Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про припинення частки у праві власності та визнання права власності на 1/4 частку квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 3/4 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування частини квартири від 20.05.2005 року. Відповідач є власником 1/4 частини зазначеної квартири. Спірна квартира належала бабусі позивача [PERSON] та її другому чоловікові - [PERSON] Відповідач є донькою померлого [PERSON] Відповідач з родиною постійно проживає в Російській Федерації, має житло в зазначеній країні, в Україні буває рідко. Під час останньої зустрічі у 2014 році позивач запропонував відповідачу продати свою частку, проте останній зазначив, що не має часу, бажання займатися цим питанням. Позивач позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач зазначає, що відповідач жодним чином не цікавиться належною йому 1/4 часткою спірної квартири, не проживає в даній квартирі, не несе жодних витрат на її утримання та зберігання, спільне їх з ним проживання в даній квартирі є неможливим, а частину квартири належну відповідачу не можливо виділити в натурі. Згідно висновку про оцінку майна від 16.11.2016 року виконаної ТОВ «Експертна оцінка плюс» ринкова вартість об'єкта оцінки - квартири за адресою: [ADDRESS], станом на дату оцінки (без ПДВ) становить 260117,00 грн., отже 1/4 частка становить 65029,25 грн. Позивач погоджується компенсувати вартість ? частини шляхом внесення зазначених коштів на депозитний рахунок суду. Тому, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS], виплатити [PERSON] в рахунок компенсації права власності за належну їй 1/4 частку квартири [ADDRESS] грошові кошти в розмірі 65405,00 грн. відповідно до звіту про оцінку, визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS]. Ухвалою судді від 16.01.2017 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою судді від 16.01.2017 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке чоловік відповідача отримав 06.10.2018 року, крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України, що оприлюднене 31.07.2018 року та роз'яснено права відповідно до норм ЦПК. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно інформації розміщеної на офіційному сайті Державної судової адміністрації України 29.01.2018 року щодо оголошень про виклик у суд учасників процесу, відповідно до статті 122 Господарського процесуального кодексу України, статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, статті 130 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а в разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Пунктом 10 параграфу 2 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" ДСА України рекомендовано до 31 грудня 2018 року забезпечити створення та належне функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Враховуючи наведене, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи інформація про виклик у справі відповідача, третьої особи, свідка, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, розміщується безпосередньо судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України. Відповідно до п. 15.8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України оприлюднення інформації щодо справи, визначеної цією редакцією Кодексу, на офіційному веб-порталі судової влади України здійснюється в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини справи та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню зважаючи на таке. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ст. 41 Конституції України). Судом встановлено, що позивач є власником 3/4 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування частини квартири від 20.05.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмичем В.М. (а.с. 5). Відповідно довідки №3969 від 23.11.2016 року в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрована та проживає [PERSON], яка є власником особового рахунку (а.с. 29). Відповідно листа Київського міського бюро технічної інвентаризації Київської міської ради від 30.06.2017 року квартира за адресою: [ADDRESS], на праві власності зареєстрована: ? частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 29.07.2005 року; ? частини за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 20.05.2005 року (а.с. 62). Позивач зазначає, що відповідач з родиною постійно проживає в Російській Федерації, має житло в зазначеній країні, в Україні буває рідко, під час останньої зустрічі у 2014 році запропонував відповідачу продати свою частку, проте останній зазначив, що не має часу, бажання займатися цим питанням. Додатково позивач пояснив, що позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки, відповідач жодним чином не цікавиться належною йому 1/4 часткою спірної квартири, не проживає в даній квартирі, не несе жодних витрат на її утримання та зберігання, на підтвердження чого надає копії квитанцій, спільне їх з ним проживання в даній квартирі є неможливим, а частину квартири належну відповідачу не можливо виділити в натурі, позивач погоджується компенсувати вартість ? частини шляхом внесення зазначених коштів на депозитний рахунок суду. Відповідно ч. 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року № 6-68цс14. З аналізу ч. 2 ст. 365 ЦК України випливає, що згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно не лише довести обставини, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду. Згідно висновку про оцінку майна від 16.11.2016 року виконаної ТОВ «Експертна оцінка плюс» ринкова вартість об'єкта оцінки - квартири за адресою: [ADDRESS], станом на дату оцінки (без ПДВ) становить 260117,00 грн., отже 1/4 частка становить 65029,25 грн. (а.с. 9-28). Позивачем були внесені на депозитний рахунок Шевченківського районного суду міста Києва грошові кошти в розмірі 65405,00 грн. за квитанцією №0.0.857672704.1 від 25.09.2017 року (а.с. 105). Вирішуючи спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд виходить з того, що частка відповідача в порівнянні з часткою позивача є незначною, реальний виділ вказаної частки є неможливим, тому припинення її права власності не завдасть істотної шкоди. Отже, враховуючи той факт, що спільне володіння і користування майном між сторонами неможливе, тому наявні підстави, передбачені ст. 365 Цивільного кодексу України, для припинення права власності позивача на частку за рішенням суду, також, беручи до уваги внесення позивачем коштів в рахунок компенсації вартості ? частини квартири. Як роз'яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним. Визначена у висновку про оцінку квартири за адресою: [ADDRESS] від 16.11.2016 року, вартість 1/4 частки в розмірі 65029,25 грн. підлягає виплаті відповідачу, а тому суд приходить до висновку, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу, тому право відповідача на належну йому частку слід припинити, стягнувши з позивача на користь відповідача вартість належної їй 1/4 частини квартири у розмірі 65029,25 грн., та припинивши право власності відповідача на 1/4 частини квартири. В частині 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та доказам наявним у матеріалах справи, враховуючи, що позивачем доведено, що спільне володіння і користування сторонами спірним майном є неможливим; припинення права власності відповідача та позбавлення його права користування цією часткою спірної квартири не завдасть йому істотної шкоди, крім того, позивачем було внесено на депозитний рахунок Шевченківського районного суду міста Києва грошові кошти в розмірі 65405,00 грн. за квитанцією №0.0.857672704.1 від 25.09.2017 року в рахунок компенсації вартості ? частки квартири належної відповідачу, тому суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved