Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~29.11.2018 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] відділу Державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання недійсними електронних прилюдних торгів з реалізації належного позивачу арештованого майна Ѕ частки будинку 5-А по вулиці Кибальчича в м. Чернігові та земельну ділянку площею 283 кв.м, кадастровий номер 7410100000:02:025:0170, акту від 07.03.2018 та постанови від 07.03.2018 [PERSON] ВДВС м. Чернігова , якою було передано в рахунок погашення заборгованості за ВП № 53249241 та ВП № 53249042 по стягненню з [PERSON] 252000 грн, Ѕ частки будинку 5-А по вулиці Кибальчича в м. Чернігові та земельну ділянку площею 283 кв.м, кадастровий номер 7410100000:02:025:0170 та застосування наслідків недійсності правочину, передбаченою статтею 216 ЦК України двосторонню реституцію до цих правочинів. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що заочне рішення від 15.11.2016 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, на підставі якого відбулися електронні торги, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова скасоване, отож вважає, що електронні торги та акт 07.03.2018 та постанови від 07.03.2018 [PERSON] ВДВС м. Чернігова, якою було передано в рахунок погашення заборгованості Ѕ частки будинку 5-А по вулиці Кибальчича в м. Чернігові та земельну ділянку площею 283 кв.м, кадастровий номер 7410100000:02:025:0170 необхідно визнати недійсними на підставі статей 656, 203, 215 ЦК України. \~ \~ \~ \~Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.12.2018 року відкрите провадження у справі. Представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, так як державним виконавцем були видані не акт про реалізацію нерухомого майна з прилюдних торгів, так як ніякої реалізації не відбулося в звязку з відсутністю бажаючих придбати майно, тому з підстав, заявлених позивачем, позов не підлягає задоволенню. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.03.2019 закрите підготовче провадження у цій справі та призначено справу розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав. Представник відповідача [PERSON] відділу Державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області просив відмовити у задоволенні позову в поданому клопотанні та провести розгляд справи без його участі. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.11.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 250000 грн заборгованості та 2500 грн судового збору. На виконання рішення суду видано виконавчі листи (а.с. 47, 48). Постановами від 18.01.2017 року були відкриті виконавчі провадження № 53249042 та № 53249241 (49-50), які були обєднані в одне провадження (а.с. 51). Постановами від 19.01.2017 року та було накладено арешт на все рухоме майно та на Ѕ частину будинку 5А по вул.. Кибальчича в м. Чернігові (а.с. 53-54). Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області накладено арешт на все нерухоме майно (а.с. 55). Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області від 15.03.2017 року та 19.07.2017 року про опис та арешт майна (коштів) було описане та накладено арешт на майно боржника майнові права на Ѕ частину будинку 5А по вул.. Кибальчича в м. Чернігові та земельну ділянку площею 283 кв.м, кадастровий номер 7410100000:02:025:0170 (а.с. 56-58). 05.12.2017 року було подано [PERSON] відділом державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області заявку на реалізацію арештованого майна - Ѕ частину будинку 5А по вул.. Кибальчича в м. Чернігові та земельну ділянку площею 283 кв.м, кадастровий номер 7410100000:02:025:0170 (а.с. 67-68). Перші, другі та треті торги не відбулися, що підтверджується протоколами № 309111, 313004, 317373 у звязку із відсутністю допущених учасників торгів та у звязку із тим, що від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція (а.с. 70, 73, 76). [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області від 28.02.2018 року про це було повідомлено стягувача [PERSON] та запропоновано залишити йому нереалізоване майно за собою (а.с. 77). Відповідно до заяви стягувача, він погодився з цією пропозицією (а.с. 78). Актом головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області від 30.03.2018 року та постановою про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 30.03.2018 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2/750/2620/16 від 23.12.2016, що видав Деснянський районний суд м. Чернігова, було передано стягувачу [PERSON] Ѕ частину будинку 5А по вул.. Кибальчича в м. Чернігові та земельну ділянку площею 283 кв.м, кадастровий номер 7410100000:02:025:0170 на загальну суму 223499,50 грн (а.с. 79-82) Ухвалою від 31.08.2018 року було скасоване заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.11.2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (а.с. 7). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обвязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", в иконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. З огляду на приписи статей 56, 61 Закону «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом реалізація арештованого майна\~ здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах або за фіксованою ціною.\~ Послідовно дотримуючись висновку, наведеного в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року (справа № 6-116цс12),\~ суд вважає, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника електронних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення електронних торгів це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на електронних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з електронних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Разом з\~тим Закон\~України «Про\~виконавче провадження»\~допускає,\~що реалізація\~арештованого майна\~на електронних\~торгах може\~не відбутися.\~У такому\~випадку з\~метою забезпечення\~права стягувача\~ учасника\~виконавчого провадження\~Закон передбачає\~відповідний порядок\~дій,\~які повинен\~вчинити державний\~виконавець,\~а саме:\~у разі\~нереалізації майна\~на третіх\~електронних торгах\~виконавець повідомляє\~про це\~стягувачу і\~пропонує йому\~вирішити питання\~про залишення\~за собою\~нереалізованого майна,\~крім майна,\~конфіскованого за\~рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобовязаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові . Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно (частини 6,8,9 ст. 61 Закону України «Проо виконавче провадження»). Разом з тим частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України) Згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника. Одночасно \~ суд не погоджується з думкою представника відповідача стосовно того, що належним способом захисту прав позивача буде подання скарги на рішення державного виконавця, так як це не забезпечує йому відновлення порушених прав на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення, а тому йому слід звернутися до суду за захистом своїх прав із відповідним позовом у порядку позовного провадження. Позов же із заявлених підстав та із обраним позивачем способом захисту не підлягає задоволенню, так як договір купівлі-продажу не укладався, а тому до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення статей 203-215, 656 ЦК України. Зазначене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, так як позивачем невірно обраний спосіб захисту його прав.

Outcome: dismissed