Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Прокурор міста [PERSON], який діє в інтересах держави звернувся в суд з позовом до [PERSON] міської ради, [PERSON] Держземагенства України у [PERSON] районі Волинської області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку, зобовязання повернути земельну ділянку у комунальну власність та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Свій позов обгрунтовує тим, що прокуратурою міста [PERSON] проведено перевірку за зверненням депутата [PERSON] міської ради [PERSON] з приводу порушень вимог земельного законодавства під час передачі у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,10 га, вартістю 241480 грн., яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Космонавтів, 23. Вказує, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 31.07.2001 року № 428 «Про попереднє погодження місця розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON]В.» погоджено останньому місце розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці загальною ;площею 0,10 га на вул. Космонавтів, 23 за рахунок земель міськземфонду. Рішенням від 31.07.2001 року №429 «Про затвердження проекту відведення та надання [PERSON] земельної ділянки на вул.Космонавтів, 23» вказану земельну ділянку надано у приватну власність останньому. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2002 року, яке набрало законної сили 13.05.2002 року, у справі №2-63/2002 за позовом прокурора міста [PERSON] до виконавчого комітету [PERSON] міської ради визнано незаконними та скасовано вищевказані рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради. Незважаючи на це, [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 429 від 31.07.2001 року, яке визнано судом незаконним та скасоване, 26.08.2009 року видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 324200, згідно якого останньому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,10 га, що знаходиться в місті Луцьку по вул.Космонавтів,23. Вказаний державний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0109007701008, підписаний [PERSON] міським головою та начальником управління Держкомзему у місті [PERSON]. Начальник управління Держкомзему у м.Луцьку та [PERSON] міський голова, як керівник органу місцевого самоврядування, не пересвідчившись у чинності рішення, на підставі якого видається державний акт серії ЯЕ № 324200 на право власності на земельну ділянку по вул. Космонавтів, 23 у м.Луцьку, неправомірно його підписали внаслідок чого [PERSON], безпідставно отримав у власність земельну ділянку площею 0,10га за вказаною адресою. Прокурор міста [PERSON] вказує також, що спірна земельна ділянка вільна від забудови, що підтверджується протоколом огляду місця події від 19.02.2015р., проведеного в рамках кримінального провадження № 42014030010000190. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що [PERSON] на підставі договору дарування від 11.09.2014 року відчужив спірну земельну ділянку [PERSON] Покликаючись на порушення інтересів держави та територіальної громади міста [PERSON], що полягає у порушенні міською радою порядку передачі [PERSON] земельної ділянки та права власності територіальної громади на вказану земельну ділянку, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, прокурор просить поновити йому строк звернення до суду, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №324200 від 26.08.2009, виданий [PERSON], зобовязати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,10 га, вартістю 301560 грн., що знаходиться в місті Луцьку, вул.Космонавтів,23 (кадастровий №0710100000:22:076:0014) у комунальну власність територіальної громади міста [PERSON], скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер : 15718368 від 11.09.2014 року та витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні прокурор позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] Держземагенства України у [PERSON] районі Волинської області [PERSON] в судовому засіданні 26.05.2015 року в задоволенні позову просила відмовити за безпідставністю. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила. Суду пояснила, що вона є власником земельної ділянки в місті Луцьку по вул.Космонавтів,23 на підставі договору дарування від 11.09.2014 року. Власником земельної ділянки згідно вказаного договору є [PERSON], а не [PERSON] Вказує, що вона правомірно набула право власності на зазначену земельну ділянку. В позові просить відмовити. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON]- [PERSON] проти задоволення позову заперечив. Суду пояснив, що спірна земельна ділянка переходила до інших осіб кілька разів, зокрема після оформлення права власності на земельну ділянку [PERSON], було укладено договір дарування від 13.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON], згідно якого новим власником земельної ділянки став [PERSON] В подальшому [PERSON] уклав договір дарування земельної ділянки від 11.09.2014 року з [PERSON], тому [PERSON] є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Вказує також, що власником земельної ділянки була територіальна громада м.Луцька в особі [PERSON] міської ради, а не держава, інтереси якої захищає прокурор. Разом з тим, [PERSON] міська рада або її підрозділи не зверталися та не звертаються до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вважає, що прокурор міста [PERSON] не має процесуальних повноважень звертатись з таким позовом, оскільки інтереси держави в даному випадку не порушені, правовідносини, які виникли не зачіпають її інтересів. Вказує також, що спірна земельна ділянка знаходилася та знаходиться поза межами парку культури і відпочинку на проспекті Відродження у м.Луцьку. Покликаючись на викладені обставини, в задоволенні позову просив відмовити. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 31.07.2001 року №428 «Про попереднє погодження місця розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON]В.» погоджено [PERSON] місце розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці загальною площею 0,10 га на вул.Космонавтів,23 в місті Луцьку за рахунок земель міськземфонду (а.с.10). Рішенням від 31.07.2001 року №429 «Про затвердження проекту відведення та надання [PERSON] земельної ділянки на вул.Космонавтів,23» затверджено проект відведення земельної ділянки та вказану земельну ділянку надано у приватну власність [PERSON]В.(а.с.11). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2002 року, яке набрало законної сили 13.05.2002 року, у справі №2-63/2002 за позовом прокурора міста [PERSON] до виконавчого комітету [PERSON] міської ради зазначені рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради визнано незаконними та скасовано (а.с.18). В судовому засіданні встановлено також, що на підставі скасованого судом рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 31.07.2001 року № 429, 26.08.2009 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №324200 площею 0,10 га, яка знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Космонавтів,23, який підписаний [PERSON] міським головою та начальником управління Держкомзему у місті [PERSON] (а.с.16). Зазначений державний акт, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010907701008. За приписами ст. 13 Конституції України встановлено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. ст. 142-145 Конституції України, матеріальною основою органів місцевого самоврядування, крім іншого, є земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 126 зазначеного Кодексу (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Отже, відповідно до вищезазначених положень закону право власності на земельну ділянку набувається у порядку передбаченому законом, зокрема за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яке є підставою для видачі державного акту на право власності на землю. Згідно ч. 9, ч. 10 ст. 28-1 Закону України «Про державний земельний кадастр України» до 01.01. 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. В судовому засіданні також встановлено, що згідно інформації [PERSON] міської ради земельна ділянка по вул.Космонавтів,23 в місті Луцьку на момент прийняття рішення від 31.07.2001 року №429 не входила і не входить до складу земельної ділянки, яку відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 31.07.2001 року №437, було передано комунальному підприємству «Центр дозвілля і відпочинку ім.900-річчя міста [PERSON]» в постійне користування для обслуговування зелених насаджень громадського призначення та до меж парку культури і відпочинку ім.900-річчя міста [PERSON] на проспекті Відродження у місті [PERSON], які було затверджено рішенням [PERSON] міської ради від 23.07.2014 року №62/44 «Про визначення меж парку на проспекті Відродження(а.с.54,55). 13.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,10 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в м.Луцьку по вул.Космонавтів,23 (а.с.61). В подальшому,11.09.2014 року на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання набула право власності на вказану земельну ділянку (а.с.59-60). Суд вважає, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступного. Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом, тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України) згідно з ч.2 ст. 45 ЦПК України. Звертаючись з даним позовом, прокурор м. Луцька не вказав органу, який представляє державу у земельних правовідносинах. Також, зазначаючи в позовній заяві про звернення до суду з позовом в інтересах держави та вказуючи на порушення інтересів територіальної громади, не врахував, що правова природа держави як суб'єкта цивільних відносин обумовлена тим, що вона є особливим утворенням з власною правосуб'єктністю, що відрізняє такого суб'єкта від осіб (фізичних та юридичних) і територіальних громад. Покликаючись на порушення інтересів держави при наданні у приватну власність ділянки із земель територіальної громади прокурор не звернув уваги на положення ст. 84 ЗК України, якою визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Виходячи з положень ч.1 ст. 83 цього Кодексу, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Таким чином, спірна ділянка до її приватизації перебувала у комунальній власності. Тому, у даному випадку, у разі наявності доказів про порушення Закону при передачі земельної ділянки у приватну власність, можна стверджувати лише про порушення прав територіальної громади в цілому, або її окремих субєктів. Звернення прокурора в інтересах територіальної громади м. Луцька суперечить вимогам ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», згідно з якою інтереси територіальної громади міста [PERSON] представляє [PERSON] міська рада, що унеможливлює подання позову в інтересах територіальної громади до органу, який її представляє. На думку суду, органом, який представляє державу у спірних правовідносинах і якому надано самостійне право захисту інтересів держави, в тому числі і шляхом звернення з позовом до суду, згідно положень глави 3 Земельного Кодексу та прийнятих відповідно до цих норм постанов Кабінету Міністрів про визначення центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, на даний час згідно з Указом Президента України від 08.04.2011 року №445/2011 є Державне агентство земельних ресурсів України. Разом з тим [PERSON] Держземагенства України у [PERSON] районі Волинської області є відповідачем по справі, представник якого заперечувала проти задоволення позову. Наведене спростовує наявність у прокурора права звернутися з позовом в інтересах названих ним субєктів цивільних правовідносин як самостійному позивачу. Крім того, за змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у рішенні за справою «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року зазначив, що «визнаючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 Протоколу № 1, по суті, гарантує право власності». «Суд повинен встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини». У рішенні за справою «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року Європейський суд з прав людини підтвердив, що порушення права власності можливе тільки за умови задоволення «суспільних інтересів» та «на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Оскільки, при укладенні з [PERSON] договору дарування був чинний державний акт серії ЯЕ № 324200 від 26.08.2009 року, виданий уповноваженим органом, [PERSON] надав нотаріусу в підтвердження його права власності на земельну ділянку дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданий 12.03.2014 року Реєстраційною службою [PERSON] міського управління юстиції у Волинській області, то [PERSON] не знав і не міг знати про обставини прийняття чи скасування рішень виконавчого комітету [PERSON] міської ради, на підставі яких [PERSON] був виданий зазначений державний акт. В свою чергу [PERSON], укладаючи договір дарування зазначеної земельної ділянки із [PERSON], виходив із тієї обставини, що він правомірно набув право власності на зазначене нерухоме майно. За таких обставин, суд вважає, що відповідач [PERSON] правомірно набула право власності на земельну ділянку згідно договору дарування від 11.09.2014 року, який за формою та змістом відповідає вимогам закону. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, враховуючи відсутність у прокурора права звернутися з позовом в інтересах названих ним субєктів цивільних правовідносин як самостійному позивачу, відсутність справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову прокурора міста [PERSON] в інтересах держави до [PERSON] міської ради, [PERSON] Держземагенства України у [PERSON] районі Волинської області, [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку, зобовязання повернути земельну ділянку у комунальну власність та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень слід відмовити. На підставі ст.ст.13,14,19,41,142-145 Конституції України, ст.ст. 328, 330, 386 ЦК України, ст.ст.126,152 83,84,116,118 ЗК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини,

Outcome: dismissed