Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Наведений вище позов мотивований тим, що 25.01.1997 р. між сторонами був зареєстрований шлюб. Шлюб розірвано за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у страві №127/9456/13-ц від 24.05.2013 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей : син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Через невиконання відповідачем обовязку участі в утриманні дітей рішенням Апеляційного суду Вінницької області у справі №22ц-3295/2011 р. від 02.11.2011 року з відповідача на користь позивача на утримання дітей : [PERSON] і [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожну дитину. [PERSON] Романович досяг повноліття 18.08.2015 року. Він продовжує навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації з 01.08.2015 року, що підтверджується довідкою № 1/91/17/873 від 24.09.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов не визнав. Згідно з його поясненнями однією із умов стягнення аліментів на повнолітню дитину є можливість надавати матеріальну допомогу. Потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв'язку із навчанням, без встановлення можливості батьків надавати таку допомогу, не може бути підставою для задоволення позову про покладення обов'язку по її утриманню з урахуванням того, що такий їх обов'язок не є безумовним. Упродовж 3-х років він не має заробітку чи будь-якого іншого доходу. По сьогоднішній день ніде не працює, не отримує доходів і заробітку, оскільки не має реальної можливості влаштуватись на роботу за своєю спеціальністю із заробітком, необхідним та достатнім для утримання не лише себе, але й своїх дітей. Крім того, на початку 2014 р. відповідач вдруге одружився. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Внаслідок кризового матеріального становища відповідач практично перебуває на утриманні своєї дружини. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. 25.01.1997 р. між сторонами був зареєстрований шлюб. Шлюб розірвано за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у страві № 127/9456/13-ц від 24.05.2013 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей : син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Через невиконання відповідачем обовязку участі в утриманні дітей рішенням Апеляційного суду Вінницької області у справі № 22ц-3295/2011 р. від 02.11.2011 року з відповідача на користь позивача на утримання дітей : [PERSON] і [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожну дитину. [PERSON] Романович досяг повноліття 18.08.2015 року. Він продовжує навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації з 01.08.2015 року, що підтверджується довідкою № 1/91/17/873 від 24.09.2015 року. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язав утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" міститься роз»яснення про те, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі предявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти. Згідно з поясненнями позивача та відповідно до довідки від 24.09.2015 р. №1/91/17/873 солдат [PERSON] є курсантом 1 курсу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації з 01.08.2015 р., знаходиться на повному державному утриманні, разом з позивачем матір»ю [PERSON] не проживає. Виходячи з встановленого факту постійного проживання сина [PERSON] Д,Р. в казармі учбового закладу, довідка квартального комітету мікрорайону «Вінниченко» від 12.11.2015 р. про реєстрацію цієї особи в [ADDRESS], не доводить його проживання за цією адресою. Доказів того, що син сторін [PERSON] уповноважив матір [PERSON] на звернення до суду в своїх інтересах суду не подано. При вирішенні справи суд керувався правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в Ухвалі від 23.10.2013р. в справі №6-327/51св13. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed