Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір №MKV0RK12923856, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 4000,00 гривень на термін до 05.06.2007 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. [PERSON] в період дії кредитного договору не дотримувався його умов, внаслідок чого, станом на 08.11.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 59365,42 гривні. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 53615,79 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 гривень. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, в прохальній частині позовної заяви вказав, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності. Вказує, що кредитний договір від 06.06.2006 року був укладений строком на 12 місяців, тобто до 05.06.2007 року. У звязку з цим перебіг строку позовної давності починається саме з 05.06.2007 року і закінчився згідно ст.257 ЦК України 05.06.2010 року, а згідно ст.261 ще раніше, з моменту останньої проплати за договором. Просить суд розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.267 ЦПК України, у звязку з пропущенням позивачем строку позовної давності. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір №MKV0RK12923856, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 4000,00 гривень на термін до 05.06.2007 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісячно у період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 412,88 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії. У зв'язку із порушеннями [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, у останнього виникла заборгованість перед Банком, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 08.11.2016 року складає 59365,42 гривні, з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 31648,73 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 34,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 23682,69 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 5749,63 грн., яка була стягнута судовим наказом, різниця становить 53615,79 грн. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідач звернувся в суд із заявою про застосування строків позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14). Згідно зі ст. 266 ЦК Українизі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пункт 1.2 кредитного договору погашення заборгованості за цим договором визначено періодичними щомісячними платежами, а саме: кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 412,88 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії. Таким чином, за вказаним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Останній платіж, згідно розрахунку заборгованості за договором №MKV0RK12923856 від 06.06.2006 року, здійснено відповідачем 03.05.2007 року. Позивач звернувся до суду з позовом 09.12.2016 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленої законом. З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, а також за наявності заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд, відповідно до частини 4 ст.267 ЦК України приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №MKV0RK12923856 від 06.06.2006 року в сумі 53615,79 грн. та судового збору у розмірі 1378,00 грн - необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed