Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У листопаді 2020 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Двадцять перша київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] обґрунтовували тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] та матір`ю [PERSON] . За життя [PERSON] була власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] , яку вона набула у власність шляхом приватизації державного житлового фонду. Ще 1/16 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] набула у власність у порядку спадкування після смерті сина [PERSON] . Позивачі стверджувавли, що вони є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] . У встановлений строк та у визначеному законом порядку [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, проте державний нотаріус Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Литвин І.В. відмовила заявниками у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/16 частину квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] набула у власність у порядку спадкування після смерті сина [PERSON] . Відмова у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що право власності на цю частку у майні не було зареєстроване за життя за спадкодавцем. З цих підстав [PERSON] , [PERSON] просили суд визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/16 частину квартири [ADDRESS] . Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до суду не подав. У своїх поясненнях третя особа Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) просила суд вирішити спір відповідно до чинного законодавства. Треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Двадцять перша київська державна нотаріальна контора пояснення щодо позову до суду не подали. Позивач [PERSON] та законний представник неповнолітнього позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засіадння не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, подали до суду заяви, в яких просили суд розглянути справу за відсутності їх представників. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника відповідача та представників третіх осіб. Заслухавши вступні слова позивача [PERSON] та законного представника неповнолітнього позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. На підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" [PERSON] та члени її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 28 листопада 2014 року набули шляхом приватизації право власності на квартиру [ADDRESS] . Кожному з співвласників належала 1/4 частина указаної квартири (а. с. 130). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 листопада 2015 року (а. с. 117). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч. 2 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. На випадок своєї смерті [PERSON] 08 травня 2015 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Любарською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2-323, яким заповів своїй доньці [PERSON] все належне йому за життя майно, зокрема 1/4 частину квартири [ADDRESS] (а. с. 122). Інститут обов`язкової частки встановлює виключення із принципу свободи заповідального розпорядження, що має на меті захист майнових інтересів окремих спадкоємців першої черги, які є найбільш уразливими у соціально-майновому аспекті. Сутність права на обов`язкову частку визначена у ст. 1241 ЦК України. Так, ч. 1 указаної норми встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Оскільки [PERSON] була непрацездатною матір`ю спадкодавця [PERSON] , вона успадкувала обов`язкову частку у спадщині, розмір якої становив половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину шляхом подання до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (а. с. 116, 117). Однак постановою державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. від 02 червня 2016 року законному представнику спадкоємця [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що право власності на згаданий об`єкт нерухомості не було зареєстроване (а. с. 136). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року у цивільній справі № 756/7409/16-ц частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, визнано за [PERSON] право власності на 3/16 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] . Цим же рішенням встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину, що складається з обов`язкової частки та становить 1/16 частину квартири (а. с. 138-140). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 лютого 2020 року (а. с. 145). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склала, а тому спадкування після її смерті повинно здійснюватись за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкування за правом представлення врегульовано положеннями ст. 1266 ЦК України, якою передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини; прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини. Отже, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини (постанова Верховного Суду України від 16 жовтня 2019 року у справі № 401/898/17). Спадкоємцями померлої [PERSON] є її син [PERSON] та за правом представлення - онука [PERSON] на частку, яка була б успадкована її батьком [PERSON] , якщо б він був живий на час відкриття спадщини. Частки спадкоємців є рівними та становлять по 1/2 частині спадкового майна спадкодавця [PERSON] . Позивач [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України. [PERSON] прийняла спадщину у порядку, встановленому ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 23 жовтня 2020 року позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яку спадкодавець набула у власність шляхом приватизації державного житлового фонду (а. с. 168, 169). Проте постановою державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Литвин І.В. від 17 жовтня 2020 року спадкоємцеві [PERSON] та законному представнику спадкоємця [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 1/16 частину квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] набула у власність у порядку спадкування після смерті сина [PERSON] . Постанова обґрунтована тим, що право власності на цю частку у майні не було зареєстроване за життя за спадкодавцем [PERSON] (а. с. 160). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Зважаючи на викладене, ураховуючи те, що право власності на спадкове майно за життя не було зареєстроване за спадкодавцем [PERSON] , суд приходить до висновку про необхідність визнати за [PERSON] та [PERSON] у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] право власності на 1/16 частину квартири [ADDRESS] , по 1/32 частині за кожним.

Outcome: approved