Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], яким просить визнати за нею право власності на 1 / 2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд, який знаходиться за адресою : вул. Братиславська,77 в м. Кіровограді. Вказує на те, що вона більше десяти років відкрито та безперервно володіє 1 /2 частиною будинку, здійснює догляд за ним та несе всі витрати з його утримання. Ніхто окрім неї, ніяких претензій щодо ? частини будинку не заявляв та на неї не претендує. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлявся належно, подав нотаріально посвідчену заяву, в якій вказав про визнання ним позовних вимог та розгляд справи у його відсутності ( а.с. 58). Третя особа без самостійних вимог на предмет спору -Головне управління юстиції у Кіровоградській області, його представник у судове засідання не з»явився, повідомлявся. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які з 1994 року є сусідами позивача, в судовому засіданні вказали, що дійсно , окрім позивачки будинком ніхто не займається та в ньому не проживає , остання проводить в ньому ремонтні роботи , здійснює за ним догляд. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити вимоги, з наступного. Відповідно до положень п.8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. \~\~\~\~\~\~\~\~ При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Відповідно до ч. 1\~\~ст. 344 ЦК України\~\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом наведеної норми права позивач має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у неї відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно. Таким чином, зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Згідно з п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). \~ Відповідно до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~\~\~\~ статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнішньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Судом з»ясовано, що [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 16.08.1957 року №2-4978 та акту готовності від 30.11.1964 року належала 1 /2 частина житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд, який знаходиться за адресою : вул. Братиславська,77 в м. Кіровограді. 24 березня 1990 року [PERSON] помер. Спадкоємцем за заповітом після його смерті була донька [PERSON], яка прийняла спадщину, шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою, проте свідоцтво про право на спадщину на відповідну частину будинку так і не отримала. 31 березня 2002 року [PERSON] померла. Спадкоємцем після її смерті є син відповідач в справі [PERSON], який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво на інше спадкове майно. Згідно довідки ОКП »Кіровоградське ООБТІ» від 05.10.2015 року , [PERSON] так і є співвласником 1 /2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд, який знаходиться за адресою : вул. Братиславська,77 в м. Кіровограді. В свою чергу, позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12. 2014 року належить на праві спільної часткової власності 1 /2 частина житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд, який знаходиться за адресою : вул. Братиславська,77 в м. Кіровограді( а.с. 19-20), які вона прийняла у спадок після смерті [PERSON]»євої [PERSON], та які належали спадкодавцю на підставі рішення народного суду міста Кіровограда від 02 березня 1964 року. При цьому , судом також з»ясовано, що [PERSON] з 27.08.1977 року проживає та зареєстрована за вказаною адресою та весь час веде догляд за будинком , сплачує комунальні платежі, займається його утриманням та ремонтом ( а.с. 16, 21-28). Ні [PERSON], ні відповідач з 2002 року , після смерті [PERSON] до частини будинку не з»являлись, будинком не цікавились , тобто фактично з 1990 року , після смерті [PERSON] позивач відкрито заволоділа частиною будинку , безперервно ним продовжує володіти та користуватися, а відтак суд вважає , що позивач у суді довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона відкрито, добросовісно та безперервно користується ? частиною нерухомого майна на протязі більше 10 років, зробила ремонт будинку та постійно підтримує його в належному стані, крім того, ніхто ніяких претензій щодо будинку не заявляв та на будинок не претендує. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем. Судові витрати по справі вважати по фактично понесеним стороною позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved