Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якому просив суд визнати ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], право власності на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] І. у м. Львові Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до заповіту від 21 квітня 2011 року, [PERSON], належну їй на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] І. в м. Львові, а також усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що належатиме їй на день смерті та все те, на що вона за законом матиме право, заповіла йому. Він проживав з [PERSON] до дня її смерті в квартирі [ADDRESS], доглядав померлу, за власний рахунок поховав її, та після смерті утримує та доглядає за вказаною квартирою. 25 жовтня 2014 року [PERSON] померла, після її смерті залишилася спадкове майно - квартира [ADDRESS] І. у м.Львові. Для отримання спадкових документів він у відповідності до чинного законодавства, звернувся до приватного нотаріуса [PERSON], щодо оформлення спадщини на нерухоме майно - квартиру квартирі [ADDRESS] І. у м.Львові. Однак, нотаріусом йому було відмовлено, через те, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме, що підтверджують право власності на квартиру [ADDRESS]. Відсутність правовстановлюючих документів сталось у звязку із тим, що відносно нього в період часу з 19.03.2015 року по 02.04.2015 року невідомими особами шляхом обману та зловживання довірою, шахрайським шляхом, намагались заволодіти квартирою, яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Богуна І, 12/63, в результаті якого документи на квартиру були викраденні, а тому вважає, що його право та інтереси порушені як спадкоємця, а тому він змушений звертається до суду за захистом таких. Просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечували проти його задоволення, посилаючись на те, що законних підстав звернення позивача до суду немає щодо отримання спадкового майна за судовим рішенням. Просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Третя особа у судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21 квітня 2011 року, [PERSON] склала заповіт, яким належну їй на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] І. в м. Львові, а також усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що належатиме їй на день смерті та все те, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] [INFO]. 25.10.2014 року [PERSON] померла, що вбачається із копії повторного свідоцтва про смерть [PERSON] Г СГ №373431 від 31.10.2014 року(а.с.5) та після її смерті відкрилась спадщина на квартиру, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Богуна І, 12/63. Як вбачається із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49654009 від 17.02.2015 року, що [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса [PERSON] при прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Із повідомлення від 22.05.2015 року вих. №644/02-14 приватного нотаріуса [PERSON] вбачається, що оформити спадщину на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] І. в м. Львові, після смерті - [PERSON], [INFO], яка померла 25 жовтня 2014 року і до дня смерті проживала та була зареєстрована в [INFO] І.[ADDRESS] неможливо у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на квартиру [ADDRESS] І. в м. Львові, а саме Свідоцтво про право на спадщину за законом та Реєстраційне посвідченнями. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.ч.1,2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до розяснень, викладених у п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка ґрунтується на не поданні нотаріусу для цього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Однак позивачем не надано доказів, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно втрачені або викрадені, а саме не підтверджено належними доказами, що документи на квартиру були викраденні, так як з поданої копії ухвали від 06.04.2015 року про проведення обшуку не підтверджується такого. Отже, втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно судом не встановлено. Також позивач належними та допустимими доказами не довів, що його право на спадщину порушується, не визнається, або оспорюється саме Львівською міською радою. Не втрачено й можливість отримати дублікат правовстановлюючого документу,оскільки, як свідчать матеріали справи, свідоцтво про права на спадщину за законом від 18.06.2002 року було зареєстровано в ЛОДКБ «ТІ та ЕО» 29.01.2003 року, яке записано в реєстрову книгу №23 за реєстровим №11553. Крім цього, позивач не надав доказів, що він не має можливості отримати дублікати правовстановлюючих документів для подання нотаріусу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, жодним чином не обґрунтував свого висновку, а матеріали справи не містять доказів, що він звертався до реєструючих органів з метою отримання таких, та йому їх відмовили у видачі таких. Таким чином, суд вражає, що позивач не позбавлений можливості самостійно або за посередництва нотаріуса, яким заведено спадкову справу до майна померлого, вирішити питання щодо знаходження оригіналів правовстановлюючих документів або отримання дублікатів правовстановлюючих документів на спірне майно та належного оформлення нотаріусом майнових прав позивача на спадкове майно відповідно до заповіту, що вказує на передчасність звернення позивача із даною заявою до суду. Крім того, слід наголосити, що суд не виконує функцій інших державних органів щодо оформлення права власності та, у даному випадку, не має повноважень для фактичної підміни правовстановлюючого документу на нерухоме майно судовим рішенням про визнання права власності. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Львівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в повному обсязі, оскільки не було доведено обставин, які б свідчили про порушення відповідачем й охоронюваних прав та інтересів позивача та у звязку із ненаданням позивачем належних доказів на підтвердження свої вимог.

Outcome: dismissed