Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (далі - ДП «Макарівське лісове господарство») звернувся до суду 30 січня 2014 року з позовом (із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.03.2014 № 05/3-600вих-14) до Київської обласної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким просив визнати незаконними і скасувати розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 18.03.2008 №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305 та від 29.09.2008 №№ 1283, 1284, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки від 14.10.2008 серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки, права на які посвідчені державними актами на право власності на земельні ділянки від 14.10.2008 серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності та за ДП «Макарівське лісове господарство» право користування цими земельними ділянками. В обгрунтування позовних вимог заступник прокурора Київської області послався на те, що спірні земельні ділянки було передано у власність відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації в порушення положень ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. 20, 21, 57, 116, 118, 122, ч. 5, 9 ст. 149, ст. 207 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), п. 5 ст.і 27, ст. 31, 57 Лісового кодексу України (далі - ЛК України), ст. 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», тобто поза межами повноважень Київської обласної державної адміністрації, оскільки передача вказаних спірних земельних ділянок лісового фонду, які було вилучено у ДП «Макарівське лісове господарство», мала здійснюватись саме Кабінетом Міністрів України та відноситься до його повноважень; вказував, що у будь-якому випадку Київська обласна державна адміністрація не була наділена повноваженнями розпорядження земельними ділянками за межами населених пунктів; також послався на порушення порядку зміни цільового призначення земельних ділянок, а саме вказав, що усупереч ст..207 ЗК України втрати лісогосподарського виробництва у зв'язку вилученням лісових земель для потреб не лісогосподарських потреб не нараховувались та не сплачувались; зазначав також, що оскаржувані розпорядження суперечать принципам, передбаченим ст.3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», а саме законності, верховенства права і крім того, спірні розпорядження є недоцільними, неекономними та неефективними. У судовому засіданні прокурор прокуратури Макарівського району Київської області Малашич Ю.Ю. позовні вимоги підтримала, викладене у позові підтвердила. Представники позивача Кабінету Міністрів України Юрченко Юлія Євгеніївна та Литовченко Валентина Петрівна у судовому засіданні позов заступника прокурора Київської області підтримала. Позивач Державне підприємство «Макарівське лісове господарство» свого представника до зали суду не направили, пождали лист з проханням слухати справу у відсутність їх представників, позов заступника прокурора Київської області не підтримали, претензій до відповідачів у даній справі не мають. Відповідач Київська обласна державна адміністрація свого представника у судове засідання не направили, хоча належним чином були повідомлені. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення , а також подав у судовому засіданні письмову заяву про застосування строків позовної давності . Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заявлений до них позов не визнали, подали свої пояснення як свідки. Заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участі у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» від 18.03.2008 вилучені з постійного користування ДП «Макарівське лісове господарство» земельні ділянки лісогосподарського призначення та передані у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам, а саме : [PERSON] - земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,9726 га; [PERSON] - земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,9801 га; [PERSON] - земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,9800 га; [PERSON] - земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,9804 га; [PERSON] - земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,9798 га; [PERSON] - земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,9881 га; [PERSON] - земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,9800 га; [PERSON] - земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,9800 га; [PERSON] - земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,9852 га; [PERSON] - земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,9512 га; [PERSON] - земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,9317 га (т. 1, а.с.60-70). На підставі вказаних розпоряджень Київської обласної державної адміністрації «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» від 18.03.2008 відповідачі-громадяни отримали державні акти на право власності на земельну ділянку, а саме: [PERSON] - серії ЯЖ [NUMBER], [PERSON] - серії ЯЖ № [NUMBER], [PERSON] - серії ЯЖ № [NUMBER], [PERSON] - серії ЯЖ № [NUMBER], [PERSON] - серії ЯЖ № [NUMBER], [PERSON] - серії ЯЖ № [NUMBER], [PERSON] - серії ЯЖ № [NUMBER], [PERSON] - серії ЯЖ № [NUMBER], [PERSON] - серії ЯЖ № [NUMBER], [PERSON] - серії ЯЖ № [NUMBER], [PERSON] - серії ЯЖ № [NUMBER] (т.1, а.с.49-59). 11 квітня 2008 року відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок із відповідачем [PERSON] (т.1, а.с. 12-33). 07.05.2008 року відповідачу [PERSON] видано державні акти на право власності на відповідні земельні ділянки серії ЯЖ №№ [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (т.1, а. с. 34-48). Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації «Про зміну цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності гр. [PERSON].» від 29 вересня 2008 року № 1283 затвердженого проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. [PERSON] та змінено цільове призначення земельних ділянок належних [PERSON] - із «для ведення особистого селянського господарства» категорії земель сільськогосподарського призначення на «для будівництва і обслуговування готельного комплексу» категорії земель промисловості. Цим розпорядженням змінено цільове призначення земельних ділянок [PERSON], права на які було посвідчено державними актами на право власності на земельну ділянки серії ЯЖ [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (т.1 а.с.145-146). Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації «Про зміну цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності гр. [PERSON].» від 29 вересня 2008 року № 1284, зокрема, затвердженого проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. [PERSON] та змінено цільове призначення земельних ділянок належних [PERSON] - із «для ведення особистого селянського господарства» категорії земель сільськогосподарського призначення на «для будівництва і обслуговування виробничо-складських та офісних приміщень» категорії земель промисловості. Цим розпорядженням змінено цільове призначення земельних ділянок [PERSON], права на які було посвідчено державними актами на право власності на земельну ділянки серії ЯЖ №№ [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (т. І, а.с. 200-201). На підставі розпоряджень Київської обласної державної адміністрації «Про зміну цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності гр. [PERSON].» від 29 вересня 2008 року №№ 1283, 1284 відповідачу [PERSON] 14.10.2008 видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (т.2, а.с.9-13). Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, ЗК України, ЛК України, Законом України «Про місцеві державні адміністрації», іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.2 ст.3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. Повноваження обласних державних адміністрацій з питань земельних та лісових відносин визначаються Законом України «Про місцеві державні адміністрації», ЗК України, ЛК України. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», п.5 ч.1 ст. 31 ЛК України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, зокрема передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними. Згідно п.5 ч.1 ст.27 ЛК України до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин належить, передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 гектар, що перебувають у державній власності. Згідно ч.6 ст. 149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятої і дев'ятою цієї статті. Згідно ч.9 ст. 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні,- ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища. Відповідно до положень чч.2-4 ст.20 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Відповідно до п.12 розділу Х ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Як вбачається із наведених норм законодавства, що були чинними на час прийняття оспорюваних рішень Київської обласної державної адміністрації, саме до повноважень цього органу державної влади належало припинення права постійного користування земельними лісовими ділянками, площею до 1 га, передача у власність таких земельних ділянок громадянам та зміна їх основного цільового призначення (відповідно до якого земельні ділянки відносяться до певної категорії із числа, зазначених у ч.1 ст.19 ЗК України). Судом встановлено, що кожним із оспорюваних розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 18.03.2008 року «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» за №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 304, 305 передано у власність громадянам земельні ділянки, площа яких не перевищувала 1 га. Також судом встановлено, що розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 18.03.2008 року «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» за №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 304, 305 земельні ділянки передано різним 11 громадянам ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].). Водночас, у позові заступник прокурора Київської області посилається на те, що оскільки розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 18.03.2008 року «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» за №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 304, 305 видані в один день, ними вилучено ліси загальною площею понад 10,7091 га, які знаходились в одному кварталі лісництва та використовувались для ведення лісового господарства, - що свідчить про розпорядження Київською обласною державною адміністрацією землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею понад 1 га. Також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 03 червня 2015 року у цій справі міститься мотив, з якого скасовані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а саме: необхідність визначення чи не спрямовані правові акти індивідуальної дії голови обласної державної адміністрації на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, що значно перевищує 1 га та у зв'язку із цим, чи не свідчать ці дії про перевищення головою обласної державної адміністрації його повноважень, передбачених законом. Тобто, встановлення даної обставини є обов"язковим для суду в силу ч.4 ст.338 ЦПК України при новому розгляді справи. Такого ж змісту висновок міститься у і постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у даній справі. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Судом, на підставі оцінки наявних у матеріалах справи доказів, перевірено чи не свідчать правові акти індивідуальної дії голови Київської обласної державної адміністрації Ульянченко В.І. - розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 18.03.2008 року «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» за №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 304, 305, а також від 29.09.2008 №№ 1283, 1284 про перевищення нею повноважень, передбачених законом. Судом установлено, що зазначені акти узгоджуються з вимогами чинного на час прийняття спірних розпоряджень законодавства, виходячи із такого. За змістом положень ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Також за змістом ч.6 ст.1 ЛК України земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства. Тобто законодавством чітко визначено обов"язкові критерії (ознаки) земельних ділянок. Між тим, поняття «масиву земельних ділянок» у даних спірних правовідносинах законодавчо не регламентоване, а його розуміння, вжите, зокрема, у п.9 розділу Х ЗК України не лише не поширюється на спірні відносини, а й не дає підстави ототожнювати поняття земельної ділянки із поняттям масиву земельних ділянок у розрізі законодавчо встановлених критеріїв (ознак) земельної ділянки. Крім того, аналіз змісту ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ч.5, 6, 9 ст. 149 ЗК України, п.5 ч.1 ст. 31 ЛК України чи інших положень, чинного на момент спірних правовідносин законодавства, не дозволяє зробити висновок про наявність чи відсутність повноважень обласних державних адміністрацій, Кабінету Міністрів України щодо розпорядження саме масивом земельних ділянок. Положеннями законодавства врегульовано виключно розпорядженнями земельними ділянками. Суд виходить також із того, що законодавство чітко встановлює певні обмеження, зокрема при розпорядженні землями, набуття прав на землю. Так, чинними на час прийняття спірних розпоряджень були положення щодо обмеження загальної площі земельних ділянок, які можуть бути у власності осіб (п.13 розділу Х ЗК України). Водночас, обмежень щодо загальної площі, отриманої внаслідок арифметичного додавання площ окремих земельних ділянок, права на які набуто громадянами на підставі одного і того ж або виданих в дин день розпоряджень обласної державної адміністрації, - законодавством не встановлено. Суд рахує за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. За наведених обставин, судом при новому розгляді справи встановлено, що законом було дозволено прийняття оспорюваних актів індивідуальної дії - розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації від 18.03.2008 №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305, а також від 29.09.2008 №№ 1283, 1284, зокрема, судом встановлено, що відсутні законодавчі обмеження по кількості прийняття в один день розпоряджень головою місцевої державної адміністрації, в тому числі і з питань розпорядження земельними лісовими ділянками; по кількості земельних ділянок, якими може розпоряджатись голова місцевої державної адміністрації, зокрема і в один день; по місцезнаходженню (розташуванню) земельних ділянок, якими може розпоряджатись голова місцевої державної адміністрації, зокрема і в один день; по кількості або розташуванню земельних ділянок, цільове призначення яких одночасно (в один день) може змінити своїм актом (актами) індивідуальної дії голова місцевої державної адміністрації. Під час розгляду справи, суду не було надано доказів, які б достовірно вказували на перевищення повноважень головою Київської обласної державної адміністрації при прийнятті розпоряджень від 18.03.2008 №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305, та від 29.09.2008 №№ 1283, 1284. Зокрема, матеріали справи не містять обвинувальних вироків судів щодо голови Київської обласної державної адміністрації Ульянченко В.І., інших осіб, зокрема, відповідачів-громадян, чи судових актів, якими закриті відповідні кримінальні провадження (справи), з приводу обставин прийняття зазначених актів індивідуальної дії. Більше того, матеріали даної справи не містять і жодної інформації, що дії голови Київської обласної державної адміністрації та/або інших осіб щодо прийняття розпоряджень від 18.03.2008 №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305, та від 29.09.2008 №№ 1283, 1284 є або були предметом кримінальних проваджень (справ). Не надано суду і доказів того, що спірні земельні ділянки складають саме певний «єдиний масив» як і доказів наявності спрямованості спірних розпоряджень Київської обласної державної адміністрації спільно (одночасно) спірними земельними ділянками саме з метою або виключно з метою розпорядження лісовими землями загальним обсягом понад 1 га та відповідного «єдиного масиву». При цьому суд також враховує, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абз.3 п.3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року у справі № 1-25/2010, абз.2 п.5.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі № 1-17/2005). Також на підставі ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд враховує висновки, що містяться у рішенні Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, згідно яких зокрема: майном у значенні ст. 1 Першого протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади; наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Отже, як вбачається з вищезазначеного саме до повноважень Київської обласної державної адміністрації було віднесено як припинення права постійного користування спірними земельними ділянками, так і передача їх у власність відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки, як встановлено судом, жодна зі спірних земельних ділянок не має площі 1 га та більше, а навпаки - мають площу до 1 га кожна (т. І, а.с. 49-59, 64-70). Суд відхиляє доводи заступника прокурора Київської області щодо необхідності врахування судом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2012 № 6-16335св12, оскільки вона ухвалена у іншій, не пов'язаній із даною, справі. Крім того, обставини справ є відмінними. Суд приймає доводи заступника прокурора Київської області щодо необхідності врахування судом постанови Верховного Суду України від 20.03.2013 № 6-13цс13, оскільки правовий висновок, який міститься у ній є тотожним висновку (мотиву) у постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 у даній справі. Судом враховано ці мотиви (правові висновки) та застосовано їх при новому розгляді справи. Судом надавався час та можливість для подання особами, які беруть участь у справі, додаткових доказів, в тому числі з'ясовувалась наявність клопотань (виклику свідків, призначення експертиз чи інших) щодо відповідних доказів, - саме при новому розгляді даної справи. Сторони, в тому числі і заступник прокурора Київської області, такими правами не скористались. За результатами нового розгляду цієї справи судом встановлено, що розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 18.03.2008 №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305 (як і від 29.09.2008 №№ 1283, 1284 - які взагалі не стосуються земель лісового фонду) не спрямовані на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву прощею, що значно перевищує 1 га. У зв'язку із цим, при новому розгляді справи судом встановлено, що головою Київської обласної державної адміністрації не було перевищено повноважень, передбачених законом. Суд вважає за необхідне додатково зазначити, що матеріали даної справи не містять жодного пояснення сторони, її представника, допитаних як свідків, показання свідка, письмового або речового доказу (в тому числі звуко - чи відеозапису), висновку експерта, який би вказував на те, що оскаржувані правові акти індивідуальної дії голови Київської обласної державної адміністрації Ульянченко В.І. були спрямовані на розпорядження землями лісового фонду площею понад 1 га. У справі відсутній жодний доказ, який би вказував на відсутність дійсного волевиявлення на надання земельних ділянок у власність саме 11 окремим громадянам або хоча б одному із них, при чому як у голови Київської обласної державної адміністрації Ульянченко В.І., так і у громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] допитаний у судовому засіданні як свідок пояснив, що з жодним з відповідачів по цій справі не знайомий, з головою Київської ОДА Ульянченко В.І. не знайомий. Як громадянин України звернувся з письмовою заявою до Київської обласної державної адміністрації на виділення йому земельної ділянки і відповідно до норм законодавства отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Згодом до нього звернувся представник відповідача [PERSON] і запропонував угоду. Оскільки ціна земельної ділянки його влаштовувала, він уклад договір купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] допитаний у судовому засіданні як свідок пояснив, що у 2007 році подав необхідні документи на отримання земельної ділянки до Київської ОДА. Особисто приватизацією не займався,займалась землевпорядна організація. Як отримав державний акт на право власності на земельну ділянку до нього звернувся представник покупця [PERSON] і запропонував купити цю земельну ділянку. Ним було сплачено відшкодування до ДП «Макарівське лісове господарство». Він не знайомий ні з відповідачами по цій справі, ні з головою Київської ОДА. Відповідач [PERSON] допитаний у судовому засіданні як свідок пояснив, що ним було подано письмову заяву до Київської обласної державної адміністрації на виділення земельної ділянки у Макарівському районі, всі необхідні дії по приватизації проводила землевпорядна організація. В подальшому до нього звернувся представник покупця [PERSON] з пропозицією продати земельну ділянки на взаємовигідних умовах. Жодного з відповідачів він не знає, з головою ОДА Ульянченко В.І. не знайомий. Відповідач [PERSON] допитана у судовому засіданні як свідок пояснила, що ні з ким з відповідачів по справі не знайома. на загальних підставах зверталась до Київської ОДАВ з відповідною заявою та за пропозицією представника покупця продала свою земельну ділянку [PERSON] Всі необхідні витрати нею було сплачено до ДП «Макарівське лісове господарство». Самі лише припущення про перевищення повноважень головою Київської обласної державної адміністрації, зроблені на підставі підрахунку сум площ гектарів кількох земельних ділянок в одному лісовому кварталі, які передані різним громадянам в один день, не доводять факту розпорядження головою Київською київської обласної державної адміністрації земельною ділянкою площею понад 1 га або намір такого розпорядження. Не доводить наявності таких фактів і наступна купівля спірних земельних ділянок відповідачем [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст.61 цього Кодексу. Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Тобто припущення заступника прокурора Київської області та позивачів про спрямованість актів індивідуальної дії Київської обласної державної адміністрації на розпорядження земельною ділянкою понад 1 га мали б бути доведені перед судом шляхом подання доказів, чого зроблено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом також встановлено відсутність порушень при зміні цільового призначення спірних земельних ділянок розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 29.09.2008 № 1284, зокрема на підставі дослідження проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок у власність [PERSON], у яких наявні всі необхідні документи, погодження (т. 1, а.с. 144-293). Що ж до тверджень прокурора про порушення положень ст. 207 ЗК України, згідно якої відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом, суд зазначає таке. Судом відхиляються доводи прокурора про те, що не визначення розміру та невідшкодування втрат лісових земель є підставою для скасування актів індивідуальної дії про передачу відповідних земель та їх наступного повернення попередньому власнику, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормам законодавства, чинного на час прийняття спірних розпоряджень та видання державних актів на право власності земельних ділянок. Так, прийняття обласною державною адміністрацією рішення про надання у власність громадян земельних ділянок не обумовлено фактичною сплатою втрат лісогосподарського виробництва. Таке обмеження відсутнє у чинному законодавстві. Порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 № 1279 та Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, визначають процедуру визначення розміру та сплати втрат лісових земель. Судом установлено, що актами розрахунків збитків нанесених ДП «Макарівське лісове господарство» від 21.11.2007 визначено суми збитків відповідачам-громадянам: [PERSON] - 82316,55 грн., [PERSON] - 82316,55 грн., [PERSON] - 82316,55 грн., [PERSON] - 82316,55 грн., [PERSON] - 82316,55 грн., [PERSON] - 82316,55 грн., [PERSON] - 82316,55 грн., [PERSON] - 82316,55 грн., [PERSON] - 82316,55 грн., [PERSON] - 72210,90 грн., [PERSON] - 82316,55 грн. (т. 2, а.с.14). Листом ДП «Макарівське лісове господарство» від 01.03.2014 № 06-31/101 підтверджено сплату вище вказаних збитків. Повна сплата збитків також підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів (т. 1 а.с.180-182,250-252,256-257,261-262,266-267,271,272.276-277,281-282286-287). Дані докази були досліджені у судовому засіданні, сторонами не спростовані, зокрема в порядку ч.2 ст.185 ЦПК України не надходило. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 судам роз'яснено, що на підставі статей 207-209 ЗК України втрати сільсько - і лісогосподарського виробництва, заподіяні вилученням (викупом) сільськогосподарських і лісових угідь для використання їх у цілях, не пов'язаних із веденням сільського й лісового господарства, обмеженням прав власників чи землекористувачів або погіршенням якості земель внаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю громадян, підприємств, установ і організацій, не належать до збитків, на відшкодування яких мають право власники земельних ділянок та землекористувачі, і відшкодовуються уряду Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, сільським, селищним, міським радам разом із відшкодуванням збитків власникам землі й землекористувачам. Водночас, прокурором, позивачами не надано доказів невиконання своїх обов'язків відповідачами-громадянами по відшкодуванню втрат лісогосподарського виробництва. При цьому, суд звертає увагу, що можливе невідшкодування втрат лісогосподарського виробництва згідно ст.207 ЗК України за наявності відповідних підстав може слугувати підставою для звернень уповноважених органів, зокрема, до суду щодо стягнення із зобов'язаних осіб відповідних втрат лісогосподарського виробництва. У цій справі, враховуючи предмет позову, суд позбавлений можливості вирішувати питання про розмір та необхідність стягнення із відповідачів втрат лісогосподарського виробництва. Судом відхиляються доводи заступника прокурора Київської області про порушення спірними розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації ст.3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», а саме законності, верховенства права, а також посилання на недоцільність, неекономність та неефективність з таких мотивів. Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до ч.1 ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Чинним законодавством не встановлено та заступником прокурора Київської області, позивачами не надано доказів тим обставинам, що Київська обласна державна адміністрація при прийнятті розпоряджень від 18.03.2008 №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305 та від 29.09.2008 №№ 1283, 1284 діяла усупереч засадам: відповідальності перед людиною і державою за свою діяльність; верховенства права; законності; пріоритетності прав людини; гласності; поєднання державних і місцевих інтересів. Суд зазначає, що наведеними принципами не передбачено пріоритету інтересів держави (у зв'язку із чим прокурор звернувся із цим позовом) перед інтересами громадян, зокрема, в частині кількості земельних ділянок, які можуть виділятись громадян за рахунок земель державної власності. Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Проте заступником прокурора Київської області, позивачами не було надано доказів тим обставинам, що розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 18.03.2008 №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305 та від 29.09.2008 №№ 1283, 1284 є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами. Без таких доказів суд позбавлений можливості перевірити критерії доцільності, економності та ефективності спірних актів індивідуальної дії, оскільки безпосередньо чинним законодавство нормативні орієнтири таких критеріїв не встановлено. Суд вважає за необхідне вказати, що у порядку цивільного судочинства перевіряється правильність формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї (такі правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 № 21-493а14 та від 09.12.2014 № 21-308а14); в той же час, перевірка рішень суб'єктів владних повноважень на відповідність критеріям, зокрема, мети, розсудливості, добросовісності тощо, здійснюється виключно адміністративними судами на підставі ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, положення якого у суду немає підстав застосовувати при вирішенні даного спору. Також судом встановлено та враховується, що спірні акти індивідуальної дії - розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 18.03.2008 №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305 та від 29.09.2008 №№ 1283, 1284 повністю виконані. Таким чином, вимоги про визнання незаконними та скасування розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 18.03.2008 №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305 та від 29.09.2008 №№ 1283, 1284 не підлягають задоволенню. Що ж до позовних вимог про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, то суд не знаходиться підстав для їх задоволення, при цьому виходить із такого. Державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на підставі розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 18.03.2008 №№ 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305 прокурором не оспорюються, та й вони є законними в силу законності розпоряджень, на підставі яких вони видані. Державні акти на право власності на земельні ділянки від 14.10.2008 серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], видані відповідачу [PERSON] є законними, оскільки судом у цій справі встановлено відсутність підстав для скасування розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 29.09.2008 №№ 1283, 1284, а також судом враховується законність укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 11.04.2008 [PERSON] із іншими громадянами-відповідачами (т.1, а.с.12-33), законність видання державний актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] від 07.05.2008 серії ЯЖ №№ [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] , (які прокурором не оспорюються відповідно до уточнених позовних вимог). При цьому суд враховує правові висновки, які містяться у постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 № 6-217цс15 (щодо нерозривного зв'язку державних актів на право власності із чинністю актів (правочинів), на підставі яких вони видані) та від 26.09.2012 року № 6-103цс12, 04.06.2014 № 6-46цс14 (недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод). Позовні вимоги про витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельних ділянок та визнання за державною в особі Кабінету Міністрів України права власності на спірні земельні ділянки і визнання за ДП «Макарівське лісове господарство» права користування ними, - також не підлягають задоволенню, виходячи із такого. Положеннями ст.387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено виключний перелік підстав, за яких майно може бути витребувано у особі, в якої воно знаходиться. Судом не встановленого незаконного вибуття земельних ділянок із володіння їх колишніх власників. Судом встановлено, що володільцем (власником) спірних земельних ділянок на даний час є відповідач [PERSON], який їх придбав за відплатними договорами, а саме: земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1595, продаж вчинено за 438546,00 грн., які сплачено повністю продавцю (п.3 договору); земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 955, продаж вчинено за 442000,00 грн., які сплачено повністю продавцю (п.5 договору); земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1564, продаж вчинено за 441882,00 грн., які сплачено повністю продавцю (п.3 договору); земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1543, продаж вчинено за 442063,00 грн., які сплачено повністю продавцю (п.3 договору); земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1587, продаж вчинено за 441792,00 грн., які сплачено повністю продавцю (п.3 договору); земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1550, продаж вчинено за 445535,00 грн., які сплачено повністю продавцю (п.3 договору); земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1579, продаж вчинено за 441882,00 грн., які сплачено повністю продавцю (п.3 договору); земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1611, продаж вчинено за 441882,00 грн., які сплачено повністю продавцю (п.3 договору); земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1571, продаж вчинено за 444227,00 грн., які сплачено повністю продавцю (п.3 договору); земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1603, продаж вчинено за 428897,00 грн., які сплачено повністю продавцю (п.3 договору); земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] придбана [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2008, посвідченим приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1557, продаж вчинено за 420104,00 грн., які сплачено повністю продавцю (п.3 договору). За змістом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Заступником прокурора Київської області, позивачами не надано суду доказів, які б спростовували встановлену законом презумпцію правомірності правочинів, зазначених вище. Також судом встановлено, що на час розгляду справи [PERSON] є власником на підставі розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 29.09.2008 №№ 1283, 1284 та державних актів на право власності на земельні ділянки від 14.10.2008 серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], які є дійсними. За таких обставин, підстави для витребування спірних земельних ділянок відсутні. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права як спосіб захисту порушеного права передбачено і п. «а» ч.3 ст.152 ЗК України. Оскільки у даній справі судом встановлено, що власником спірних земельних ділянок є саме відповідач [PERSON] і при цьому відсутні порушення при прийняття рішень про вилучення земельних ділянок із користування ДП «Макарівське лісове господарство», то відповідні вимоги прокурора про визнання права власності та права користування є безпідставними і не можуть бути задоволені. Про наявність інших підстав для припинення права власності на земельну ділянку визначено, позивачем не заявлялось та відповідних доказів матеріали справи не містять. Отже, оскільки позивачем не доведено факту незаконного вибуття спірних земельних ділянок із державної власності, відповідно у суду не має підстав витребовувати спірні земельні ділянки із володіння відповідача [PERSON], визнавати за державою право власності, а за ДП «Макарівське лісове господарство» право користування цими ділянками. Щодо поданої представником відповідачів-громадян заяви про застосування строків позовної давності від 12.10.2015 суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч.2-4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тобто застосування наслідків позовної давності може мати місце лише при встановленні судом наявності фактів порушення прав позивача (тобто обґрунтованості позовних вимог - доведеності позову) (аналогічні висновки містяться і у абз.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, постанові Верховного Суду України від 13.05.2014 № 3-14гс14). Оскільки судом у даній справі встановлено недоведеність позовних вимог, то і підстави для застосування строків позовної давності відсутні. Поряд із цим, зважаючи на наявність у позовній заяві твердження про дотримання строку позовної давності лише на підставі змісту п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити про необґрунтованість таких тверджень з огляду на те, що дана норма не застосовується до поданого позову у цій справі (відповідні правові висновки містя ться у постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 №6-178цс15, від 16.09.2015 № 6-68цс15). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не знаходить підстав для стягнення із їх із відповідачів.

Outcome: dismissed