Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям не склалися через постійні непорозуміння, різні погляди на сімейні стосунки, несумісність характерів, що фактично привело до припинення подружніх стосунків. Позивач вимоги позову підтримав, вказавши , що проживають з дружиною в одній квартирі, підтримують подружні стосунки, але бажає шлюб розірвати, так як не бажає знаходитись у шлюбі з [PERSON] Відповідач вимоги позову не визнала, просила у задоволенні відмовити, посилаючись на те, що небажання чоловіка продовжувати шлюб носить тимчасовий характер. Обставини справи, встановлені судом. 30.12.1995 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції( актовий запис № 1951 ), між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, та останньою змінено прізвище на [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають: сина [PERSON], [INFO] . Ухвалою суду сторонам надавався строк для примирення. Шлюб- це добровільний, рівноправний, сімейний союз жінки та чоловіка спрямований на створення сімї та зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Між тим, у відповідності до вимог ст. 112 СК України, суд повинен з*ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу , та прийняти рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Тимчасовий розлад в сім*ї і конфлікти між дружинами, викликані випадковими причинами, а також необґрунтоване серйозними доказами небажання одного або двох дружин продовжувати шлюб не можуть вважатися достатніми підставами для розірвання шлюбу. За п.11 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст. 215 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. Судом встановлено, що сторони подружні стосунки підтримують, небажання позивача у подальшому знаходитись у зареєстрованому шлюбі серйозними доказами не підтверджено, а тому, підстав, передбачених ст.112 СК України для розірвання шлюбу, суд не вбачає. Враховуючи вище викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed