Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укргазпромбанк» про зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість по заробітній платі мотивуючи вимоги тим, що 24 квітня 2014 року між [PERSON] та відповідачем було укладено трудовий договір згідно з умовами якого позивач був прийнятий на посаду члена наглядової ради з виплатою заробітної плати в сумі 40 000 грн. на місяць. Згідно Довідки від 29.04.2015 року виданої «Укргазпромбанк» посадовий оклад [PERSON] до 08.04.2015 року становив 40000 грн. , з 08.04.2015 року - 2000 грн. 07.04.2015 року Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 70, ПАТ «Укргазпромбанк» визнано не платоспроможним. 08.04.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Укргазпромбанк» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової комісії. Відповідно до Наказу ПАТ «Укргазпромбанк» від 27 квітня 2015 року №85-к трудові відносини між сторонами припинено з 27 квітня 2015 року. В день звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 440 000 грн. з травня 2014 року по квітень 2015 року. 15.09.2015 року [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 19.09.2015 року у газеті «Голос України» було опубліковано оголошення про ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк». Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2017 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» про стягнення заробітної плати у сумі 450 666,66 грн. за період з 01 травня 2014 року по 08 квітня 2015 року було відмовлено. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 18.01.2018 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2017 року було залишено без змін. Апеляційним судом м. Києва під час розгляду справи фактично було встановлено про існування між позивачем та відповідачем трудових відносин та мотивовано відмову тим, що заробітна плата не була нарахована, а тому не може бути стягнута. Позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати заробітну плату у розмірі 440 000 грн. та виплатити заробітну плату у розмірі 354200 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Укргазпромбанк» повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки. Представник третьої особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб , повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків , передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Укргазпромбанк» було укладено трудовий договір згідно з умовами якого позивач був прийнятий на посаду члена наглядової ради з виплатою заробітної плати в сумі 40 000 грн. на місяць. Згідно Довідки від 29.04.2015 року виданої «Укргазпромбанк» посадовий оклад [PERSON] до 08.04.2015 року становив 40000 грн. , з 08.04.2015 року - 2000 грн. 07.04.2015 року Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 70, ПАТ «Укргазпромбанк» визнано не платоспроможним. 08.04.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Укргазпромбанк» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової комісії. Відповідно до Наказу ПАТ «Укргазпромбанк» від 27 квітня 2015 року №85-к трудові відносини між сторонами припинено з 27 квітня 2015 року. Позивач звернулася до суду про нарахування та стягнення невиплаченої їй заробітної плати до опублікування відомостей про ліквідацію банку у газеті «Голос України». Згідно постанови Правління НБУ №217 від 07.04.2015 року ПАТ «Укргазпромбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв`язку з чим, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №70 від 07.04.2015 року, починаючи з 08.04.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Укргазпромбанк» із ринку банківських послуг шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації . Відповідно до частин 1, 3 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України від 23 лютого 2012 р. N 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 3 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю працівників банку. Відповідно до частини 2 статті 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема: - вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; - укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; - заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; - залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством. Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право: призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов`язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю; здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом (частина 3 статті 37 Закону). На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (пункт 1 частини 4 статті 37 Закону). Відповідно до частини 1 статті 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, повноваження органів управління банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; здійснює повноваження, що визначені частиною 2статті 37 цього Закону. Наведене дає підстави для висновку, що уповноважена особа Фонду з дня початку процедури ліквідації банку набуває повноважень органів управління та контролю неплатоспроможного банку, тобто крім повноважень, визначених Законом, уповноважена особа Фонду здійснює повноваження керівництва банку, а відтак наділена правом видачі та підписання наказів про звільнення, вчинення від імені банку, як юридичної особи дій представництва його (банку) інтересів. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок з виплати заробітної плати, а відтак і здійснення остаточного розрахунку при звільненні Законом покладено на ПАТ «Укргазпромбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк», який має бути належним відповідачем за заявленими вимогами. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи,організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2017 року за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» про стягнення заробітної плати було встановлено відсутність нарахувань позивачу заробітної плати за період з травня 2014 року по березень 2015 року. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не було доведено наявність заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 01.05.2014 року по 08.04.2015 року . Апеляційний суд м. Києва постановою від 18.01.2018 року погодився з висновками суду першої інстанції, як відповідним обставинам та вимогами закону та встановив, що позивач виконуючи обов`язки члена Наглядової Ради ПАТ «Укргазпромбанк», яка згідно з п.6.3 Статуту товариства є органом управління банку, та будучи обізнаною про не нарахування та не виплату їй заробітної плати, дії ПАТ «Укргазпромбанк» не оспорювала, тобто погоджувалася з діями відповідача, які узгоджуються з рішенням загальних зборів акціонерів щодо покриття збитку банку за 2013 рік. Так, ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Крім того, позивачем не було надано до суду жодного доказу, зокрема довідки з ПАТ «Укргазпромбанк», яка б підтверджувала посилання позивача щодо необхідної суми нарахування та виплати заробітної плати. Позивачем не було надано до суду підтверджень про своєчасне звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з акцептованою вимогою про виплату їй , як кредитору Банку, що ліквідовується, заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Клопотань щодо витребування доказів наявності боргу невиплаченої заробітної плати, в судовому засіданні стороною позивача не заявлялося, тому суд позбавлений можливості стягнути заявлені 354200 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed