Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

03 квітня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до територіальної громади Іванівської сільськогї ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 червня 2003 року померла її мати [PERSON], яка до дня смерті постійно проживала з позивачем по вул.Садова,46, с.Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області. Після смерті останньої залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Заповіт на спадкове майно не складався. Позивач звернулася до державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини на житловий будинок з надвірними спорудами, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю оригіналу документу, підтверджуючого право власності на зазначений вище будинок. Позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул.Садова, 46, с.Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 22 червня 2003 року. В судове засідання [PERSON] не зявилася, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень проти позову не мають. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому досліджені наступні матеріали справи, яким надана відповідна оцінка. Згідно свідоцтва про народження серії VI-УР №1245327, виданого Іванівським сільським ЗАГС Межівського району Дніпропетровської області 28 жовтня 1964 року, актовий запис №29, [PERSON] народилася 14 жовтня 1964 року, де у графі батько записаний [PERSON], а у графі мати [PERSON], яка померла 22 червня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №505015, виданого виконкомом Іванівською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області 23 червня 2003 року, актовий запис №18. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії II-КИ №412920, виданого Іванівською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області 11 вересня 1982 року, актовий запис №6, позивачу внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] присвоєно прізвище «Бондаренко». Свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ №192578, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 11 серпня 2011 року, актовий запис №4, позивач після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на «Лях». Згідно довідки виконкому Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №279 від 21 березня 2017 року, земельна ділянка площею 0,23га, яка розташована по вул.Садова,46, с.Іванівка не приватизована. Довідками виконкому Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №278 та №285 від 21 та 28 березня 2017 року підтверджується, що на день смерті 22 червня 2003 року [PERSON] проживала разом з донькою [PERSON] по вул.Садова,46, с.Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області. Заповіт від імені померлої [PERSON] у виконавчому комітеті Іванівської сільської ради не посвідчувався. Згідно технічного паспорту на житловий будинок по вул Садова,46, с.Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області, виготовленого ДОКП «Межівський комун сервіс» 26 січня 2017 року, власником технічної інвентаризації зазначено [PERSON], будинок побудований в 1950 році, який не є аварійним та придатний до проживання. За висновком про оцінку майна ринкова вартість житлового будинку по вул Садова,46, с.Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області з господарськими будівлями та спорудами складає 37861,00 гривень. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] після смерті її матері вважається такою, що прийняла спадщину, з огляду на вимоги законодавства, що діяло станом на день смерті [PERSON], померлої 22 червня 2003 року, вчинила всі дії, що свідчать про прийняття спадщини. Положенням ч.1 ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадщиною. Позивач після смерті матері, як вбачається з матеріалів цивільної справи, належним чином прийняла спадщину, фактично вступила в його управління та володіння нею, проте не оформила її у нотаріальному порядку з обєктивних причин. Законодавством, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", не передбачалося проведення державної реєстрації нерухомого майна, побудованого в 1950 році. Відповідно до вказаних нормативних актів підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів. Таким чином, ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Крім того, положення ЦК УРСР 1963 року також не повязували виникнення такого права з його обов'язковою реєстрацією. А Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, взагалі не передбачала здійснення державної реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, що знаходились в сільській місцевості. Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт прийняття спадщини позивачем після смерті її матері. З урахуванням того, що відсутні правовстановлюючі документи на нього та нотаріально оформити спадщину чи іншим шляхом визнати право власності неможливо, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Оскільки відповідач позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved