Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

11.05.2017 року [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах свого недієздатного сина [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про вселення, усунення перешкод у користуванні будинком № 148 по вул. Поліська (до перейменування - Леніна) в с. Велика Рача Радомишльського району Житомирської області. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що зазначений будинок належав рідній матері сторін [PERSON], яка померла 10.08.2004 року. Позивач зазначає, що, починаючи з народження безперервно проживала в спірному будинку, фактично безперервно користувалася цією нерухомістю, так як доглядала за своєю матірю, після її смерті прийняла спадщину, зробила в будинку капітальний ремонт, провела газ, перекрила кришу, про що можуть підтвердити односельчани. Відповідач являється рідним братом позивача [PERSON] і з 07.08.2016 року не допускає позивачів до спірного житла.\~\~Оскільки на теперішній час позивачі позбавлені можливості користуватися вказаним житловим будинком у зв'язку з тим, що відповідач замінив замки на вхідних дверях, просить вселити їх в житловий будинок № 148 по вул. Поліська в с. Велика Рача Радомишльського району Житомирської області та зобов'язати [PERSON] не чинити їм перешкоди у користуванні\~\~житловим будинком, передати позивачам усі ключі від дверей в цьому будинку. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги, наполягають на їх задоволенні, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні відмовити, посилаючись на те, що будинок йому належить на праві власності, так як ще в 1993 році цей будинок йому подарувала мати, він доглядав за будинком, перекрив кришу, побудував сарай та оформив на себе право власності на будинок. Позивач по справі [PERSON] його рідна сестра, він дозволив їй користуватися городом та зберігати в будинку деякі речі, інколи позивачі ночували в будинку, але постійно там не проживали і право на проживання він останнім не надавав. Змінив замки на дверях будинку, так як сестра стала вести себе неналежним чином, сваритися з сусідами. Зазначив, що він не надавав [PERSON] дозволу на газифікацію будинку, так як в будинку були хороші груби, які при газифікації будинку були зруйновані. Крім того повідомив, що ніякі речі позивачів він не палив, всі їх речі знаходяться в сараї і він не заперечує, щоб їх забрали їх власники. Також повідомив, що позивачі по справі ще в 2016 році намагалися заволодіти належним йому будинком шляхом звернення до суду із позовом про визнання права власності на спірний будинок, при цьому [PERSON] про порушення справи в суді не повідомляла, стороною по справі не зазначила, апеляційним судом було скасовано рішення суду першої інстанції і в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Викликаний за клопотанням сторони позивача та допитаний в якості свідка слідчий Радомишльського ВП Рощенко О.О. повідомив про наявність кримінального провадження за заявою [PERSON] по ст. 356 КК України. По суті спору ніяких відомостей суду не надав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою сторін, повідомила, що укладення договору дарування спірного житлового будинку № 148 по вул. Поліська (до перейменування - Леніна) в с. Велика Рача Радомишльського району Житомирської області було ініційовано саме позивачем [PERSON], саме вона переконала матір оформити договір дарування на брата відповідача [PERSON] перед тим, як забрала матір до себе в м. Київ, де доглядала за матірю, лікувала її. При цьому зазначила, що сестра [PERSON] проживала в м. Києві, але часто приїздила в с. Велика Рача, доглядала за будинком, городом. Свідок зазначила, що вони всі допомагали матері і будувати хлів, і садити город, при цьому сарай в домоволодінні побудував брат, перекривав кришу також він, але вони всі допомагали йому і все робилося за материні гроші. Сварки за хату почалися після того, як сестра провела в будинок газ. Як брат виселяв сестру не бачила. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожен окремо пояснили, що вони сторони знають як сусідів, знають, що спір між сторонами виник за хату. Підтвердили, що позивач по справі [PERSON] разом із сином [PERSON] дійсно часто перебували в спірному домоволодінні, [PERSON] обробляла город, провела газ в будинок. Коли була жива мати сторін саме [PERSON] доглядала за матірю, займалася похованням. Повідомили, що відповідача [PERSON] до того, як він змінив замки в будинку, не бачили. Заслухавши пояснення сторін, представника позивачів, свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Суд виходить з вимог ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку № 148 по вул. Поліська (до перейменування - Леніна) в с. Велика Рача Радомишльського району Житомирської області на підставі договору дарування від 19.07.1993 року, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар жилий будинок і господарські будівлі в с. Велика Рача Радомишльського району Житомирської області, що також стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.10.2016 року та виданими виконавчим комітетом Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області виписками з по господарських книг за 1986-1990, 1991-1995, 2016-2023 роки (а.с. 83, 84, 90, 91, 92). Згідно з 1 ст.\~316, ст.\~317 ЦК України,\~право власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.\~Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Слід зазначити, що особа визнається членом сім'ї за одночасної наявності двох умов - ведення спільного господарства і постійного проживання члена сім'ї з власником житла у цьому помешканні. Лише ці дві умови у сукупності дають право користування житлом членам сім'ї його власника, і тому відсутність однієї з цих умов виключає визнання особи як члена сім'ї власника житлового приміщення. Згідно довідки № 832 відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] та має склад сім'ї: дружина [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON], онука [PERSON], онук [PERSON], онука [PERSON], онука [PERSON], онук [PERSON] (а.с.78). Твердження позивача, її представника про безперервне, починаючи з народження проживання у житловому будинку № 148 по вул. Поліська в с. Велика Рача Радомишльського району Житомирської області спростовуються наявними в справі документами, а саме: - згідно наявної в матеріалах справи довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації позивач [PERSON] проживає та зареєстрована в [INFO], та з нею проживають: син [PERSON], дочка [PERSON], онука [PERSON], онука [PERSON] (а.с.93); - згідно паспортних даних, посвідчення № 852 [PERSON] і [PERSON] зареєстровані в [INFO] (а.с.8,9,10); із висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи хворий [PERSON] проживає разом із [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.13); - копії розпорядження Святошинської РДА м. Києва від 19.03.2002 року № 409 про призначення [PERSON] опікуном над недієздатним сином інвалідом ІІ групи, в якому також зазначено місце проживання [PERSON] [INFO] (а.с.15). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] та її син [PERSON], не являються членами сім'ї власника будинку [PERSON], зареєстровані та проживають окремо та не ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Житомирської області від 01.12.2016 року було скасовано рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 29.08.2016 року по справі за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В своєму рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що визнаючи за [PERSON] право власності на житловий будинок № 148 по вул. Леніна в с. Велика Рача Радомишльського району Житомирської області з господарськими будівлями і спорудами суд першої інстанції порушив принцип непорушності права власності [PERSON] на вказаний будинок, який останнім зареєстрований ще 09.11.2015 року, тобто на час вирішення спору є законним власником спірного будинку. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній… справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». В той же час суд, не приймає як доказ досліджену в судовому засіданні постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 року (а.с.85-87), так як відсутня інформація про набрання вказаною постановою законної сили. За положеннями\~ст. 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно\~Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку визначені\~ст. 383 ЦК\~та\~ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно п.33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення\~ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно положень статей\~391,\~396 ЦК\~України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти\~висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном саме власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи встановлені у справі обставини та зазначені норми права, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed