Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 01.07.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого позивач замовив у відповідача меблеві вироби, а саме кухню, відповідно до індивідуального проекту, загальною вартістю 1 200 доларів США. За умовами вказаного вище договору позивач має сплатити аванс на користь відповідача у розмірі 850 доларів США. Відповідач за умовами договору взяв на себе зобов`язання виготовити та встановити меблеві вироби у строк до 31.07.2019 року, крім цього взяв на себе зобов`язання сплачувати штраф у розмірі 2 500 грн. за кожний день затримки (прострочення) виготовлення та встановлення меблевих виробів. Позивач сплатив відповідачеві аванс у розмірі 850 доларів, проте відповідач не виконав умови договору, меблеві вироби не виготовив, кошти не повернув. В зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на його користь сплачені в якості авансу грошові кошти 21 250 грн., пеню відповідно до умов договору у розмірі 55 000 грн., а також судові витрати. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Ухвалою суду від 23.09.2019 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31.10.2019 року від відповідача у справі до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву. Протокольною ухвалою суду від 28.01.2020 року явку позивача визнано обов`язковою. В судові засідання позивач не з`явився, в своїх письмових заявах, адресованих до суду просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судових засіданнях не визнав позовні вимоги, зазначив, що виконав всі умови договору, щодо поставки меблевих виробів, проте позивачем не було надано придатне для встановлення меблів приміщення, як це передбачено умовами договору, тобто він фактично не мав змоги здійснювати встановлення меблів за вказаною адресою. Меблева продукція була залишена в приміщенні за адресою позивача з метою подальшого встановлення, коли приміщення для цього буде придатне. Але, позивач, користуючись невизначеністю, як підставу не оплачувати повністю вартість робіт по встановленню меблів почав його шантажувати пенею, про яку зазначено у копії договору виконання послуг, яка була надана до суду. Проте, у його примірнику договору про пеню взагалі не зазначено. Вважає, що позивач навмисно вказав це у своєму примірнику, щоб стягнути з нього кошти в судовому порядку. В останнє судове засідання відповідач не з`явився. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 01.07.2019 року між позивачем та мебельною студією «Азбука простору» було укладено договір, відповідно до якого позивач замовив меблеві вироби, а саме кухню, відповідно до індивідуального проекту, загальною вартістю 1 200 доларів США. За умовами вказаного вище договору позивач має сплатити аванс на користь виконавця у розмірі 850 доларів США. Відповідач за умовами договору взяв на себе зобов`язання виготовити та встановити меблеві вироби у строк до 31.07.2019 року. Згідно поданого позивачем на розгляд суду договору надання послуг, виконавець також взяв на себе зобов`язання сплачувати штраф у розмірі 2 500 грн. за кожний день затримки (прострочення) виготовлення та встановлення меблевих виробів. Як зазначає у позовній заяві позивач, він сплатив відповідачеві аванс у розмірі 850 доларів, проте останній не виконав умови договору, меблеві вироби не виготовив, кошти не повернув. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. У разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків; 3) заподіяння шкоди життю, здоров`ю або майну споживача - споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені законом, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об`єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором (ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Предметом доказування є доведення наявності істотного порушення договору та наявності шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Відповідачем суду було надано, як доказ того, що ним було замовлено виготовлення меблевих конструкцій в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВСМК-ТРЕЙД» - бланк-погодження на замовлення меблів, рахунок-фактура від 17.07.2019 р., квитанції про оплату від 18.07.2019р, акти надання послуг від 22.07.2019 р. і 26.07.2019 р., видаткові накладні від 22.07.2019 р. та 26.07.2019 р. Пунктом. 5 Договору «Строки встановлення» визначено - до 1 серпня 2019 р. за умови готовності приміщення. Так, що стосується вчасної поставки Відповідачем меблів Позивачу, без встановлення, відповідачем суду надано фото, які були ним зроблені 01.08.2019 р. за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), з яких вбачається, що вказане приміщення не було готове для встановлення кухні 01.08.2019 р.. Крім того, в редакції Договору, що був наданий суду позивачем зазначено про пеню у розмірі 2 500,00 грн. на добу, яку нібито повинен сплачувати відповідач на користь позивача у випадку порушення умов договору. Проте, даний допис відсутній на примірнику, який є у наявності Відповідача і який ним було надано до суду. Крім того, на примірнику Позивача в графі «Замовник» та «Виконавець» (розділ з реквізитами сторін) відсутні будь-які дані щодо сторін, а також відсутній підпис самого виконавця. З вищенаведеного слідує, що Позивач і Відповідач мають примірники Договорів, які містять різні істотні умови. Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У зв`язку з тим що Позивачем і Відповідачем не були узгодженні всі істотні умови (розмір пені зафіксовано лише в примірнику Позивача) то і сам Договір не може вважатися укладеним. Крім того, позивач у позовній заяві посилається на те, що що на момент підписання Договору ним було сплачено відповідачу 850 доларів США. Однак, Позивачем не вказано яким саме чином ним було сплачено ці грошові кошти, а також не надано суду доказів про сплату даних коштів. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем суду не надано належних та допустимих доказів не виконання умов договору відповідачем у справі, а також не повідомлено відомостей, визначених ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Outcome: dismissed