Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У травні 2018 року позивач ПАТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16.04.2010 [PERSON] уклав з ПАТ КБ „ПриватБанк" кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вказує у позовній заяві позивач, банк виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит в обумовлений договором сумі, але відповідач, всупереч умовам кредитного договору, не здійснював погашення сум кредиту та відсотків по ньому, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість, загальна сума якої станом на 04.04.2018 року складає 79 317,50 грн., а саме: 677,40 грн. - заборгованості за кредитом, 68936,89 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 5450,00 грн. пені та комісії, а також штрафи - 500 грн. штрафу (фіксована частина), 3753,21 грн. штрафу (процентна складова). Посилаючись на наявність заборгованості у відповідача та небажання погашати її у добровільному порядку, банк звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 79 317,50 грн. та 1762,00 грн. судових витрат. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі. До клопотання долучив копію платіжної картки, яка видавалася банком на підставі його Заяви від 16.04.2010, в якій термін дії вказано до «січень 2014». Посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2010 [PERSON] підписав Заяву № б/н, на підставі якої отримав від ПАТ КБ „ПриватБанк" платіжну картку № [NUMBER] з терміном дії картки «січень 2014 року» (а.с.7, 55). [PERSON] підписав також Довідку про умови кредитування, яка була додатком до Заяви, відповідно до якої відповідачу була відкрита відновлювальна кредитна лінія зі встановленою базовою ставкою за кредитом на рівні 3% на місяць з розрахунку 360 днів на рік, розміром щомісячних плат - 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень, і не більше залишку заборгованості, строки погашення кредиту - до 25 числа місця, наступного за звітним (а.с.8). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг, про що підтвердив підписом у заяві (а.с.7). Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії картки «січень 2014 року» . Відповідач [PERSON] отримав кредитну карту та користувався кредитними коштами, починаючи з 17 квітня 2010 року (а.с.4). Відповідач з певною періодичністю вносив платежі на погашення заборгованості по кредиту, сплату відсотків, пені та комісії. При цьому, останній платіж на погашення заборгованості по кредиту відповідач здійснив 26 березня 2013 року у розмірі 6,84 грн. (а.с.5) Станом на 31 січня 2014 року розмір поточної заборгованості по кредиту у відповідача [PERSON] становив 223,72 грн., простроченої заборгованості - 453,68 грн., а всього 677,40 грн. (а.с.4-6). У зв`язку з наявною заборгованістю по кредиту, банк в 2018 році звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути заборгованість по кредиту, яка утворилась у 2014 році, а також просив стягнути відсотки, пеню, комісію та штрафи, які продовжував нараховувати до 04.04.2018. Відповідач заявив суду про застосування строку позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позову. Вирішуючи спір, суд керується наступним. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. У конкретному випадку останнім днем дії картки була дата - 31 січня 2014 року (а.с.55). Довідкою про умови кредитування встановлені умови внесення щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень, і не більше залишку заборгованості до 25 числа місця, наступного за звітним (а.с.8). У конкретному випадку, останній платіж по кредиту [PERSON] здійснив в березні 2013 року, дія картки закінчилась 31 січня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у травні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Підстав стверджувати про те, що строк дії кредитного договору продовжувалася на підставі п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки жодна із сторін не інформувала іншу сторону про припинення договору, та банк правомірно вважає карту пролонгованою, що дає право нараховувати відсотки та штрафні санкції, у конкретному випадку не має. Так, видаючи картку з терміном дії до 31 січня 2014 року, сторони відразу встановили строк дії договору - до 31.01.2014. Після закінчення строку дії картки банк не видавав боржнику [PERSON] грошові кошти і нову платіжну картку. Таким чином, підстав стверджувати, що договір діяв на тих же умовах, що діяли у 2010 році, не має, адже після 31.01.2014 відповідач вже був позбавлений можливості користуватися кредитними коштами за платіжною карткою № [NUMBER] . 26.08.2014 року, тобто вже після закінчення строку дії карти, [PERSON] перерахував на користь банку 100 грн. на погашення кредитної заборгованості, однак такий платіж не відновив дію карти, строк якої закінчився. Доказів про те, що [PERSON] була видана нова карта, суду не надано. Звернувшись до суду з даним позовом у травні 2018 року, банк пропустив строк позовної давності від останнього платежу за кредитним договором та від дати закінчення терміну дії карти, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, як це передбачено ст. 267 ЦК України. За таких обставин, у задоволенні позовних ПАТ «Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.04.2010 року слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed