Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. До участі в справі залучені [PERSON] , [PERSON] в якості третіх осіб на стороні позивача. Ціна позову 815965,24 гривні. Вимоги позову обґрунтовано наступ. 20 вересня 1991 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року шлюб розірвано. В шлюбі народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що за період шлюбу було придбане наступне майно: -автомобіль марки ГАЗ 21, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 1 000 дол. США, що еквівалентно 28 000,00 грн.; -пральна машина Ariston AVSL 100, вартістю 8 162,00 грн.; -холодильник Ariston ENT МН 19211 FW , відповідно до фіскального чека від 21.02.2015 вартість складає 10 549,82 грн.; -водонагрівач Ariston, відповідно до фіскального чека від 03.09.10 вартість складає 4 382,00 грн.; -телевізор LG 32LD321 , вартістю 11685,00 грн. З березня 2003 року дружина, [PERSON] , перебувала у декретній відпустці. Мотивуючі вимоги позову, Позивача вказує, що за їх з відповідачкою спільною домовленістю та для потреб сім`ї, 27 лютого 2004 року був укладений Договір №42455 про участь у Фонді фінансування будівництва. 17 вересня 2004 року була сплачена сума в розмірі 250 567 грн. 30 коп. за квартиру в 98,09 кв.м. по [ADDRESS] . Вважає, що 06 травня 2005 року Відповідачка, [PERSON] , без його відома та без згоди оформила Свідоцтво про право власності на своє ім`я та двох спільних дітей. Наголошує, що на момент придбання даної квартири дружина перебувала в декретній відпустці, кошти у сім`ю приносив він. Відповідачка, [PERSON] жодної копійки власних коштів не внесла за спірну квартиру. Позивач вважає, що умисними діями відповідачки [PERSON] його було введено в оману щодо фактичного оформлення придбаної квартири на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки на протязі великого проміжку часу він вважав, що спірна квартира є спільно нажитим майном подружжя і право власності якої оформлено на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Про порушення своїх прав він дізнався під час розлучення, тобто у грудні місяці 2017 року. До цього часу він був впевнений, що дана квартира є їх спільним майном, за весь період подружнього життя кошти на утримання квартири, оплату комунальних послуг надавав він, [PERSON] . Вказав, що сім`я вільно користувалась і розпоряджалась вище зазначеним майном на власний розсуд. Виходячи з вищезазначеного, вважає, що спірна квартира, автомобіль, пральна машина, холодильник, водонагрівач, телевізор - всі ці речі, є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач зазначає, що в даний час колишня дружина ставить нездоланні перешкоди для користування спільним майном, так як перешкоджає йому проживати в квартирі, де він прописаний. Згоди про добровільний поділ майна не досягнуто. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: 1.Визнати недійсним свідоцтво про право власності на кв. [ADDRESS] , видане 6 травня 2005 р. на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; 2.Визнати кв. [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; 3.Виділити автомобіль марки ГАЗ 21, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] ; 4.Виділити пральну машину Ariston AVSL 100, холодильник Ariston ENT МН 19211 FW, водонагрівач Ariston, телевізор LG 32 LD321 [PERSON] ; 5.Стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року прийнято до розгляду праву за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. Визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (том №1, а.с.51-52). 04 лютого 2019 року [PERSON] подала заяву про застосування строку позовної давності та просила відмовити в задоволені позовної вимоги про визнання свідоцтва на право власності недійсним. 04 лютого 2019 року надійшов Відзив на позовну заяву (том №1, а.с.87-103), в якому Відповідач, [PERSON] просить суд відмовити в задоволені вимоги про визнання Свідоцтва на право власності на квартиру недійсним та визнання майна спільною сумісною власністю. Мотивуючі свої заперечення, Відповідач зазначає, що відомості та довідки про доходи не є підтвердженням того, що Позивач надавав кошти на придбання спірної квартири. Звертає увагу суду, що довідки з 2005 року, тоді як квартира придбана в 2004 році. Вважає, що доказів які б підтверджували джерело доходу Позивача на спірну квартиру не надав. Зазначає, що [PERSON] був обізнаний про те, що спірна квартира буде реєструватися в частках на дітей, що підтверджується спільною нотаріальною заявою до Віце-Президента АТХК «Київмістбуд». Позивач на момент придбання квартири не працював, а якщо працював, то отримував мізерні кошти, яких вистачало тільки йому. Наголосила, що кошти на придбання спірної квартири вона отримала від батьків. Позивач не надавав коштів на оздоблення квартири та фізично не допомагав. Стосовно інших позовних вимог Відповідач не заперечує, наголосила, що Позивачем вказано не все майно, яке придбано в період шлюбу. Крім того, 04 лютого 2019 року, [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна подружжя (том №1, а.с.79-82). В обґрунтування вимог позову, Позивач за зустрічним позовом зазначає, що в шлюбі з Відповідачем було придбано наступне майно: автомобіль ГАЗ 21, реєстраційний номер [NUMBER] , холодильник Ariston ENT МН 19211 FW, водонагрівач Ariston, телевізор LG 32LD321, пральна машина Ariston AVSL 100. Вказує, що відповідачем в первісному позові не було вказано наступне майно: кошти в розмірі 10 000 у.о.; будиночок з земельною ділянкою 0,54 га в Київській області, Володарського району, с. Березна; автомобіль марки «PEUGEOT Boxer» 2001р.в. [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Щодо спільного майна, яке Відповідач не вказав у первісному позові Позива зазначає, що у неї з з Відповідачем були спільні кошти в сумі 10 000 у.о.(що станом на 17 травня 2010 року становили 98667грн. 67коп.), але ці кошти без її згоди Відповідач по розписці позичив знайомому, але той у визначений термін кошти не повернув. На сьогоднішній день справа по стягненню коштів в розмірі 98667,67 грн. перебуває у виконавчій службі. За період перебування в шлюбі, ними було придбано будиночок разом із земельною ділянкою 0,54 га. в с. Березна, Володарського району, Київської області. Але договір купівлі-продажу на цей будинок складений у простій письмовій формі, не завірений нотаріально, тому неможливо зробити його оцінку, оригінали документів на цей будинок знаходяться у Відповідача. Відповідач користується цим будинком і там знаходяться його речі. Також 08 лютого 2017 року Відповідач придбав автомобіль Mapки «PEUGEOT Boxer» 2001р.в., вартістю 1800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.02.2017 року становило 48 654,0 гривень. Вищезазначений автомобіль був придбаний по розписці, автомобіль забрали на штраф майданчик. Відповідач намагався оскаржити угоду придбання автомобіля, у позові було відмовлено. Позивач за зустрічним позовом зазначила, що так як у Відповідача не було власних коштів на придбання автомобіля, ці кошти надала йому вона, їй подарувала їх бабуся із Російської Федерації, м. Саратов, що підтверджується переказами коштів на її ім`я від бабусі [PERSON] . Взажає, що копії квитанцій є доказом, що джерело походження коштів на вищезазначений автомобіль, були її власними коштами, які їй подарувала бабуся Посилаючись на викладені обставини справи, позивач з зустрічним позовом, просить суд: 1.Виділити [PERSON] автомобіль марки PEUGEOT Boxer» 2001 р.в. [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 1800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.02.2017 року становить 48654,0 грн. та стягнути судовий збір з Відповідача. 16 травня 2019 року позивач [PERSON] подала уточнення до зустрічної позовної заяви, відповідно до яких просить суд (том №1, а.с.138-139): 1.Визнати судовим рішенням її 1/3 частку квартири в Свідоцтві про право власності, що видане 06 травня 2005 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 25 квітня 2005 року №754-С/К1 особистою приватною власністю [PERSON] ; 2. [PERSON] в його позові щодо будь-яких прав власності на спірну квартиру - відмовити; 3.Виділити [PERSON] автомобіль марки PEUGEOT Boxer» 2001 р.в. [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 1800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.02.2017 року становить 48654,0 грн. 4.Вимоги позивача за первісним позовом щодо розподілу майна, указаного ним в позові задовольнити; 5.Судові витрати покласти на Відповідача. 13 серпня 2019 року третя особа, [PERSON] подав заяву, відповідно до якої первісний позов визнає частково та просить його задовольнити в частині виділення [PERSON] автомобіля марки ГАЗ 21, реєстраційний номер [NUMBER] та виділені [PERSON] пральної машини Ariston AVSL 100, холодильника Ariston ENT МН 19211 FW, водонагрівача Ariston, телевізор LG 32LD32. В решті позовних вимог просить відмовити в повному обсязі (том №1, а.с.158). 13 серпня 2019 року, відповідач за первісним позовом [PERSON] подала письмові заперечення на відповідь на відзив, в якій зауважила про суперечності в поясненнях позивача [PERSON] та його позовній заяві. Підтримала позовну заяву лише в частині виділення [PERSON] автомобіля марки ГАЗ 21, реєстраційний номер [NUMBER] та виділені [PERSON] пральної машини Ariston AVSL 100, холодильника Ariston ENT МН 19211 FW, водонагрівача Ariston, телевізор LG 32LD32. В решті позовних вимог просить відмовити в повному обсязі (том №1, а.с.159-163). Протокольною ухвалою суду від 14 серпня 2019 року залучено до участі у справі за первісним позовом третю особу - Службу у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (том №1, а.с.177-178). 07 жовтня 2019 року, Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації подала про розгляд справи без участі представника та просила винести рішення з урахуванням житлових інтересів неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (том №1, а.с.184). 20 грудня 2019 року третя особа, [PERSON] подав заяву, відповідно до якої первісний позов визнає частково та просить його задовольнити в частині виділення [PERSON] автомобіля марки ГАЗ 21, реєстраційний номер [NUMBER] та виділені [PERSON] пральної машини Ariston AVSL 100, холодильника Ariston ENT МН 19211 FW, водонагрівача Ariston, телевізор LG 32LD32. В решті позовних вимог просить відмовити в повному обсязі (том №1, а.с.158). Зустрічну позовну заяву просив задовольнити в повному обсязі (том №1, а.с.223). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Призначено справу до судового розгляду по суті (том №1, а.с.229-230). Під час розгляду справи позивач [PERSON] вимоги позову підтримав. Додатково пояснив, що не заперечує проти визнання за синами часток права власності в спірній квартирі. Відповідач [PERSON] проти задоволення первинного позову частково заперечувала, визнала вимоги в частині виділення [PERSON] автомобіля марки ГАЗ 21, реєстраційний номер [NUMBER] та виділені [PERSON] пральної машини Ariston AVSL 100, холодильника Ariston ENT МН 19211 FW, водонагрівача Ariston, телевізор LG 32LD32. В решті позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Представник відповідача зауважила про суперечності в поясненнях позивача [PERSON] та його позовній заяві. Треті особи до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. В матеріалах справи містяться заява [PERSON] та Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про розгляд справи за їх відсутності. Допитані в судовому засіданні свідки, [PERSON] та [PERSON] суду надали показання, що спірна квартира придбана особисті кошти [PERSON] , які вона отримала від батьків. Суд, вислухавши Вступне слово сторін, показання свідків, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились 20 вересня 1991 року , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №739, місце реєстрації: відділ реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва. Прізвища після одруження: чоловіка - « [PERSON] », дружини « [PERSON] » (том №1, а.с.11). Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , де в графі батьки записано: батько - [PERSON] ; мати - [PERSON] , актовий запис про народження №168 (том №1, а.с.12); - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, де в графі батьки записано: батько - [PERSON] ; мати - [PERSON] , актовий запис про народження №1463 (том №1, а.с.13); Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 вересня 1991 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва, за актовим записом №739 - розірвано (том №1, а.с.14-15). Сторонами по справі не заперечувалось, що в шлюбі було придбано наступне майно: автомобіль марки ГАЗ 21, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 1 000 дол. США, що еквівалентно 28 000,00 грн.; пральна машина Ariston AVSL 100; холодильник Ariston ENT МН 19211 FW; водонагрівач Ariston; телевізор LG 32LD321. Встановлено, що 27 лютого 2004 року [PERSON] , з однієї сторони та Акціонерний комерційний банк «Аркада» з другої сторони уклали Договір про участь у Фонді фінансування будівництва №42455 (том №1, а.с.19-22), за умовами якого [PERSON] надала згоду на участь у Правилах Фонду фінансування будівництва за програмою АТ ХК «Київміськбуд» (далі - Правила ФФБ), взяла на себе зобов`язання виконувати Правила ФФБ, передала кошти Банку у довірче управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування. Згідно Свідоцтва про у ФФБ виду А за програмою АТХК «Київміськбуд» (Договір №42455 від 27.02.2004 року) від 17 вересня 2004 року, [PERSON] внесла кошти на об`єкт інвестування в розмірі 250567 грн. 30 коп. Характеристика об`єкта інвестування: ?найменування об`єкта інвестування - квартира; ?район забудови (будівельна адреса) - [ADDRESS] ?номер об`єкта будівництва (будівельний) - [ADDRESS] ?номер об`єкта інвестування (за проектом) - [ADDRESS] ?поверх - 16 ?кількість кімнат (за проектом) - 3 ?загальна площа (за проектом) 98,09 кв.м. (том №1 а.с.23 Крім того, відповідно Довідки Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного Банку «Аркада» від 04.06.2018 року №1560/7/1, згідно Договору про участь У ФФБ №42455 від 27.02.2004 року за рахунок особистих коштів [PERSON] здійснено інвестування 100% загальної площі квартири [ADDRESS] в сумі 250567 грн. 30 коп.(том №1, а.с.118). 04 грудня 2004 року, [PERSON] та [PERSON] подали Віце-президенту АТ ХК «Київміськбуд» Коваленку В.К., нотаріально завірену заяву, якою просили видати гарантійний лист до органу опіки і піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про включення у Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (Договір № 42455 про участь у Фонді фінансування будівництва від 27.02.2004 року) неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як власників із розрахунку по 1/3 частині на кожного. Заява завірена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Любов`ю Анатоліївною, зареєстрована в реєстрі за №6564, 6565 (том №1, а.с.113). 09 березня 2005 року Акціонерне Товариство Холдингова Компанія «Київміськбуд», та [PERSON] уклали Додаткову Угоду №3 до Договору №42455 від 17.09.04 року про участь у ФББ до Фонду фінансування будівництва за програмою АТ ХК «Київміськбуд», за умовами якої Компанія внесла до Договору №42455 від 17.09.04 року про участь у ФББ до Фонду фінансування будівництва за програмою АТ ХК «Київміськбуд», неповнолітніх дітей - [PERSON] , 1994 року народження, та [PERSON] , 2003 року народження, із розрахунку 1/3 частини квартири [ADDRESS] ), загальною площею 98,09 кв.м. на кожного. Всі інші права і обов`язки залишились незмінними (том №1, а.с.112). Згідно свідоцтва про право власності від 06 травня 2005 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 25.04.2005 року №745-С/КІ, квартира [ADDRESS] складається з 3 кімнат, жилою площею 52.90 кв.м., загальною площею 98.50 кв.м. належить на праві приватної власності - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах. Зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - в рівних долях, записано у реєстрову книгу №417-91 за реєстровим №44356 13 травня 2005 року (том №1, а.с.114). Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд зауважує, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто, як убачається з вказаної норми, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності, тобто права, яке вже мало виникнути до її проведення. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Дане положення кореспондується у п. 1, 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», відповідно до якого державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. (ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень») Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України,. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 236 Цивільного кодексу України, визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі змістом частини першої ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed