Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати частково незаконним та скасувати рішення 10 сесії 7 скликання Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 09.12.2016 року №151 в частині - «за винятком двору загального користування, який використовується спільно [PERSON] та [PERSON] (для проїзду до належної їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства)». Позов обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2011 року вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Селище Тиврівського району, по вул. Лесі Українки, 61. Площа земельної ділянки, що закріплена за даним будинковолодінням складається з 0,36 га, в тому числі: для будівництва - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства -0,11 га. Наприкінці 2016 року вона звернулась до Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області з заявою про передачу їй у порядку ч.3 ст.415 ЦК України земельної ділянку у приватну власність на тих же умовах і в тому ж обсязі, що мав попередній власник будинку. Рішенням № 151 10 сесії 7 скликання Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 09.12.2016 року їй було надано мені [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Селище, по вулиці Лесі Українки, 61, площею - 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею -0,11 га для ведення особистого селянського господарства, за винятком двору загального користування, який використовується спільно нею та [PERSON] (для проїзду до належної їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства). Проте частково вона не згідна з таким рішенням, оскільки вказана частина земельної ділянки ніколи не перебувала в статусі землі загального користування, протязі всього життя нею лише користувались попередні власники будинку в с. Селище, по вулиці Лесі Українки, 6, а тепер і вона. [PERSON] проживає по- сусідству і лише з їх дозволу проходила до належної їй земельної ділянки, так як їй вважалось не зручним проходити через загальну земельну ділянку, яка знаходиться далі по вулиці через два будинки, якою користуються усі сусіди для проїзду технікою кожен на свої земельні ділянки для оранки та збирання врожаю. Вона постійно проживала разом із чоловіком на час відкриття спадщини, фактично прийняла спадщину в повному обсязі, яка включає в себе будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: с.Селище Тиврівського району, Вінницької області, по вул. Свердлова ([PERSON]) та земельну ділянку в тому ж обсязі, яка знаходилась в користуванні попереднього власника будівлі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити з підстав, викладених у заяві. Представник позивача [PERSON] пояснив, що біля будинку у позивачки фактично є 0,33 га земельної ділянки, в тому числі і спірна земельна ділянка, яка була передана у власність її свекру [PERSON] Ще 21.02.1982 року йому було надано дозвіл на будівництво на спірній земельній ділянці га гаража, на що батьки [PERSON] дали згоду. Сама [PERSON] відмежувала спірну земельну ділянку від своєї ділянки огорожею у виді сітки, яка довжиною 9 м., висотою 2 м. Згідно записів погосподарського обліку з 1991 року за будинком позивачки рахується 0,36 га земельної ділянки. Позивачка [PERSON] також пояснила, що [PERSON] сама поставила сітку, що відмежовує її ділянку та ділянку [PERSON] Висота сітки 1,7 м., кріпиться вона на металевих стовпчиках. ЇЇ будинок побудований на метрів 5 від дороги. На свій город [PERSON] заїжджає трактором та ходить через територію покинутого будинку, який знаходиться далі по вулиці. У свекра [PERSON] була земельна ділянка, площею 0,10 га в урочищі «Сумове», якою вони користувались до 2010 року, поки вона не відмовилась від земельної ділянки. Дана ділянка йому була передана тимчасово на 3 роки. Інша особа [PERSON] оформила її на себе. Тобто, площа даної земельної ділянки, не вписані в погосподарську книгу. За її будинком фактично рахується 0,33га. Не заперечує, що межі з сусіднім землекористувачем [PERSON] з 1985 року, відколи вона проживає у будинку по вул.. Л. Українки, 61, в с. Селище, не змінювались. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, проти позову заперечує. В ході минулих судових засідань представник відповідача [PERSON] позов не визнав, зазначивши, що спірна земельна ділянка, площею приблизно 0,02 га, її конфігурація вказана у викопіюванні до оскаржуваного рішення. Довжина спірного проходу до 10 м. Зі слів депутата [PERSON] депутата Селищенської сільської ради і сусідів спірна земельна ділянка завжди використовувалась спільно пращурами обох сторін: свекром і свекрухою [PERSON] та батьками [PERSON] Протягом двох років від [PERSON] були неодноразові скарги, що її не допускають до спільної земельної ділянки сім'я [PERSON]. До городу [PERSON] під'їзду немає, оскільки з іншої сторони її ділянки знаходиться присадибна ділянка, яка використовується як проїзд до городу тільки через те, що там не наразі немає власника. Крім того, батько свекра [PERSON] та батька [PERSON] не міг бути таким далекоглядним, щоб припустити, що в майбутньому вказаним будинком ніхто користуватись не буде, а тому там можна бути влаштувати проїзд для його онуки до її земельної ділянки. [PERSON] 1962 року забудови. Якби спірна земельна ділянка була лише сім'ї свекра та свекрухи [PERSON], вони б побудувались біля вулиці, а не на городі. Звідси висновок, що спірна ділянка є двором загального користування сторін. 0,36га, які вписані в по господарську книгу це площа землі, яка рахується за членами двору на території всієї сільської ради. Тобто 0,26 га це присадибна земельна ділянка будинку в с. Селище, вул.. Л. Українки, 61, а 0,10 га це земля в урочищі «Сумове». По господарська книга не може бути абсолютним орієнтиром площі, так як земельні ділянки вимірювались примітивними вимірювальними засобами. Двір загального користування в погосподарській книзі сім'ї [PERSON] не вказаний, так як дана ділянка цьому двору не належить. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] проти позову заперечує, мотивуючи тим, що спірна земельна ділянка завжди були в спільному користуванні їх батьків, а потім і їх самих. Металеву сітку, що відмежовує її ділянку від ділянки, що знаходиться в спільному користуванні, вона поставила від курей [PERSON]. Довжина сітки приблизно 9 м. В даній огорожі є хвіртка до спільної ділянки. Через земельну ділянку спільного користування вона постійно ходила на свій город. На її ділянку можна зайти лише через двір загального користування, оскільки, з іншого боку знаходиться житловий будинок, в якому, хоча ніхто і не живе, проте це чужий будинок, у якого спадкоємці, який завтра може мати власника, він зареєстрований за [PERSON] і дороги там не має. Земельна ділянка [PERSON], її земельна та спірна ділянки були єдиним господарством батьків її діда [PERSON] і діда [PERSON] [PERSON] В 1946 році її батько [PERSON] з сестрою [PERSON] побудували будинок, в якому проживає вона. [PERSON] побудував будинок в городі в 1960 р.р. Його син [PERSON] побудувався з протилежної сторони городу по вул.. Щаслива, в 1960-1962 р.р. Після одруження його інший син [PERSON] побудував будинок на межі ділянки, що знаходилась в спільному користуванні її батьків: ( [PERSON] ( помер в 1980р.) і матері [PERSON] ( померла в 1990р.) та батьків [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Спільне добровільне використання двору загального користування було поки сім'я [PERSON] не завела собаку бійцівської породи, яка була небезпечна і вона вимушена була звертатись до правоохоронних органів. На спірну земельну ділянку її не пускають з 2015 року. Залучена до участі у справі як третя особа на стороні відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечує. Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] проти позову заперечує, мотивуючи тим, що спірна земельна ділянка ніколи не була власністю [PERSON], а відтак на нею не має права і [PERSON] Так, в 1978 році за [PERSON] згідно земельно шнурової книги рахувалось 0,22 га. До 1991 року земельна ділянка належала колгоспам і не могла бути у власності громадян. [PERSON] в 1993 року звертався до Селищенської сільської ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки біля житлового будинку площею 0,26га та в урочищі «Сумове» - 0,10 га. Відповідно, рішенням Селищенської сільської ради від 11.10.1996 року йому у приватну власність безкоштовно передано 0,25 га, а у тимчасове користування 0,10га. Згідно з кадастровими планами, наданих позивачкою розмір земельної ділянки біля її будинку разом із спірною земельною ділянкою, на яку вона претендує, становить 0,3028 га. Межі вказаної земельної ділянки не змінювались. Тобто, незрозуміло звідки виникла різниця в площі земельної ділянки, переданої свекру [PERSON] та ділянки, на яку вона претендує, а записи про площі земельних ділянок в по господарських книгах за конкретним господарським двором вказувались з урахуванням всіх земельних ділянок на території сільської ради. [PERSON] не спадкоємиця [PERSON], будь-яких доказів про прийняття нею спадщини після його смерті суду не надано. В свідоцтві про право на спадщину, виданому позивачці, земельна ділянка не вказана. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] власник в с. Селище, по вул.. Л. Українки ( колишня Свердлова), 61. 26.04.2011 року державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Селище, по вул.. Свердлова, 61, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ( ? частка якого належала [PERSON], ? частка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Селищенської сільської ради 22.02.2011 року №28. [PERSON] її син [PERSON], яка померла 22.03.2003 року, її спадкоємець за заповітом, посвідченого [PERSON], секретарем Селищенської міської ради 19.11.2001 року, спадщину після її смерті прийняв) (а.с.6). Право власності позивачки на дане домоволодіння зареєстровано в Тиврівським СП КП «ВООБТ» 14.05.2011 року (а.с.7). Даний житловий будинок 1957 року забудови, що вбачається з технічного паспорту на вказане домоволодіння (а.с.21). Рішення 10 сесії 7 скликання Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 09.12.2016 року № 151 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості), що знаходиться за вказаною адресою, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площе. 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, за винятком двору загального користування, який використовується спільно [PERSON] та [PERSON] ( для проїзду до належної їй земельної ділянки) (а.с.9, 46). Суд вважає, що належних та переконливих доказів на обґрунтування незаконності вказаного рішення позивачем не надано. Так, відповідно до ч.3 ст. 415 ЦК України, чинної на час набуття позивачкою права власності на житловий будинок, особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Проте , доказів про право власності на земельну ділянку с. Селище, по вул.. Л . [PERSON], 61, площею 0, 36 га, у спадкодавця [PERSON] [PERSON] суду не надано. Так само, суду не надано доказів про наявність такого права у [PERSON] чи [PERSON] Так, \~згідно з чинним ЗК УРСР від 08.07.1970 року (набрав чинності 01.01.1970року, втратив чинність 01.01.1992 року) земля була виключною власністю держави і надавалась тільки в користування ( ст. 3 ). Земельні\~\~ділянки могли надаватись\~\~у користування в порядку відведення на\~\~ підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. В період з 1970 по 1990 роки, за змістом чинної на той час ст.20 Земельного кодексу УРСР (1970р.), для громадян у сільській місцевості основними джерелами, що засвідчували їх право на користування повною земельною ділянкою були записи у земельно-шнурових та погосподарських книгах. Відповідно до довідки правління колгоспу «Росія» від 15.01.1978 року за [PERSON] згідно земельної шнурової книги за [PERSON] рахувалось 0,22 га земельної ділянки. Після набранням чинності ЗК України від 08.12.1990 року, яким передбачалась можливість набуття права приватної власності на землю ( ст.ст.4,6 ) 06.12.1993 року [PERSON] подав до виконкому Селищенської сільської ради заяву про передачу йому у приватну власність земельної ділянки для обслуговування будинку, площею 0,26 га та у полі «Сумове» - 0,10 га (а.с.71). Рішенням 6 сесії 22 скликання Селищенської сільської ради від 11.10.1996 року [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, площею 0, 25 га в тому числі 0,02га під будівлями, 0,02 га під багаторічними насадженнями, 0,21 ріллі і в тимчасове користування за межами населеного пункту на 3 роки 0,17 га (а.с.5, 69, 70). Інших доказів про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки у приватну власність суду не надано. Разом з тим, згідно кадастрових планів земельних ділянок, на які претендує позивачка в с. Селище, по вул. Л. Українки, 61, площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями ( разом із спірною земельною ділянкою) становить 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства 0, 0528 га, що разом становить 0,3028 га (а.с.12-13). Межі вказаних земельних ділянок не змінювались, зокрема в сторону [PERSON], що не заперечує і позивачка, яка пояснила, що дані межі не змінювались відколи вона в 1985році перейшла проживати в будинок батьків чоловіка в с Селище, по вул.. Свердлова, 61. Тобто, різниця в площі, переданій у власність [PERSON] земельній ділянці та ділянці, на яку претендує позивач становить 0,0528га. Крім того, позивачка не заперечила того факту, що в користуванні її свекра - [PERSON] знаходилась земельна ділянка для городництва на території Селищенської сільської ради ( урочище «Сумове»), якою їх сім'я користувалась до 2010 року. Відповідно до погосподарських книг по Селищенській сільській раді, починаючи з 1991 року за сім'єю [PERSON] рахується земельна ділянка, площею 0,36га. Проте, дані записи самі по собі не можуть свідчити по наявність права власності за членами даного двору на земельну ділянку за адресою знаходження двору. Так, записи в погосподарських книгах щодо площ земельних ділянок вносились на підставі записів п'ятого розділу земельно кадастрових книг, що вбачається із самих витягів з по господарських книг. За змістом п. 33 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах, затвердженої наказом Держкомстату України 17.07.2000 N 234 ( втратив чинність на підставі Наказу Державного комітету статистики N 95 ( z0487-05 ) від 18.04.2005 ) в погосодарських книгах у розділ IV "Земля в приватній власності та користуванні громадян" щодо домогосподарства записується вся земельна площа різного цільового призначення за станом на 1 січня, що перебуває у власності і користуванні, включаючи землі, що взяті в оренду. Ураховуючи, що земля видається не домогосподарству, а громадянину, у цьому розділі потрібно відображати загальну суму площ землі, отриманої кожним з членів домогосподарства. Якщо хтось із членів домогосподарства вибув з нього або прибув до нього разом з отриманою згідно з чинним законодавством землею на території сільради, то необхідно відповідно скоригувати (зменшити або збільшити) загальну площу землі в домогосподарстві. Свідок [PERSON], [INFO] показала, що вона двоюрідна сестра [PERSON] Його мати [PERSON] рідна сестра її матері. В дитинстві вона часто бувала в них вдома на канікулах. Починаючи з 1958-1959рр. вона пам'ятає цю сім'ю. НА рік вона приїжджала до них 5-6 разів. Присадибна земельна ділянка по вул.. Свердлова, 61, в с. Селище знаходилась лише в їх користуванні. Проїду через двір [PERSON] до городу [PERSON] не було, а вони лише ходили через двір з дозволу [PERSON] матері [PERSON] Їздити через двір [PERSON] та [PERSON] батькам [PERSON] не дозволяли. Конфліктів між ними не було. Подвір'я [PERSON] та [PERSON] розділені парканом з металевої сітки. В даному паркані є хвіртка. В [PERSON] свої ворота, у [PERSON] свої ворота. До городу [PERSON] можна проїхати через присадибну ділянку іншого будинку, в якому ніхто не проживає. Через свої ворота попасти трактором на свій город [PERSON] не зможе. Свідок [PERSON], [INFO], жителька с. Селище, вул.. Свободи, 96, показала, що зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] користувалась спірним проходом, а саме проходила до свого горожу з дозволу [PERSON] та [PERSON] І [PERSON], і [PERSON] на свої городи заїжджають через іншу сусідню присадибну земельну ділянку. Паркан між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] більше двадцяти років. Свідок [PERSON] показала, що вона- [INFO], жителька с. Селище, вул.. Л.Українки, 56, проживає в с. Селище з 1967 року. Станом на 1967рік земельна ділянка, що розташована в с. Селище, вул.. Л.Українки, 61, знаходилась в спільному користуванні сім'ї [PERSON] та сім'ї [PERSON]. [PERSON] [PERSON] вже був побудований. Спільне користування даною ділянкою мало місце до 2017року. Тим проходом користувались інші люди, впродовж з 1967 р. по 2016 рік її чоловіком їздив трактором повз будинок [PERSON] орати городи. Поряд із будинком [PERSON] знаходиться її будинок в с. Селище, вул.. Л. Українки, 57. Спочатку знаходиться її будинок від вулиці, потім спільний прохід і будинок [PERSON] На спірній ділянці раніше знаходилась криниця, був дерев'яний перелаз, щоб не ходили корови, дерев'яні ворота, а потім в 2016році [PERSON] поклала свої ворота. ЇЇ погріб частково знаходиться під спірною земельною ділянкою приблизно 0, 5м. Її земельна ділянка приватизована, площею 0,05 га- 0,06 га, у неї є Державний акт. Свідок [PERSON] [INFO], жителька с. Селище, вул.. Л. Українки, 66, показала, що з народження вона проживає в с. Селище. Земельна ділянка між будинком та [PERSON] та [PERSON], що в с. Селище, по вул.. Л. Українки, знаходилась в загальному користуванні. Через двір загального користування проходила сім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] і мешканці села до своїх городів і до лісу. Це фактично була вулиця для загального користування, на ньому знаходилась криниця спільного користування. До 1980- х р.р. до криниці з вулиці був лише перелаз. Потім [PERSON] закинув криницю і загородив прохід з вулиці воротами. В 2012-2013р.р. [PERSON] стала не пускати [PERSON] на її город через спільний прохід, випускала свою собаку. [PERSON] поклала паркан з металевої сітки, загородившись від курей. [PERSON] ворота на спірну ділянку поклала 2-3 роки тому. Свідок [PERSON] 1951р.н. жителька с Селище, вул.. Л. Українки, 55, показала, що з народження проживає в с. Селище. Спірна земельна ділянка в с. Селище, по вул.. Л. Українки, 61, знаходилась в спільному користуванні сім'ї [PERSON] та сім'ї [PERSON] до 2017 року, поки між ними не виник спір за нею. На дворі загального користування знаходилась спільна криниця загального користування, а з вулиці Л. [PERSON] до спільної земельної ділянки стояв перелаз. Свекор та свекруха [PERSON] криницю засипали, а паркан знесли та поклали дерев'яні ворота. Потім сім'я [PERSON] поставила металеві ворота. Свідок [PERSON] дюк А.С.,[INFO], уродженка та жителька с. Селище, вул.. Л. Українки, показала, що земельна ділянка, яка знаходиться між будинками [PERSON] та [PERSON] в с. Селище, вул.. Л. Українки, була загальним проходом сім'ї [PERSON], [PERSON] батька [PERSON] та [PERSON] свекра [PERSON] та жителів вулиці, поки [PERSON] не закинув спільну криницю і не загородив прохід з вулиці. Тобто, з показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що спірна земельна ділянка знаходилась в спільному користуванні сім'ї батьків [PERSON], а потім її та сім'ї [PERSON]. Даною ділянкою користувались і інші мешканці села для проходу. Свідки [PERSON] та [PERSON] стверджують, що користування сім'єю [PERSON] вказаною ділянкою було з дозволу сім'ї [PERSON]. В подальшому [PERSON] поклав дерев'яні ворота на вході до ділянки. Проте, зазначені обставини не свідчать про набуття [PERSON] права власності на дану ділянку в порядку, визначеному ЗК України. Дана ділянка відповідним рішенням сільської ради у власність йому не передавалась. Згідно письмових пояснень позивачки він помер в 1999 році. У власності позивачки в с. Селище, по вул.. Л. Українки, 61, знаходиться гараж «Г», 1892 року забудови, що вбачається зі свідоцтва про право на спадщину від 26.04.2011 року (а.с.6), технічного паспорта на домоволодіння (а.с. 16-21), проекту забудови від 21.02.1982 року. Однак, забудова гаража згідно чинного на той час закону не свідчить про набуття права власності на спірну земельну ділянку його забудовником. Слід зазначити, що згідно з Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ВН №059207 від 25.03.2002 року, виданого [PERSON], витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, спірна земельна ділянка розташована між її земельними ділянками, площею 0,0331 га та площею 0,1670 га, що призначені для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с.55-61). Причому, житловий будинок по вул.. Л. Українки, 59, в с. Селище, в якому проживає [PERSON], знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0331 га. Дана обставина також стверджується картографічним зображенням з мережі Інтернет (а.с.46). Доводи позивачки про доступ у [PERSON] до її ділянки через подвір'я покинутого будинку, надавши також на обґрунтування цього заяви від імені жителів с. Селище, позову не обґрунтовують, оскільки, як вбачається з пояснень представника відповідача [PERSON], Селищенського сільського голови, дана ділянка не входить до земель загального користування. Свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Відтак із заявлених позивачем підстав позов задоволенню не підлягає. Правовстановлюючих документів на земельну ділянку, будівлі, що знаходяться на ній в с. Селище, по вул.. Л. Українки, 57, суду не надано. Доводи третьої особи [PERSON] про те, що її погріб за вказаною адресою частково (на 0,5м) знаходиться під спірною земельною ділянкою, доказами не обґрунтовані.

Outcome: dismissed