Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 15.08.2014 року померла її мати [PERSON], яка була власником домоволодіння №95-б по вул. Челюскінців в с.Сартана м.Маріуполя на підставі свідоцтва про право власності. Позивач, як єдиний спадкоємець після смерті матері звернулася 25.12.2014 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На теперішній час позивач не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, однак фактично володіє та користується домоволодінням №95-б по вул. Челюскінців в с.Сартана м.Маріуполя. У зазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який з квітня 2014 року не проживає у зазначеному будинку, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в його утриманні. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, с.Сартана, вул. Челюскінців буд. 95-б, а також стягнути з відповідача на її користь виплати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За викладених обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про право власності від 05.06.1989 року, виданим Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] є власником домоволодіння №95-б по вул. Челюскінців в с.Сартана м.Маріуполя. 15.08.2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №800802, виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39283013, виданого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою встановлено, що в справах держнотконтори мається спадкова справа №763/2014 до майна померлої 15.08.2015 року [PERSON] З заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка, на теперішній час свідоцтво про право на спадщину за законом не видане, однак фактично володіє та користується домоволодінням №95-б по вул. Челюскінців в с.Сартана м.Маріуполя. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що повязані з володінням та користуванням цим майном. Відповідно до домової книги на домоволодіння №95-б по вул. Челюскінців в с.Сартана м.Маріуполя вбачається, що окрім позивачки у вказаному домоволодінні зареєстрований відповідач [PERSON], який перебував у фактичних шлюбних відносинах із сестрою позивача [PERSON], померлою 30.08.2013 року. Згідно акту від 15.10.2015 року, складеного квартальним [PERSON] та завіреного секретарем Сартанської селищної ради, [PERSON] зареєстрований в [INFO] м.Маріуполя, але не проживає за вказаною адресою з квітня 2014 року. Відповідно до ст..72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] м.Маріуполя понад один рік, він втратив право користування цим житловим приміщенням. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 487,20 грн., то відповідно до ст.. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved