зі статтею 18 Закону України «Про професійно-технічну освіту», до професійно-технічних навчальних закладів належать в тому числі центр професійно-технічної освіти. Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (стаття 1 Закону України «Про оплату праці»). Статтею 54 Закону № 1060-ХІІ визначено, що педагогічну діяльність у навчальних закладах здійснюють педагогічні працівники, у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації та закладах післядипломної освіти - науково-педагогічні працівники. Педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Педагогічні працівники підлягають атестації. За результатами атестації визначаються відповідність працівника займаній посаді, рівень його кваліфікації, присвоюються категорії, педагогічні звання. Порядок атестації педагогічних працівників встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти. Відповідно до статті 45 Закону України «Про професійно-технічну освіту» до педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти в тому числі належать викладачі. Для визначення відповідності педагогічного працівника займаній посаді, рівня його кваліфікації проводиться атестація. Періодичність обов`язкової атестації та порядок її проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти. Рішення атестаційної комісії є підставою для присвоєння педагогічному працівникові відповідної категорії або звільнення його з роботи у порядку, передбаченому законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, затверджено схему тарифних розрядів посад керівних, наукових, науково-педагогічних, педагогічних працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників бюджетних установ, закладів та організацій, згідно якої діапазон розрядів за Єдиною тарифною сіткою для викладачів навчальних закладів та установ освіти, окрім вищих навчальних закладів III та IV рівня акредитації, від 8 до 12 розряду. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року № 974 «Про внесення зміни у додаток 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 1298» встановлено діапазон розрядів для викладачів навчальних закладів та установ освіти, окрім вищих навчальних закладів III та IV рівня акредитації, встановлено від 10 до 14 розряду. Наказом Міністерства освіти і науки України № 557 від 26.09.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» затверджено схеми тарифних розрядів посад (професій) керівних, науково-педагогічних, педагогічних, наукових працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ. Відповідно до схеми тарифних розрядів посад педагогічних працівників загальноосвітніх навчальних закладів (середніх загальноосвітніх шкіл трьох ступенів, шкіл-дитячих садків, гімназій, ліцеїв, колегіумів, інтернатів при школах, навчально-виробничих комбінатів та центрів тощо), навчальних закладів для громадян, які потребують соціальної допомоги та реабілітації (шкіл-інтернатів усіх типів і найменувань, дитячих будинків), позашкільних навчальних закладів (палаців, будинків, центрів, станцій дитячої, юнацької творчості, шкіл мистецтв, естетичного виховання тощо), приймальників-розподільників для неповнолітніх, виховних колоній, навчальних закладів післядипломної освіти, методичних установ, училищ, технікумів і коледжів (в тому числі у структурі університетів, академій та інститутів), училищ фізичної культури, професійно-технічних навчальних закладів (професійно-технічних училищ, навчально-курсових комбінатів, центрів та інших типів закладів, що надають робітничу професію), закладів охорони здоров`я, соціального забезпечення, культури та інших підприємств та організацій, викладачам без категорії до 31.08.2017 року включно встановлювались тарифні розряди від 8 до 9 розряду, після від 10 до 11 розряду; викладачам вищої категорії до 31.08.2017 року включно встановлювався тарифний розряд 12, після 14 розряд. Згідно примітки до вказаної схеми фахівцям, які мають освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста або магістра (до введення в дію Закону України «Про освіту» - вищу освіту), установлюється 11 тарифний розряд. Тарифні розряди встановлюються за наслідками атестації. Відповідно до пункту 4 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти від 15 квітня 1993 року № 102, визначення ставок (окладів) працівників за розрядами тарифної сітки провадиться з урахуванням їхніх кваліфікаційних вимог. Ставки заробітної плати і посадові оклади педагогічних працівників встановлюються керівниками закладів та установ освіти при тарифікації за наслідками атестації. Переліком кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2015 року № 1109, присвоюються наступні кваліфікаційні категорії: спеціаліст вищої категорії, спеціаліст першої категорії, спеціаліст другої категорії, спеціаліст. Відповідно до порядку присвоєння кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2015 року № 1109, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кваліфікаційні категорії «спеціаліст», «спеціаліст другої категорії», «спеціаліст першої категорії», «спеціаліст вищої категорії» присвоюються педагогічним працівникам з освітнім ступенем магістра, які займають зокрема посади викладача. Кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії» та педагогічні звання присвоюються атестаційною комісією відповідного органу управління освітою. Кваліфікаційна категорія присвоюється у разі призначення на посаду педагогічного працівника, на якій передбачено її присвоєння: особі з освітнім ступенем магістра, яка вперше призначається на таку посаду, - «спеціаліст»; особі, яка має науковий ступінь, - «спеціаліст вищої категорії». Кваліфікаційні категорії і педагогічні звання присвоюються педагогічним працівникам за результатами атестації, що проводиться у порядку, встановленому МОН. Згідно Типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки від 06 жовтня 2010 року № 930 (далі - Типове положення), типове положення визначає порядок атестації керівників, їх заступників (далі - керівні кадри), інших педагогічних працівників дошкільних, загальноосвітніх, позашкільних, професійно-технічних, вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, навчально-методичних (науково-методичних) установ і закладів післядипломної освіти, спеціальних установ для дітей, а також педагогічних працівників закладів охорони здоров`я, культури, соціального захисту, інших закладів та установ у штаті яких є педагогічні працівники. Відповідно до п. 1.2. Типового положення атестація педагогічних працівників - це система заходів, спрямована на всебічне комплексне оцінювання їх педагогічної діяльності, за якою визначаються відповідність педагогічного працівника займаній посаді, рівень його кваліфікації, присвоюється кваліфікаційна категорія, педагогічне звання. Згідно п. 1.7. Типового положення атестація може бути черговою або позачерговою. Чергова атестація здійснюється один раз на п`ять років. Пунктом 1.9. Типового положення передбачено, що позачергова атестація проводиться за заявою працівника з метою підвищення кваліфікаційної категорії (тарифного розряду) або за поданням керівника, педагогічної ради навчального закладу чи відповідного органу управління освітою з метою присвоєння працівнику кваліфікаційної категорії, педагогічного звання та у разі зниження ним рівня професійної діяльності. Згідно п. 2.1. Типового положення для організації та проведення атестації педагогічних працівників у навчальних та інших закладах, органах управління освітою щороку до 20 вересня створюються атестаційні комісії I, II і III рівнів. Відповідно до ІІІ Розділу Типового положення щороку до 10 жовтня до атестаційних комісій подаються заяви педагогічних працівників про позачергову атестацію, про перенесення строку атестації, подання керівника або педагогічної ради закладу про присвоєння працівнику кваліфікаційної категорії, педагогічного звання та у разі зниження ним рівня професійної діяльності. До 20 жовтня атестаційна комісія затверджує списки педагогічних працівників, які атестуються, графік роботи атестаційної комісії, приймає рішення щодо перенесення строку чергової атестації. Пунктом 4.7. Типового положення визначено, що присвоєння кваліфікаційних категорій за результатами атестації здійснюється послідовно. Педагогічні працівники, які мають наукові ступені, вчені або почесні звання, якщо їх діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем, ученим (почесним) званням, атестуються без додержання послідовності в присвоєнні кваліфікаційних категорій та строку проведення позачергової атестації. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як вже було встановлено, між [PERSON] та Харківським центром професійно-технічної освіти державної служби зайнятості був укладений трудовий договір у розумінні положень КЗпП України. Із змісту наказу Харківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості № 61-к від 03.11.2016 року про призначення [PERSON] вбачається, що останній був обізнаний про призначення його з 04.11.2016 року на посаду викладача (9 тарифного розряду) Харківським центром професійно-технічної освіти державної служби та приступаючи до виконання своїх обов`язків погодився на визначені умови праці. Більш того, заява [PERSON] від 27.10.2016 року свідчить про його бажання прийняти його на вакантну посаду викладача саме 9 тарифного розряду. Також, з матеріалів справи вбачається та заперечується сторонами, [PERSON] при прийнятті на посаду викладача не присвоювалась кваліфікаційна категорія та відповідно був вставлений 9 тарифний розряд (у подальшому на підставі Постанови КМУ від 14.12.2016 року № 974 та наказу МОН України від 20.01.2017 року № 81 встановлений 11 тарифний розряд), який в свою чергу може бути встановлений викладачам без категорії. Крім того, позивачем не оскаржується розмір заробітної плати, що нараховувалась та виплачувалась йому згідно встановленого при прийняті на роботу посадового окладу виходячи з 9 тарифного розряду. Позивачем не надано доказів того, що останній звертався до атестаційної комісії із заявою про проведення позачергової атестації з метою присвоєння йому кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії», що в свою чергу передбачено Типовим положенням про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010 року № 930. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що були відсутні підстави для розрахунку заробітної плати [PERSON] виходячи з 12 тарифного розряду, за кваліфікаційною категорією "спеціаліст вищої категорії", а тому позовні вимоги про стягнення недоотриманої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції задоволенню не підлягають. Що стосується клопотання представника відповідача про застосування до позовних вимог [PERSON] строків позовної давності, суд зазначає наступне. За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного право або інтересу. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - Кодекс), статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, а аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. З огляду на викладене, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню строки позовної давності, крім того строк позовної давності може бути застасований тільки у разі встановлення порушення прав позивача за захистом яких він звертається до суду. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed