Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом, в якому посилається на те, що 27 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Правобережне відділення № 679 та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 864/1, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 60 000 доларів США зі сплатою 16% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 червня 2008 року між банком та відповідачем було укладено іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира [ADDRESS]. В зв'язку з неналежним невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 17 червня 2014 року виникла заборгованість в сумі 1 497 316, 80 грн. Позичальник та іпотекодавець повідомлялися про необхідність дострокового повернення суми кредиту, однак зазначені вимоги банку були залишені без задоволення. Окрім того 21 січня 2014 на адресу відповідача та третьої особи були направлені письмові вимоги про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку. Тому позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS], яка належить відповідачеві в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу банком від свого імені предмета іпотеки; надати позивачу права на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях будь-яких документів необхідних для продажу нерухомого майна; на період реалізації предмета іпотеки передати його у управління банку; виселити зі спірної квартири [PERSON] та зняти його з реєстраційного обліку; стягнути з [PERSON] витрати за проведення оцінки майна в розмірі 2 000 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, по підставам вказаним в позовній заяві, та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог банку, посилаючись на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Третя особа [PERSON] та представник ГУ ДМС в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 27 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією - Правобережне відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 864/1, відповідно до якого банк зобов'язався надавати позичальнику грошові кошти в сумі 60 000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити 16 % річних за користування кредитом. Остаточний термін повернення кредиту встановлений 26 червня 2018 року /а.с.17-19/. В забезпечення виконання умов кредитного договору 27 червня 2008 року між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу /а.с.22-25/. Вартість предмета іпотеки визначена в розмірі 541 127 грн. Банк виконав взяті на себе зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії та надав позичальнику кредит в сумі 60 000 доларів США /а.с.26-42/. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів, станом на 17 червня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 1 497 316, 80 грн. /а.с.14-16/, яка складається з: - заборгованість за кредитом 704 851, 57 грн. (59 997, 10 доларів США). - заборгованість за відсотками 267 866, 63 грн. (22 798, 05 доларів США) - пеня за несвоєчасне повернення кредиту 187 637, 50 грн. (15 971, 74 доларів США) - пеня за несвоєчасне повернення відсотків 144 552, 54 грн. (12 304, 34 доларів США) - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів 29 654, 89 грн. (2 524, 23 долари США) - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 38 461, 85 грн. (3 273, 88 доларів США) - неустойка в розмірі 10 % за невиконання п. 7.2 Іпотечного договору 97 268, 46 грн. (8 279, 51 доларів США) - неустойка за невиконання п. 7.3 Іпотечного договору 27 056, 35 грн. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання а одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позичальник та іпотекодавець повідомлялися про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, а також про необхідність виселення та зняття з реєстраційного обліку зі спірної квартири, однак на сьогоднішній день вимоги банку не виконані /а.с.44-47/. Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В той же час, відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Законом України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Судом при розгляді справи встановлено, що позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу, під реєстровим № 1542. Таким чином загальна площа квартири, що перебуває в іпотеці становить 40 кв.м., а отже не перевищує 140 квадратних метрів. Позивачем не надано доказів про те, що вказане нерухоме житлове майно не використовується як місце постійного проживання іпокодавця та що у іпотекодавця у власності знаходиться інше нерухоме майно. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі /а.с.69/ Отже, оскільки предмет іпотеки придбано за споживчим кредитом, кредит надано кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, предмет іпотеки використовується [PERSON], як місце постійного проживання, у власності відповідача з його слів іншого майна не має, тому відповідно до ч.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року не може бути звернуте стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 квітня 2004 року. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які інші домовленості і зобов'язання стосовно позивача, крім вказаних в договорі кредиту та договорі іпотеки сторін, а позивач цього не довів, сторони самі погодилися на всі умови договорів і добровільно підписали їх. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed