Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Київський страховий дім», в якому зазначила, що 04.09.2014 р. у м. Борисполі на перехресті вулиць Київський шлях та Лугова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй автомобіля Volksvagen Multivan, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачеві автомобіль Volksvagen Multivan, реєстраційний номер [NUMBER], отримав пошкодження передньої та задньої правої двері, заднього правого крила, скла задньої двері, а також бокової правої стійки. Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.. 124 КУпАП, яке полягало у тому, що 04.09.2014 р. у м. Борисполі на перехресті вулиць Київський шлях та Лугова [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107» д.н.з. [NUMBER], під час виїзду з другорядної дороги не надав перевагу в русі автомобілю марки Volksvagen Multivan, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі зазнали пошкоджень, встановлено, що своїми діями [PERSON] порушив 2.3 6), 10.1. Правил дорожнього руху України. Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження №10289 від 30.09.2014 р. розмір майнової шкоди, завданої позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04.09.2014 р., складає 119 934,07 грн. Згідно полісу №АІ 0379672, виданого 24.04.2014 р., цивільна відповідальність власника автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована ПАТ «Київський страховий дім». 05.09.2014 р. позивачем було подано відповідачеві повідомлення про подію, що може бути визнана страховою. 02.10.2014 р. позивачем було подано відповідачеві заяву про виплату страхового відшкодування. 19.01.2015р. позивачем було отримано рішення відповідача про відмову в виплаті страхового відшкодування №014 від 15.01.2015 р, зазначено, що [PERSON] не має права на отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки особа, яка керувала автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], не мала посвідчення водія, тобто володіла транспортним засобом неправомірно, відповідно цивільно-правова відповідальність такої особи не є застрахованою в розумінні ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач вважає вказану відмову неправомірною. Позивач вважає, що належна до виплати позивачеві страхова сума обмежується передбаченою п. 9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» максимальною сумою страхового відшкодування та складає: 50000,00 грн. Згідно до абзаців 1 та 3 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування має бути прийнято та виплата страхового відшкодування мали бути здійснена страховиком не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Враховуючи те, що заяву про страхову відшкодування було подано [PERSON] 02.10.2014 р., виплату страхового відшкодування позивачеві відповідач мав здійснити в строк - до 31.12.2014 р. включно. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Належна до стягнення з відповідача на користь позивача пеня станом на 13.02.2015р. складає: пеня за період з 01.01.2015 р. по 05.02.2015 р.: (50 000,00 грн. (розмір страхового відшкодування, належного до сплати позивачеві) х 36 (кількість днів прострочення страхового відшкодування) х 28% (розмір подвійної ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду з 01.01.2015 р. по 05.02.2015 р.) / 365 ) : 100% = 1380,83 грн.; пеня за період з 06.02.2015 р. по 13.02.2015 р.: (50 000,00 грн. (розмір страхового відшкодування, належного до сплати позивачеві) х 8 (кількість днів прострочення страхового відшкодування) х 39% (розмір подвійної ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду з 05.02.2015 р. по 13.02.2015 р.) / 365 ): 100% = 427,40 грн.; загалом пені: 1380,83 грн. + 427,40 грн.; загалом пені - 1380,83 грн. + 427,40 грн. = 1808,23 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачем нарахована пеня у розмірі 3% від страхової суми, що станом на 13.02.2015р. складає: 50000,00 грн. (розмір страхового відшкодування, належного до сплати позивачеві) х 44 (кількість днів прострочення надання страхових послуг) х 3%) : 100% = 66000,00 грн. У зв'язку з цим [PERSON] просить стягнути з ПАТ «Київський страховий дім» на її користь 50000,00 грн. страхового відшкодування, 1808,23 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 66000,00 грн. пені за порушення прав споживача. В судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення, аналогічні позовним вимогам. Представник відповідача в судове засідання також з'явилася, проти задоволення позову заперечувала повністю, посилаючись на подані письмові заперечення. Суд, вислухавши думку представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2014 р. у м. Борисполі на перехресті вулиць Київський шлях та Лугова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volksvagen Multivan, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі зазнали пошкоджень. Автомобіль Volksvagen Multivan, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 18.10.2013 року [NUMBER]. Відповідно до довідки ВДАІ Бориспільського МВ (з обслуговування м. Борисполя та Бориспільсьткого району) ГУМВСУ в Київській області, в результаті вказаної ДТП виявлені наступні пошкодження автомобілю Volksvagen Multivan, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску: передня та задня права двері, заднє праве крило, розбито скло задніх дверей, пошкоджено бокову праву стійку. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №10289 від 30.09.2014 р., розмір майнової шкоди, завданої позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04.09.2014 р., складає 119934,07 грн. Згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2014 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, зазначено, що своїми діями [PERSON] порушив п. 2.3. б), 10. 1 Правил дорожнього руху України. Згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2014 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 122-4 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді 40 годин громадських робіт, з ваідбувагнням не більш як 4-х годин на день. Згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2014 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки. Згідно полісу №АІ 0379672, виданого 24.04.2014 р., цивільна відповідальність власника автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована ПАТ «Київський страховий дім». 05.09.2014 р. [PERSON] було подано ПАТ «Київський страховий дім» повідомлення про подію, що може бути визнана страховою. 02.10.2014 р. позивачем було подано відповідачеві заяву про виплату страхового відшкодування. 19.01.2015 р. позивачем було отримано рішення відповідача про відмову в виплаті страхового відшкодування №014 від 15.01.2015 р, зазначено, що володіння забезпеченим транспортним засобом є неправомірним, відповідно цивільно-правова відповідальність [PERSON]. не є застрахованою в розумінні ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже дорожньо-транспортна пригоди, яка сталася 04.09.2014 року о 13:00 годині за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, перехрестя вул.. К. Шлях -Лугова, за участю автомобілів: ВАЗ 2107, д.р.н. [NUMBER], та Volksvagen Multivan, д.р.н. [NUMBER], не є страховим випадком і підстави для виплати страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до пункту 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншим законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування. Згідно ст. 979 ЦК України, ст. 16 ЗУ «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Як визначено у ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначений умовами договору або законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Пунктом 1.12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно до п. 1.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Пунктом 1.6. Правил дорожнього руху передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» - право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Відповідно до визначень Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Відповідно до п. 2.1. Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); Відповідно до п. 2.2. Правил дорожнього руху - власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. З протоколу АВ2 №863405 від 04.09.2014 року, складеному за фактом вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, під час вчинення ДТП [PERSON] керував транспортним засобом ВАЗ 2107, номерний знак [NUMBER], без посвідчення водія, оскільки позбавлений права керувати транспортними засобами на 2 роки, про що особисто зазначив в поясненнях в протоколі. Як вбачається з листа ВДАІ з обслуговування м. Бориспіль та Бориспільського району УДАІ ГУМВС України в Київській області від 31.03.2015 р. №328, [PERSON] був притягнутий відповідно до постанови ПС1№37243 від 19.09.2014 р. до відповідальності за ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу. З вищевикладеного вбачається, що [PERSON] не мав законних підстав керувати автомобілем ВАЗ 2107, номерний знак [NUMBER], оскільки був позбавлений права керувати транспортними засобами, не мав посвідчення водія, тому його відповідальність не є застрахованою в розумінні п. 1.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Такими чином, ДТП, що сталася 04.09.2014 року, в розумінні ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є страховим випадком, а тому підстави для виплати страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні, тому заявлені позивачем вимоги до відповідача в частині стягнення 50000,00 грн. страхового відшкодування є безпідставними задоволенню не підлягають. У зв'язку з цим не підлягає задоволенню і вимога в частині стягнення нарахованої пені за прострочення виплати страхового відшкодування, нарахованої позивачем на підставі п. п. 36.2, 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стосовно вимоги [PERSON] щодо стягнення з ПАТ «Київський страховий дім» на її користь 66000,00 грн. пені за порушення прав споживача суд зазначає наступне. Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати надати послугу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи. Однак, положення вказаного закону до відносин між сторонами не підлягають застосуванню, оскільки цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Посилаючись на даний Закон позивач не вказує, які ПАТ «Київський страховий дім» послуги, роботи, товари відповідно надає, виконує, продає та які права [PERSON], як споживача, порушує або порушив відповідач, при цьому будь-які договірні відносини між сторонами відсутні. Враховуючи наведені правові норми та надані докази, суд приходить до висновку, що підстави для застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» в даному випадку відсутні і тому позовні вимоги в частині стягнення пені також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed