Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів про стягнення моральної шкоди, в якій просить: стягнути солідарно в її користь 14500,00 грн. моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідачів комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора №2" та [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що 29.09.2015 року Бориславським міським судом скасувано судовий наказ, виданий Бориславським міським судом від 23.05.2014 року за заявою ДКП «ЖЕК №2» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті за обслуговування будинку та прибудинкової території суми 646 грн. 48 коп. Всього було стягнуто з її пенсії 710 грн. 21 коп. На суді вона надала докази, про те, що немає ніякої заборгованості по сплаті комунальних послуг, а навпаки є переплата на суму 2381,05 грн. Після скасування судового наказу відповідач не заявив вимоги про стягнення з з неї заборгованості 646 грн. 48 коп. в позовному порядку, тим самим підтвердив безпідставність заявленої позовної вимоги в порядку п.3 ст.96 ЦПК України.Своїми діями відповідачі змусили її, особу похилого віку, оббивати пороги по різних інстанціях, по судах, вона захворіла, їй була встановлена інвалідність першої групи загального захворювання і тому потребує постійного стороннього догляду. Вона отримала моральну шкоду, яку оцінює у десять мінімальних заробітних плат, тобто 14500,00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 03.10.2016 року за №156/5, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідачів ДКП «ЖЕК №2» та [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності №62 від 27.12.2016 року та довіреності від 26.12.2016 року, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованим та такими, що не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків: Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст.3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обов'язок доказування ст.60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 23.05.2014 року Бориславським міським судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] в користь ДКП ЖЕК №2 - 524 гривень 48 копійок заборгованості по оплаті за обслуговування будинку та прибудинкової території та судових витрат в сумі 121 гривень 80 копійок, який ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 29.09.2015 року був скасований та роз'яснено ДКП «ЖЕК №2», що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред»явлення позову. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов»язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право звертатися до суду із вимогами про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Враховуючи вимоги закону відповідач ДКП «ЖЕК №2», начальником якого був відповідач [PERSON], скористався своїм правом на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача [PERSON] заборгованості по оплаті за обслуговування будинку та прибудинкової території, оскільки виявив заборгованість за позивачем [PERSON] за надані їй житлово-комунальні послуги, тому в діях відповідача ДКП «ЖЕК №2», який діяв в межах повноважень визначених законом відсутня вина у завданні моральної шкоди позивачу [PERSON] Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків. Тому, оскільки відповідач [PERSON] перебував в трудових відносинах з ДКП «ЖЕК №2» вимога про солідарне стягнення з нього моральної шкоди є безпідставною та не ґрунтується на законі. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно пункту 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Однак, в ході судового розгляду не встановлено наявності такої шкоди позивачу [PERSON], протиправності діянь відповідачів юридичної особи ДКП «ЖЕК №2» та його начальника [PERSON], які звертались до суду із заявою при видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті за обслуговування будинку та прибудинкової території діяли в межах повноважень передбачених законом, а також наявності причинного зв'язку між нанесенням моральної шкоди та діями відповідачів і вину останніх в заподіянні. Оцінюючи пояснення позивача [PERSON] про те, що своїми діями відповідачі змусили її оббивати пороги по різних інстанціях, по судах, вона захворіла, їй була встановлена інвалідність першої групи загального захворювання і тому потребує постійного стороннього догляду - суд вважає безпідставними такі покликання позивача на нанесену їй відповідачами моральну шкоду, оскільки вони є загальними, неконкретними, суперечливими та не містять жодних відомостей з приводу предмету спору. Крім того, позивачем [PERSON] не доведено, чим підтверджується факт заподіяння їй саме моральних страждань та погіршення душевного стану і за яких обставин чи якими саме діями відповідачів вони заподіяні, оскільки в судовому засіданні не встановлено протиправності діянь відповідачів, якими могла бути завдана позивачу моральна шкода. Отже, суд вважає, що, в судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 60 ч.3 ЦПК України позивачем не подано належних та допустимих доказів і судом не отримано таких доказів на підтвердження фактів вчинення відносно неї неправомірних дій з боку відповідачів та доказів того, що внаслідок саме таких дій позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду. Таким чином, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Положеннями ст.88 ЦПК України не передбачено стягнення в дохід держави судового збору з позивача, якого звільнено від сплати судового збору, у разі відмови в задоволенні позову. З урахуванням наведеного та

Outcome: dismissed