Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що згідно державного акту на право власності на землю серії ХС № 068035 він є власником земельної ділянки, площею 14,03 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 20 лютого 2004 року за письмово укладеним договором оренди землі передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» (далі по тексту - ТОВ «ТД «Україна», відповідач) прийняло в оренду зазначену земельну ділянку строком на пять років. Укладений договір був зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі в Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі по тексту Горностаївська регіональна філія ДП ДЗК) 06 квітня 2005 року за № 040572201625. Посилаючись на те, що 23 грудня 2010 року відповідач зареєстрував додаткову угоду № 5 від 21 січня 2010 року до договору земельної ділянки, якою подовжив строк дії основного договору оренди до 06 квітня 2020 року, але позивач жодних пропозицій листів - повідомлень щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки № 5 від 20 лютого 2004 року в частині продовження строку дії договору на десять років не отримував, просив суд: - визнати припиненим з 20 лютого 2009 року договір оренди земельної ділянки, площею 14,03 га, укладений 20 лютого 2004 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» який зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі в Горностаївським районним реєстраційним відділом 06 квітня 2005 року за № 040572201625, за закінченням строку, на який його було укладено; - визнати недійсним додаткову угоду №5 від 21 січня 2010 року до договору оренди земельної ділянки, підписану між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна», зареєстровану 23 грудня 2010 року Горностаївським районним реєстраційним відділом за № 041072200035, та скасувати її державну реєстрацію; - витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна», на користь [PERSON] вказану земельну ділянку. В судове засідання представник позивача [PERSON] не прибув, надав суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у його відсутності, також надавав до суду заперечення в якому виклав позицію, що 20 лютого 2004 року позивач передав належну йому земельну ділянку площею 14,03 га., в оренду відповідачеві строком на пять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. 06 квітня 2005 року цей договір був зареєстрований у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП\~Центр ДЗК. Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі»\~(в редакції, чинній на момент укладення договору) та\~ст. 640 ЦК України\~договір оренди був укладений з моменту його державної реєстрації\~06 квітня 2005 року, пяти річний строк дії договору закінчився 06 квітня 2010 року. До закінчення строку дії основного договору оренди 21 січня 2010 року між сторонами була укладена додаткова угода № 5, якою був продовжений строк дії основного договору на десять років - до 06 квітня 2020 року. Ця додаткова угода 23 грудня 2010 року була зареєстрована у Горностаївському районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП\~Центр ДЗК. Таким чином, додаткова угода була укладена під час дії основного договору оренди, а тому немає підстав для визнання її недійсною. Крім того, в запереченні заявляють про застосування позовної давності, так як позивач пропустив трирічний строк позовної давності згідно якого просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, оцінивши наявні у справі доказі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: Позивач є власником земельної ділянки площею 14,03 га., яка розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області., наданою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності серії ХС № 068035. Позивач передав належну йому земельну ділянку в оренду строком на пять років ТОВ "ТД "Україна, про що 20 лютого 2004 року сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований Горностаївським районним реєстраційним відділом Херсонської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 06 квітня 2005 року за № 040572201625. 21 січня 2010 року між позивачем та ТОВ «Торговий Дім «Україна» була укладена додаткова угода № 5 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди на десять років, до 06 квітня 2020 року. Додаткова угода зареєстрована Горностаївським районним відділом Херсонської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 грудня 2010 року за № 041072200035. Згідно ч.1\~ст.792 ЦК України\~за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Частиною 1\~ст. 93 ЗК України\~право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч. 2\~ст. 792 Цивільного кодексу України\~відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є\~Закон України «Про оренду землі». Статтею 13 Закону України „Про оренду землі\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладення та реєстрації договору оренди та додаткової угоди) договір оренди землі укладається у письмовій формі та набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони договору, дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим, цивільні права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору. Враховуючи правову позицію, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року, справа № 6-162ц13 «Про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними та зобов'язання повернути земельні ділянки» і з огляду на положення\~ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Суд критично оцінює позицію яка викладена в запереченні на позовну заяву, що строк дії спірного договору оренди обчислюється з дати його державної реєстрації, оскільки державна реєстрація договору оренди землі вказує на його чинність і не може змінювати день укладення договору та строк його дії. Судом встановлено, що пяти річний строк дії договору оренди земельної ділянки, укладеного 20 лютого 2004 року між позивачем та відповідачем, сплив 20 лютого 2009 року. Згідно ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до п.7 ч.2\~ст.16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення право відношення. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання договору оренди земельної ділянки, укладеного 20 лютого 2004 року між позивачем та відповідачем, припиненим з 20 лютого 2009 року, у звязку із закінченням строку, на який цей договір було укладено. Судом достовірно встановлено, що укладення та як наслідок державна реєстрація додаткової угоди № 5 від 21 січня 2010 року між позивачем та відповідачем були здійснені з порушенням вимог законодавства оскільки основний договір оренди вже був припинений на момент внесення до нього змін. Після закінчення строку дії договору оренди, укладеного 20 лютого 2004 року між позивачем та ТОВ «ТД «Україна», договірні відносини між сторонами припинились, а тому неможливо було вносити будь-які зміни до такого договору. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Статтею 30 Закону України «Про оренду землі»\~визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Згідно до положень\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Суд приходить до висновку, що оспорюваний правочин, вчинений 21 січня 2010 року між позивачем та ТОВ «ТД «Україна», суперечить актам цивільного законодавства, це є безумовною підставою для визнання цього правочину недійсним. Згідно ч.1\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди № 5 від 21 січня 2010 року до договору оренди земельної ділянки, укладеного 20 лютого 2004 року між сторонами. Згідно ч. 1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що з 2004 року по теперішній час ТОВ «ТД «Україна» постійно, відкрито використовує земельну ділянку належну позивачеві для вирощування сільськогосподарських культур, а відповідач виплачував позивачу орендну плату, яку останній отримував, та зважаючи на підписану позивачем добровільно, власноручно оспорювану додаткову угоду від 21 січня 2010 року, суд вважає, що звернувшись до суду з позовом в вересні 2015 року, позивач пропустив встановлену ст. 257 ЦК України загальну позовну даність у три роки, а тому у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог слід відмовити, у зв'язку із спливом позовної давності. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи, що рішення ухвалено не на користь позивача, то суд відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~не присуджує їх стягнення з відповідача.

Outcome: dismissed