Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] за довіреністю, 16 грудня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON]- Головного редактора інтернет - видання « Цензор - нет» про захист честі , гідності та ділової репутації та просив: 1.Визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує немайнові права, завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації [PERSON] озвучену [PERSON] в прямому ефірі телепрограми Шустер LIVE [INFO] року на телеканалі 3S.tv інформацію, а саме: «Так вот все титушки, которые убивали людей в Мариинском парке, который осуществляли нападение, которые убили двух человек на Большой Житомирской это всё люди, организованые бандитами [PERSON].Это доказано следствием. Это доказаный следствием факт. Это было сделано [PERSON]. Наем бандитов осуществляли [PERSON], так называемый [PERSON] и [PERSON] тоже. Это два ближайших бандита и [PERSON] это телеканал 112,тогда помощник [PERSON] Министра внутрених дел, то есть три фигуранта. Я просто, что хочу сказать. [PERSON] один из ключевых подозреваемых. На нём и на его помощниках кровь людей и это уже доказано следственный факт и когда мы слышим, что такие вещи оказывается покрываются Генеральным прокурором. То вообще возникает вопрос, а вообще следствие оно есть или нет? И вообще у нас есть система правосудия или это фантом, фикция?». 2.Визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує немайнові права, завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації [PERSON] поширену [PERSON] [INFO] о 3:55 у мережі facebook на власній сторінці за адресою: [INFO] наступну інформацію: «Я добавил, что [PERSON] - житель Монако, у которого руки по локоть в крови, ведь следствие доказало, что [PERSON] организовал «титушек», вооружил их вместе с [PERSON] и является организатором массовых убийств бандитами активистов Майдана.». 3. Визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує немайнові права, завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації [PERSON] поширену [PERSON] [INFO] о 15:55 на сторінці інтернет-видання «Цензор.нет» (за адресою: [INFO]) у статті за назвою «[INFO]", - [PERSON]. ВИДЕО», а саме: «Генеральная прокуратура Украины препятствует расследованию преступлений, к которым причастен соратник [PERSON] [PERSON], известный в криминальных кругах как [PERSON]. Об этом в эфире одного из телеканалов заявил главный редактор Цензор.НЕТ [PERSON]. Он рассказал, что следственная группа имеет доказательства причастности [PERSON] к организации расстрела участников Майдана, но руководство ГПУ делает все, чтобы прекратить дальнейшие следственные действия.». 4. Зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію, а саме у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили ініціативно взяти участь у телепрограмі Шустер LIVE на телеканалі 3S.tv та у прямому ефірі озвучити (без внесення правок, коментарів тощо) наступне: «Озвучена мною [INFO] року в прямому ефірі у телепрограмі Шустер LIVEнателеканалі 3S.tv. а саме: «Так вот все титушки, которые убивали людей в Мариинском парке, которыйосуществляли нападение, которые убили двух человек на Большой Житомирской это всё люди, организованые бандитами [PERSON].Это доказано следствием. Это ооказаный следствием факт. Это было сделано [PERSON]. Наем бандитов осупцествляли [PERSON], так называемый [PERSON] и [PERSON] тоже. Это два ближайших бандита и [PERSON] это телеканал 112,тогда помощник [PERSON] Министра внутрених дел, то есть три фигуранта. Я просто, что хочу сказать. [PERSON] один из ключевых подозреваемых. На нём и на его помощниках кровь людей и это уже доказано следственный факт и когда мы слышим, что такие вещи оказывается покрываются Генеральным прокурором. То вообще возникает вопрос, а вообще следствие оно есть или нет? И вообще у нас есть система правосудия или это фантом, фикция?». є недостовірною та не відповідає дійсності.». 5. Зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію, а саме у десятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили на власній сторінці Відповідача у мережі facebook за адресою [INFO] опублікувати інформацію наступного змісту під заголовком СПРОСТУВАННЯ: « Поширена на моїй сторінці інформація [INFO] о 3:55, а саме: Затем [PERSON] рассказал историю, о которой я еще не слышал, как назначенный -президентом генпрокурор [PERSON] оказывал незаконное воздействие на следствие по делу о преступлениях против Евромайдана, чтобы « отмазать» от ответственности криминального авторитета [PERSON]. «Я добавил, что [PERSON] - житель Монако, у которого руки по локоть в крови, ведь следствие доказало, что [PERSON] организовал «титушек», вооружил их вместе с [PERSON] и является организатором массовых убийств бандитами активистов Майдана.». є недостовірною та не відповідає дійсності.». 6.Зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію, а саме у десятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили на головній сторінці інтернет-видання «Цензор.нет» опублікувати інформацію наступного змісту під заголовком СПРОСТУВАННЯ: « Поширена [INFO] о 15:55 на сторінці інтернет-видання «Цензор.нет» інформація у статті за назвою «[INFO]", - [PERSON]. ВИДЕО», а саме: «Генеральная прокуратура Украины препятствует расследованию преступлений, к которым причастен соратник [PERSON] [PERSON], известный в криминальных кругах как [PERSON]. Об этом в эфире одного из телеканалов заявил главный редактор Цензор.НЕТ [PERSON]. Он рассказал, что следственная группа имеет доказательства причастности[PERSON] к организации расстрела участников Майдана, но руководство ГПУ делает все, чтобы прекратить дальнейшие следственные действия.». є недостовірною та не відповідає дійсності.». У зв'язку з можливим незаконним розголошенням головним редактором інтернет-видання [PERSON] даних досудового слідства про трагічні події, що відбувалися на Майдані Незалежності (м.Київ) у лютому 2014 року, постановити окрему ухвалу і направити її до правоохоронних органів для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню головним редактором інтернет-видання [PERSON] незаконного розголошення даних досудового слідства. Витрати, пов'язані зі спростуванням інформації, а також витрати на оплату судового збору та інші витрати, пов'язані з розглядом даної справи стягнути з [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що на сьогодні в провадженні органів досудового слідства відсутнє кримінальне провадження щодо Позивача, так само як і не ведеться судове провадження стосовно вищезазначених Відповідачем обставин щодо Позивача, а також немає судового рішення щодо вказаних обставин, яке набрало законної сили. Водночас, наводячи недостовірну інформацію, відповідач намагається переконати значну кількість громадян у причетності позивача до участі у одному з найтяжчих злочинів - вбивстві. Окрім цього, відповідач стверджує наступне: «Это доказано следствием. Это доказаный следствием факт.» [PERSON] не наводить жодних доказів, які підтверджують те, що він є членом слідчої або слідчо-оперативної групи, водночас зазначає конкретні відомості, для прикладу: «Было создано 408 автоматов, 90 тысяч патронов со склада МВД, это установленный следствием факт.» і т.д. Водночас, [PERSON] не посилається на інформацію, яка стала відома під час засідань комітету і загалом не наводить жодних джерел, підстав та обгрунтувань поширеної інформації. Таким чином, усі вищенаведені вислови [PERSON] завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації [PERSON] , оскільки справляють враження на суспільство,переконуючи його в тому, що [PERSON] чинить аморально та зневажає закон, бере участь у організованій злочинній діяльності, скоює злочини та протиправні діяння тощо.Отже, на думку позивача, поширена інформація є неправдивою, а відтак підлягає спростуванню. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити. зазначивши, що поширена ним інформація є його судженням, які він зробив на підставі фактів та документів під час здійснення журналістського розслідування. Тому, вважає, що поширена ним інформація не є неправдивою та негативною відносно позивача. Представник відповідача [PERSON] , який діє за довіреністю НАІ 307507 від 16.05. 2016 року ( а.с. 118) заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши суду письмові пояснення та зауважив, що на його думку, інформація, яку позивач просить визнати недостовірною містить оціночні судження, а відтак не є предметом судового захисту. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON]та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України в п.5 постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації , яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Згідно ст.200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації. Відповідно до п. 15 пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі. Відповідно до ст. ст. З, 4, 6 Декларації про свободу дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, передбачено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Нормами Декларації передбачено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, аніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. [PERSON] у період часу з 12.12.2012 по 27.11.2014 роки був публічною фігурою, державним та громадським діячем, так як обіймав посаду Народного депутата України, тобто був публічною особою, а отже межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою аніж окремої пересічної особи. Зважаючи на особу Відповідача, його виступ, тему для обговорення, місце його висловлювань, застосування засобів мовлення, слід зазначити про те, що висловлювання відповідача не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, незважаючи на те, що останні містять критичну оцінку подій, пов'язаних з діяльністю як Позивача, так і інших представників органів державної влади за період з грудня 2013 року до даного часу, зокрема в частині неефективного розслідування правоохоронними органами подій, які призвели до масової загибелі людей у так званих «Справах Майдану», не притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, тощо. Крім того, відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. З викладених підстав поширена [PERSON] інформація носить оціночний характер. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і подій, які є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача та їх не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Таким чином, на нашу думку, поширена Відповідачем інформація носить оціночний характер. Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другої даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] є публічною особою, оскільки він був народним депутатом Верховної Ради України 6 скликання. Зі змісту ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, аніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року). Враховуючи, що позивач є публічною особою, то підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики. Тому, судження, висловлені відповідачем [PERSON].з приводу позивача не є фактичними твердженнями, а оціночними судженнями. До такого висновку суд дійшов з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд). Зокрема, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів». Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи. Крім того, зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації. Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, йому не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed