Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, уточнивши зміст позовних вимог згідно заяви від 08.06.2017 року, просить поділити майно подружжя, набуте за час шлюбу та виділити їй у власність: кухню на замовлення «Мрія» вартістю 4500 грн.; шкаф-купе на замовлення «Еліт» вартістю 4500 грн.; ліжко двоспальне «Космо» вартістю 2800 грн.; пральну машину «LG» вартістю 4000 грн.; холодильник «Зануссі» вартістю 4000 грн.; мікрохвильову піч «Панасонік» вартістю 1500 грн.; ноутбук «Асус» вартістю 2500 грн.; м'ясорубку «Грюнхем» вартістю 1000 грн. У власність відповідачу позивач просить виділити наступне майно: кухонний куток «Новинка» вартістю 800 грн.; стінку «Марта» вартістю 1500 грн.; тумбочку під телевізор «Мохонь» вартістю 600 грн.; шкаф-купе на замовлення «Еліт» вартістю 4500 грн.; письмовий стіл «Дитячий» вартістю 1500 грн.; комп'ютерний стіл вартістю 1000 грн.; телевізор «Філіпс» вартістю 4200 грн.; витяжку кухонну «Піраміда» вартістю 1000 грн.; плиту газову «Індезит» вартістю 4700 грн.; кухонний комбайн «Філіпс» вартістю 1000 грн.; комп'ютер «Самсунг» вартістю 4500 грн.; комп'ютер «Сіменс» вартістю 3500 грн.; супутникову антенну вартістю 1000 грн.; планшет вартістю 1500 грн.; акваріум і тумбочку під акваріум вартістю 1500 грн.; водонагрівач вартістю 1500 грн.; диван вартістю 2000 грн.; ванну «Коло» вартістю 500 грн.; унітаз «Поло» вартістю 500 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь половину вартості паркану, який встановлено по вул. Нафтовиків, 99 в м. Чернігові в сумі сім тисяч п'ятсот грн. 00 коп., придбаний під час шлюбу. Обгрунтувала позивач свої вимоги тим, що вказане майно було придбано під час шлюбу, а тому є спільною власностю подружжя та підлягає поділу. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлений позов та просили суд його задовольнити. При цьому позивач повідомила, що в неї відсутні документи про придбання переліченого вище майна і доказами його наявності є показання свідків. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що за твердженням відповідача, який на даний час перебуває у зоні АТО у звязку з чим не може зявитися до суду, переліченого позивачем у позові майна у нього немає і документів про його придбання у нього також немає. Також представник відповідача зазначив, що коли позивач виїздила з будинку, то вона вивезла майно, яке їй було потрібне і він у цьому не чинив їй перешкод. Відповідач взагалі заперечує існування у подружжя вказаного у позові майна і зазначає, що з такими назвами, як вказано позивачем, майно не придбавалося і у будинку його матері воно відсутнє. Крім того відповідач заперечує факт встановлення паркану за кошти подружжя у домоволодінні, що належить його матері. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.09.2016 року розірвано шлюб між сторонами, що був зареєстрований 23.08.2008 року віділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис №1289 (а.с.8) Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.9,10) Позивач стверджує, і цього не заперечує відповідач, що після одруження сторони проживали у [INFO], проте в цьому будинку вони зареєстровані не були, а проживали в ньому зі згоди батьків відповідача. Вказаний будинок відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно належить на праві власності [PERSON], яка являється матірю відповідача (а.с.35) Рішенням Новазаводського районного суду м. Чернігова від 04.01.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 02.02.2017 року поділено нерухоме майно подружжя, а саме два гаражні бокси в автокооперативі №39 в м. Чернігові (а.с.58-61) Згідно\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11\~„Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23). Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звернувшись до суду з позовом про поділ майна подружжя згідно зазначеного у позові переліку позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що таке майно було придбано, час його придбання, що воно є наявним на даний час та за які кошти воно придбавалося. Крім того, будинок, в якому за твердженням позивача, перебуває спірне майно, не належить ні позивачу, ні відповідачу, сторони проживали в будинку зі згоди батьків відповідача. Відповідач заперечує наявність у нього переліченого у позові майна і сам факт його придбання. Із показань свідка [PERSON] вбачається, що сторони переїхали у будинок батьків відповідача по вулиці Нафтовиків, 99 в м. Чернігові наприкінці 2008 року, у будинку з меблів майже нічого не було. Поступово зявилося двухспальне ліжко, холодильник та інші меблі, проте коли і хто їх купував та марки техніки і назви меблів свідку не відомо. Інший свідок [PERSON], яка є подругою матері позивача, суду повідомила, що їй відомо, що грошима допомагали батьки позивача, вони допомагали по господарству. Свідок разом з матірю позивача купували штори. Свідок бачила у будинку, в якому жили сторони, була наявна кухня, шафа, ліжко, холодильник. При придбанні речей свідок не була присутня. Також свідок бачила паркан біля будинку, проте коли його поставили, не памятає. Свідок тривалий час не проживала в м. Чернігові, проте часто спілкується з матірю позивача по телефону. Також жодними належними доказами не доведено факт понесення подружжям витрат на встановлення паркану у домоволодінні, що належить на праві власності [PERSON], відповідач заперечує понесення витрат на встановлення паркану за кошти подружжя, а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 7500 грн. вартості паркану суд не вбачає. У п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11\~„Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, проте, позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що перелічене у позовній заяві майно було придбано подружжям, не зазначено час його придбання, відсутні докази, що таке майно є наявним на даний час та за які кошти воно придбавалося, у зв'язку з чим, з врахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, підстав для задоволення позову суд не знаходить.

Outcome: dismissed