Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~представник позивача акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк за довіреністю звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить суд виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації виконавчому органі сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Крім цього, представник позивача просить зобов`язати Воловецьку районну раду надати особам, які підлягають виселенню з житлового будинку, у користування інше жиле приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.10.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав у власність житловий будинок, загальною площею 175,70 кв.м., житловою площею 79,90 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки від 24.03.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу та зареєстрований у державному реєстрі під номером 5630. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому наступних осіб [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] які підлягають виселенню з житлового будинку, загальною площею 175,70 кв.м., житловою площею 79,90 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача повторно не з`явився, причини його неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а тому в силу вимог ч.1 ст.223 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі відповідача, позов про виселення відповідачів з неповнолітніми дітьми з єдиного житла вважає безпідставним та необґрунтованим, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача Воловецької районної ради на розгляд справи повторно не з`явився, свого відношення до позову не направив, причини його неявки суду невідомі, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, взявши до уваги позицію представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 22.10.2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" отримав у власність житловий будинок, загальною площею175,70 кв.м., житловою площею 79,90 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки від 24.03.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу та зареєстрований у державному реєстрі під номером 5630. Згідно довідки Воловецької селищної ради про склад сім`ї зареєстрованих у житловому будинку №174 від 13.10.2020 року, в будинку за вказаною адресою зареєстровані:\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно зі\~ст.109 ЖК України, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення Крім того, згідно\~ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи нежитлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Так, в матеріалах справи наявна вимога позивача до відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] від 19.10.2020 року про укладення договору оренди вищевказаного нерухомого майна та добровільне звільнення зазначеного приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку, а також копія реєстру відправлень рекомендованих листів. Однак, відсутні докази, які свідчать про те що, відповідачі отримали зазначену вимогу. Таким чином представником позивача суду надані докази на підтвердження направлення вимоги відповідачам про їх добровільне виселення, які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , однак з вказаних доказів не вбачається, що вказану вимогу отримано відповідачами, що не може вважатись належним повідомленням. Крім того, представником позивача до суду не надано доказів придбання спірного домоволодіння за рахунок кредиту (позики). Відповідно до практики Верховного Суду України у аналогічних правовідносинах, зазначеної в постановах № 6-1049цс15 від 02.09.2015 року, № 6-1484цс15 від 21.10.2015 року, № 6-1033цс15 від 21.10.2015 року, № 6-1469цс15 від 16.12.2015 року, № 6-3064цс15 від 02.03.2016 року, № 6-197цс16 від 22.06.2016 року, суд неодноразово підтримував позицію, згідно якої при вирішенні питання про виселення з іпотечного майна суди повинні окрім статті 40 Закону України «Про іпотеку» враховувати положення статті 109 ЖК УРСР, яка говорить, що громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. 31.10.2018 року Верховний Суд у складі Великої Палати у справі № 753/12729/15-ц дійшов висновку, що відносини з приводу виселення колишнього власника з житла, що передано в іпотеку, підпадають під дію статті 109 ЖК УРСР, при цьому вказав, що єдина можливість виселити колишнього власника з займаного житла це одночасно з виселенням надати такій особі інше постійне жиле приміщення. Виключенням є звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані колишнім власником за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. З огляду на вищенаведені обставини справи, враховуючи, що суду не надано доказів того, що спірний будинок придбаний за рахунок кредиту (позики) банку, що відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки, позивачем суду не надані докази на підтвердження належного повідомлення відповідачів про їх добровільне виселення, тому у задоволенні позову необхідно відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed