Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Вказав, що 16.09.2009 року між банком та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 162 499,13 грн. під 20,04 % річних до 15.09.2014 року. Позичальник належним чином зобов'язання за договором не виконала, внаслідок чого заборгованість станом на 05.05.2015 року складає 733 852,95 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором в заставу банку було передано автомобіль Toyota Land Cruiser, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. В подальшому з'ясовано, що в 2011 році в порушення умов договору застави, автомобіль був реалізований. На сьогодні ним володіє [PERSON]. З урахуванням викладеного, позивач просив суд вилучити у відповідача предмет застави, комплект ключів до нього та свідоцтво про реєстрацію; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути на автомобіль стягнення. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач позов не визнала. Вказала, що на час придбання не знала, що автомобіль перебуває у заставі банку. Наразі його знято з реєстраційного обліку та реалізовано наступному покупцю. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа до суду не з'явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи, причини неявки до суду невідомі. Заслухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.09.2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № KRKWAD40303214, за умовами якого остання отримала кредит в загальній сумі 162 499,13 грн. строком до 15.09.2014 року під 20,04 % річних. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань в заставу банку передано належний позичальнику автомобіль Toyota Land Cruiser, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER]. У судовому засіданні з'ясовано, що позичальник належним чином кредитних зобов'язань не виконала, внаслідок чого заборгованість згідно розрахунку наданого банком станом на 05.05.2015 року складає 733 852,95 грн., з яких: 183 773,28 грн. - заборгованість за кредитом; 68 747,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 19240,71 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 426 904,59 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи: 250 грн. фіксована частина та 34 933,47 грн. процетна складова. За положеннями ст. 1 Закону України «Про заставу», ст.572 ЦК України, застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1,2 ст. 590 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна за змістом норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу». Відповідно до п.6.2.20 кредитно-заставного договору, заставодавець не має права без попередньої письмової згоди Банку відчужувати чи передавати предмет застави третім особам. Судом встановлено, що предмет застави без згоди банку був неоднократно реалізований. З Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 40523270 наданого Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» МЮ України від 24.04.2013 року, 28.09.2009 року під Записом № 2 було зареєстровано приватне обтяження - застава рухомого майна: автомобіля Toyota Land Cruiser, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], із забороною відчуження об'єкта обтяження, підстава обтяження Договір застави 16.09.2009 року, відомості про обмеження - заборонено відчужувати. Термін дії обтяження до 28.09.2014 року. Автомобіль відповідачем був придбаний у [PERSON], останнім його знято з обліку 30.09.2014 року, і 02.10.2014 року автомобіль був зареєстрований за [PERSON] Разом з тим, відповідач у судовому засіданні відзначила, що автомобіль нею також знято з обліку для реалізації і вже навіть реалізовано, однак вказати кому саме вона у судовому засіданні не спромоглася, надати відповідні документи також. Згідно даних УДАІ УМВС України в Кіровоградській області автомобіль дійсно знято відповідачем з обліку 16.07.2015 року, однак подальша реєстрація автомобіля не відбулася. Віповідач, посилаючись як на підставу власних заперечень на те, що продала автомобіль, зобов'язана особисто доводити такі обставини в силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, але відповідні обставини нею не доведено. А тому цілком ймовірно, що автомобіль відповідачем ще не реалізовано. ПАТ КБ «ПриватБанк» як сторона кредитно-заставного договору не зверталося до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета застави, а обрало способом захисту порушених прав вилучення предмета застави у третіх осіб і звернення стягнення на предмет застави. За вимогами п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Вказаний Закон набув чинності з 1 січня 2004 року, в той час, як Закон України «Про заставу» введений в дію з 11 листопада 1992 року. Отже, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать йому. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження рухомого майна реєструється в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація обтяжень рухомого майна проводиться з метою забезпечення виконання зобов'язань і захисту прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна та надання в інтересах цих осіб інформації про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Як вбачається з витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, який долучено до справи, застава спірного автомобіля зареєстрована в реєстрі терміном дії до 28.09.2014 року. Водночас, автомобіль, який був предметом застави, зареєстрований за відповідачем 02.10.2014 року. Доказів про те, що вона знала чи могла знати на момент купівлі спірного автомобіля про наявність договору застави та про правовідносини, які існують між позивачем та боржником [PERSON] не надано. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів і реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Приймаючи до уваги, що в розумінні викладених норм права відповідач є добросовісним набувачем на спірне майно без обтяжень, суд вважає, що спірне майно не може бути витребуване у неї, згідно вимог ст. 330 ЦК України, якою передбачено, що у разі якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 388 ЦК України визначено вичерпний перелік виняткових умов, за яких майно може бути витребуване. Зокрема, у разі якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: - було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; - було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; - вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом; - майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень; - якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках; При вирішенні спору судом не встановлено виняткових умов, передбачених ст. 388 ЦК України, отже в розумінні даної норми, відповідач є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу, оскільки запис про обтяження втратив силу 28.09.2015 року. Отже, право банку на автомобіль, що виникло на підставі договору застави, припинилося, оскільки відповідач набула право власності на автомобіль без обтяжень. Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент продажу спірного автомобіля відповідачу відомості про обтяження предмета застави не були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, тому вона придбала спірний автомобіль без будь-яких обтяжень, а відтак автомобіль у неї не може бути вилучений, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed