Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що 07 вересня 2013 року між ним та відповідачем було підписано розписку. Відповідно до умов даної розписки позивач надав у позику відповідачеві грошові кошти у розмірі 40 000 дол. США, а останній зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 20 грудня 2013 року. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, суму позики не повернув, [PERSON] просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за розпискою у розмірі 40000 дол. США, 3% річних за період з 21.12.2013 року по 28.11.2016 року та судовий збір. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що факт отримання відповідачем коштів від позивача підтверджується розпискою від 07 вересня 2013 року (а.с. 27). Відповідно до якої відповідач отримав від позивача в борг 40000 дол. США та зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 20 грудня 2013 року. Як зазначив у судовому засіданні позивач, відповідач у строк, передбачений розпискою свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав, що і стало підставою для звернення з даним позовом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження своїх доводів позивачем було надано розписку, як це передбачено ст. 1047 ЦК України (а.с. 27). У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] суми боргу по розписці підлягають задоволенню, а саме у розмірі 40000 дол. США. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що кошти за розпискою від 07.09.2013 року відповідач повинен був повернути в строк до 20 грудня 2013 року, то з цього часу за цією розпискою відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої розпискою та законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сума трьох відсотків річних за період з 21.12.2013 року по 28.11.2016 року з суми 40 000 дол. США, що еквівалентно 1 084 520 грн. за курсом НБУ на день розгляду справи становить 95 734 грн. 89 коп. та підлягає стягненню з відповідача у межах заявлених позовних вимог. Крім того, суд враховує, що згідно роз'яснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року - у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення суду навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, а тому станом на 12 січня 2017 року 40000 дол. США в еквіваленті до гривні згідно курсу НБУ становить 1 084 520 грн., яку і слід стягнути з відповідача на користь позивача. Не виконуючи належним чином зобов'язання за розписками відповідач порушив норми законодавства. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не скористався своїм правом надати заперечення проти заявлених позовних вимог позивача, не надав доказів, які б могли спростовували позовні вимоги позивача. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 1 084 520 грн. 00 коп. та 3% річних у розмірі 95 734 грн. 89 коп. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 6 890 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved