Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача 12 633 грн. 30 коп. заборгованості за кредитним договором. Вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви б/н від 13 листопада 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку , які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг , що підтверджується підписом у заяві. Згідно п. 2.1.1.2.3,2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг [PERSON] надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту . Під борговими зобовязаннями сторони узгодили зобовязання Клієнта з повернення тіла кредиту , відсотків за користування кредитом, комісії ,пені та штрафів , тобто загальну заборгованість клієнта, що зазначено в п.2.1.1.12.1 Умовами та правилами надання банківських послуг . Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 365-366 календарних днів на рік, а позичальник зобов'язаний сплачувати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим Договором. Власник карткового рахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, однак відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 22 вересня 2016 року сума заборгованості становить 12 633 грн. 30 коп. Також, просять стягнути з відповідача 1378 грн. судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. ( а.с. 54). Надав пояснення по суті позову, де вказує, що заперечення відповідача неправомірні, посилаючись на наступне . 13.11.2007 року відповідач уклала з Банком договір про надання банківських послуг, відповідно до якого отримала кредит в розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідач приєдналася до умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви 06.06.2011 року . Законом України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні встановлено, що користувач, після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобовязаний негайно повідомити банк у спосіб, визначений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій відповідальність несе користувач . Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів. Відповідно до умов Договору клієнт зобовязаний інформувати [PERSON] , а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу або отримання звістки про їх незаконне використання ( п.1.1.2.11 УіП). У 3-х денний термін після усної заяви про втрату картки, надати письмову заяву в [PERSON] ( п.1.1.2.12УіП ). Клієнт несе відповідальність за всі операції , що супроводжуються авторизацією , до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції , які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи ( п.1.1.5.29 Договору). Про втрату картки відповідач не заявляв , транзакції 07 березня 2016 року здійснені за допомогою кредитної картки, шляхом сплати коштів в магазині , що підтверджується випискою по рахунку.( а.с.133) Відповідно , особа, яка здійснила транзакції мала в наявності платіжну картку і знала ПІН-код, властивий даній карті, а згідно п.1.1.1.106 УіП , ПІН-код відомий лише держателю картки. Крім того, після 7 березня 2016 року відповідач здійснювала погашення заборгованості , а саме : 4 квітня 2017 року на суму 1400 грн та 2800 грн. А, отже, твердження відповідача стосовно здійснення транзакцій шахраями 7 березня 2017 року безпідставне і розцінюється як таке, що вводить суд в оману, що є неприпустимим. Також, при здійсненні транзакцій на фінансовий мобільний номер відповідача були направлені СМС-повідомлення, а отже, [PERSON] знала про проведені дії. Крім того, відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобовязання за Договором, тому посилання відповідача про те, що картку було викрадено та транзакції здійснювалися не нею , не можуть бути прийняті до уваги суду. За таких обставин просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, пояснила, що 7 березня 2016 року у неї на роботі було викрадено гаманець з банківськими картками, про цю подію вона повідомила в поліцію і відомості за її заявою внесені до ЄРДРР, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 185 КК України . Після отримання нею СМС повідомлень про зняття коштів з її банківської картки, вона зателефонувала за номером 3700 і повідомила про викрадення картки та несанкціоноване зняття коштів . Вона зверталася до банку з заявою про зарахування на її рахунок коштів, оскільки не з її вини гроші були списані, але банк вимоги проігнорував. У Конотопському відділенні Приватбанку їй запропонували перевипустити картку взамін викраденої, що вона і зробила, оскільки мала власну заборгованість і сплачувала кредитні кошти за купівлю мобільного телефона, і за цією карткою власну заборгованість сплатила, а позивач , незважаючи на те, що вона, будучи не причетною до списання з її картки грошових коштів, вчинила всі дії , які були направлені на упередження викрадення грошових коштів з її банківського рахунку, у подальшому звернулася до поліції і за вказаним фактом порушено кримінальне провадження. Вона, маючи свої зобовязання перед банком ,вважає, що позивач не надав доказів, що саме вона користувалася кредитною карткою і своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до кредитної картки та її викраденні. Її вини у виникненні заборгованості немає. Вона вчасно повідомила банк, звернулася в поліцію, тому вона не повинна нести цивільно-правову відповідальність щодо погашення заборгованості, просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує . Суд, заслухавши позивача, її представника , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом [PERSON] підтвердила згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, а, якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк(а.с. 13-46). Відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч.1ст. 634 ЦК України , згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Сторони не ставили питання про розірвання договору від 13 листопада 2007 року. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обов»язки, які вони врегулювали договором від 13 листопада 2007 року . ПАТ КБ «ПриватБанк» умови кредитного договору виконав та надав [PERSON] кредит у розмірі 6 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується анкетою-заявою від 13 листопада 2007 року (а.с.12), відповідач не виконав зобовязання з погашення кредиту, як того вимагають умови Договору, вимоги ст.526 ЦК України, за якими зобовязання має виконуватися належним чином, вимоги ст. 629 ЦК України, за якою договір є обовязковим для виконання сторонами, а тому позивач і звернувся до суду з позовом , в якому і просить стягнути з відповідача грошові кошти, які були ним отримані на умовах, встановлених договором, при цьому позивачем надано розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 13 листопада 2007 року станом на 22 вересня 2016 року , відповідно до якого сума заборгованості становить 12 633 грн. 30 коп. (а.с. 6-11). Однак, як встановлено в судовому засіданні, у відповідача [PERSON] 07.03.2017 року під час перебування її на роботі був викрадений гаманець з банківськими картками Приватбанку , що змусило її звернутися з заявою до Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, за результатами якої відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016200080000495 за ст. 185 ч.1 КК України . На даний час проводиться досудове розслідування , направлене на встановлення особи , яка вчинила вказаний злочин та місцезнаходження викраденого майна. ( а.с.67). З пояснень відповідача в судовому засіданні вбачається, що про вказану обставину, після отримання на свій мобільний телефон СМС повідомлення , що з карткового рахунку є спроби списання коштів , відповідач терміново телефонувала за загальним номером довідкової служби Приватбанку 3700 з метою заблокування руху грошових коштів, однак, через завантаження лінії повідомлення було прийнято від неї після безпідставного списання з її карткового рахунку коштів. Вона зверталася і з письмовою заявою до представника відділення ПАТ Приватбанк, однак їй рекомендовано було перевипустити картку, однак грошові кошти, які були списані , як вона стверджує безпідставно, без її згоди, банком не були зараховані на її рахунок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює з відповідачем [PERSON] в приміщенні офісу « Селянська випічка» і 07 березня 2016 року перебувала на своєму робочому місці, поряд з нею перебувала на своєму робочому місці і [PERSON], яка о 13 годині побачила , що на її мобільний телефон почали надходити СМС повідомлення, побачивши зміст яких, вона здивовано викрикнула, що не розуміє, хто користується її карткою і показала їй зміст повідомлення, з якого вони зрозуміли, що Приватбанк повідомив [PERSON] , як власницю карткового рахунку, про те, що з її рахунку наявні спроби списати кошти. Вона порекомендувала [PERSON], щоб та зателефонувала на довідкову 3700 і заблокувала картку. [PERSON] почала телефонувати, лінія 3700 була зайнята, але [PERSON] безперервно намагалася зателефонувати, однак їй не вдавалося і в цей час вона отримала ще декілька повідомлень, що списані гроші, які суми, вона вже не памятає. Поки [PERSON] знайомилася з текстом СМС повідомлень, вона особисто також почала телефонувати на довідкову 3700, щоб звязатися з оператором і повідомити про те, що з картки її знайомої невідомо хто намагається списати кошти, однак звязатися з оператором вона не змогла, хоча телефонувала безперервно. В цей час [PERSON] виявила, що відсутня її сумка, в якій були її гаманець і банківські картки. З приводу виявлення вказаної обставини вони викликали представника міліції, [PERSON] зробила заяву про викрадення в неї сумки з документами, в тому числі і карток Приватбанку, а від них відібрали пояснення. Також судом встановлено, що за заявою [PERSON] було перевипущено картку, взамін втраченої(а.с. 110-112), відповідачці на її звернення про зарахування їй на картку грошових кошті, які списані відмовлено (а.с. 117-119). Відповідно до Закону України « Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту правспоживачів , врегульовані відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності . В силу ст. 1 ч. 17 цього Закону послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~фінансовими вважаються такі послуги: банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" Статтями 4,22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування…, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно\~ ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи. Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів. Згідно п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до п. 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. П. 10 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р встановлено, що банк зобов'язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого\~ Законом України « Про звернення громадян» . Судом не встановлено, що [PERSON], як користувач карткового рахунку , вчиняла будь-яку дію чи бездіяльності, які б сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції з допомогою її карткового рахунку. Під час, як вона стверджує безпідставного списання грошей з її картки, вона перебувала на робочому місці, в той час, коли списані грошові кошти за іншим місцем. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] здійснювалися спроби заблокувати рахунок, однак з обставин, які не залежали від неї, вона вказане здійснити не змогла, а позивач безпідставно проігнорував звернення [PERSON] про поповнення її картрахунку, хоча й надав про це їй відповідь. Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15 була сформована наступна правова позиція: «Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред»явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ст. ст. 10,60 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на встановлене в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що обставини, наведені відповідачкою, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду і заслуговують на увагу суду і свідчать про те, що дійсно вона особисто не могла списувати гроші з власного рахунку , оскільки в цей час перебувала на робочому місці за іншою адресою, ніж та, де списані гроші, а виявивши безпідставне списання вживала заходів щодо негайного заблокування картка, і вказані обставини підтвердила свідок, не повідомляла відповідач і стороннім особам про дані персональної картки, і вказане свідчить з її звернення до поліції з приводу викрадення її особистих речей і карток Приватбанку, і що за вказаним фактом порушено кримінальне провадження, в якому відповідач визнана потерпілою, і за правилами кримінального процесу попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин, а позивачем, в той же час, не надано доказів, які б свідчили про здійснення операцій щодо списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача саме відповідачем чи про повідомлення нею стороннім особам своїх особистих даних та даних персональної картки, а тому

Outcome: dismissed