Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовом до ТОВ «Плюс Телеком КЗ» про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що [INFO] року внаслідок падіння з висоти при виконанні своїх трудових обов'язків загинув її син [PERSON], який працював на посаді сайт-менеджера в ТОВ «Плюс Телеком КЗ». Причиною його смерті став нещасний випадок на виробництві. Позивач вказує, що нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого помер [PERSON], стався внаслідок вини його роботодавця - ТОВ «Плюс Телеком КЗ». Позивач зазначає, що смерть її єдиного сина завдала їй величезну моральну шкоду. Внаслідок порушення законодавства з боку ТОВ «Плюс Телеком КЗ» [PERSON] змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав і охоронюваних законом інтересів до суду. В процесі розгляду справи позивач [PERSON] неодноразово уточнювала та змінювала свої вимоги, за остаточно уточненим позовом від 03.08.2009 року, просила суд: стягнути з відповідача ТОВ «Плюс Телеком КЗ» на користь [PERSON] одноразову допомогу сім'ї у зв'язку зі смертю [PERSON], внаслідок нещасного випадку на виробництві ТОВ «Плюс Телеком КЗ» в розмірі 1500000 тенге; стягнути з відповідача ТОВ «Плюс Телеком КЗ» на користь [PERSON] витрати на поховання [PERSON], які були понесені позивачем у розмірі 29750 грн.; стягнути з відповідача ТОВ «Плюс Телеком КЗ» на користь [PERSON] суму компенсації моральної шкоди в розмірі 4000000 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. До спільного розгляду із даною справою було прийнято позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до ТОВ «Плюс Телеком КЗ» про стягнення страхової виплати у зв'язку із втратою годувальника, стягнення одноразової грошової допомоги утриманцю та стягнення моральної шкоди від 08.10.2009 року. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] послалась на те, що вона є непрацездатним утриманцем її онука [PERSON], який [INFO] року загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві ТОВ «Плюс Телеком КЗ», тому має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON] Посилаючись на вищезазначені обставини, [PERSON] просила суд: стягнути з ТОВ «Плюс Телеком КЗ» на свою користь одноразово заборгованість з щомісячних страхових виплат у зв'язку із втратою годувальника, починаючи з [INFO] по день постановлення рішення суду в розмірі 663,21 грн., що еквівалентно 12500 казахських тенге щомісячно; стягнути з ТОВ «Плюс Телеком КЗ» на свою користь щомісячну страхову виплату пенсії у зв'язку із втратою годувальника в розмірі 663,21 грн., що еквівалентно 12500 казахських тенге; стягнути з ТОВ «Плюс Телеком КЗ» на свою користь щомісячну страхову виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 663 грн. 21 коп., що еквівалентно 12500 казахських тенге; стягнути з ТОВ «Плюс Телеком КЗ» на свою користь одноразову допомогу особі, яка знаходилась на утриманні [PERSON], внаслідок нещасного випадку на виробництві ТОВ «Плюс Телеком КЗ» у розмірі 15917,10 грн., що еквівалентно 300000 казахських тенге; стягнути з ТОВ «Плюс Телеком КЗ» на користь [PERSON] суму компенсації моральної шкоди в розмірі 50000 грн., що еквівалентно 942382 казахських тенге; судові витрати покласти на відповідачів. У зв'язку із тим, що ТОВ «Плюс Телеком КЗ» було ліквідовано, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2010 року до участі в справі в якості правонаступника відповідача - ТОВ «Плюс Телеком КЗ», за позовами [PERSON] та [PERSON] було залучено Міністерство праці та соціального захисту населення Республіки Казахстан. Представник позивача [PERSON] за ордером та витягом з угоди про надання правової допомоги [PERSON], подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] за довіреністю - [PERSON] подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача Міністерства праці та соціального захисту населення Республіки Казахстан в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, відповідач у своєму листі від 25.03.2014 року зазначив, що у зв'язку з територіальною віддаленістю їх представник не зможе прийняти участь у судовому засіданні. Міністерством праці та соціального захисту населення Республіки Казахстан були надіслані до суду письмові відзив на позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], згідно яких Міністерство не згодне та не визнає їх, вважає їх незаконними. Міністерство зазначило, що так як в 2008 році роботодавець [PERSON] ТОВ «Плюс Телеком КЗ» уклало договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності роботодавця від 27.02.2008 року з АТ «Нафтова страхова компанія», предметом якого є обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності роботодавця за спричинення шкоди життю та здоров'ю робітника при виконанні ним трудових (службових) обов'язків. Згідно умов даного договору страховим випадком визнається факт настання цивільно-правової відповідальності роботодавця за спричинення шкоди життю і здоров'ю робітника при виконанні ним трудових (службових) обов'язків. У зв'язку із чим, Міністерство вважає, що позивачі повинні пред'явити свої вимоги до відповідної страхової компанії. Позивач [PERSON] у зв'язку із укладенням шлюбу 11.06.2010 року, змінила своє прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого Ізмайловським відділом ЗАГС управління ЗАГС Москви, актовий запис №1070. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.02.1984 року Відділом ЗАГС Олександрійського міськвиконкому, актовий запис №191. 01.11.2006 року в м. Алмати між ТОВ «Плюс Телеком КЗ», з одного боку, та [PERSON], [INFO], з другого боку, було укладено індивідуальний трудовий договір №23, згідно якого [PERSON] було надано роботу ТОВ «Плюс Телеком КЗ» в якості консультанта по сайтам на невизначений строк з 01.11.2006 року. Судом встановлено, що [INFO] року у м. Астана [PERSON] помер внаслідок відкритої черепно-мозкової травми через падіння з висоти, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 26.03.2008 року ЗАГС р. Алмати м. Астана Республіки Казахстан, актовий запис №387. Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи ст. слідчого по ОВД СУ ДВД м. Астана від 05.05.2008 року було встановлено, що [INFO] був виявлений труп [PERSON], [INFO], робітника ТОВ «Плюс Телеком КЗ», який отримав тілесні ушкодження, які спричинили смерть в результаті падіння з висоти будівлі ЖК «Хайвіл». При проведенні огляду місця події об'єктивно встановлено, що на [PERSON] відсутні спеціальні засоби захисту, а також відсутні будь-які засоби індивідуального захисту на місці, звідки відбулося його падіння. Згідно судово-медичної експертизи трупа №568 смерть [PERSON] настала від крововиливу під м'які мозкові оболонки, в речовину та в шлуночки головного мозку, в результаті черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась лінійним переломом основи черепу, що можливо при падінні зі значної висоти на тверду поверхню, при обставинах зазначених в постанові і стосовно живих осіб такі пошкодження кваліфікуються як тяжка шкода здоров'ю, за критерієм небезпеки для життя. Старший слідчий по ОВД СУ ДВД м. Астана в постанові від 05.05.2008 року зазначив, що [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які спричини його смерть по необережності, в результаті падіння з висоти ЖК «Хайвіл», ознаки і відомості про насильницьку смерть відсутні, тому в порушенні кримінальної справи по факту нещасного випадку зі [PERSON], [INFO], було відмовлено у зв'язку із відсутністю складу злочину. 08.07.2008 року ТОВ «Плюс Телеком КЗ» було складено акт №1 про нещасний випадок на виробництві з приводу падіння з висоти консультанта по сайтам [PERSON] [INFO]. В зазначеному акті встановлені наступні обставини нещасного випадку: [INFO] консультант по сайтам ТОВ «Плюс Телеком КЗ» [PERSON] приїхав в ЖК «Хайвіл» для фотозйомки антени стільникового зв'язку Kcell. З цією метою він піднявся на балкон 4-го поверху ЖК «Хайвіл», де раніше вже було встановлено монтажниками ТОВ антенну. Близько 15 годин 30 хвилин начальник охорони ТОВ «Хайвіл Сервіс», [PERSON], який знаходився на посту №1, у головного в'їзду в ЖК «Хайвіл» побачив, як щось схоже на людський манекен впало зверху, почувши глухий звук тіла, яке впало, він підбіг до місця імовірного падіння і побачив тіло, яке лежало. Про те, що сталося [PERSON] повідомив по рації в ЦОУ, щоб викликали швидку медичну допомогу. В цей час до місця падіння підійшли співробітники дорожньої поліції, які також бачили тільки як падало тіло ногами догори. Очевидці нещасного випадку не були встановлені. Згідно свідоцтва про смерть, смерть [PERSON] настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми. Комісією ТОВ «Плюс Телеком КЗ» було встановлено, що причиною даного нещасного випадку стала проста необережність потерпілого. Згідно вказаного акту про нещасний випадок на виробництві встановлена вина організації ТОВ «Плюс Телеком КЗ» - 100%, а вина робітника - 0%. Враховуючи вищевикладене, встановлено, що нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого загинув [PERSON] стався з вини його роботодавця - ТОВ «Плюс Телеком КЗ». Позивач [PERSON] звертаючись із позовом до суду вказує, що оскільки загибель її сина [PERSON] сталась з вини його роботодавця - ТОВ «Плюс Телеком КЗ», вона має право на одноразову допомогу сім'ї у разі смерті [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві ТОВ «Плюс Телеком КЗ» в розмірі 1500000 тенге, та має право на відшкодування витрат, понесених нею на поховання [PERSON], у розмірі 29750 грн. Судом встановлено, що ТОВ «Плюс Телеком КЗ» є іноземною юридичною особою, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно до п. 1 Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванню або іншим ушкодженням здоров я, пов'язаними з виконанням ними трудових обов'язків від 09.09.1994 р. (далі - Угода про визнання прав на відшкодування шкоди), учасниками якої є Україна та Республіка Казахстан, ця угода розповсюджується на підприємства, установи та організації Сторін незалежно від форм власності. Виплати по відшкодуванню шкоди, заподіяної робітникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодження здоров'я, пов'язані з виконанням ними своїх трудових обов'язків, здійснюються робітникам, які раніше працювали на підприємствах, а у випадку їх смерті - особам, які мають право на відшкодування шкоди, які є громадянами і мають місце проживання на території будь-якої із Сторін. Пунктом 2 Угоди про визнання прав на відшкодування шкоди встановлено, що відшкодування шкоди, заподіяної робітнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (в тому числі при настанні втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, пов'язаного із виконанням робітником трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється роботодавцем Сторони, законодавство якої розповсюджувалось на робітника в момент отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Роботодавець відповідальний за заподіяння шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого національного законодавства. Згідно до п. 8 Угоди про визнання прав на відшкодування шкоди по справам, передбаченим в цій Угоді, компетентним є суд Сторони, на території якої мала місце подія, яка стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди, або суд Сторони, на території якої проживають особи, які мають право на відшкодування шкоди, за вибором потерпілого. Судом встановлено, що ТОВ «Плюс Телеком КЗ» було ліквідовано наказом Департаменту юстиції м. Алмати №7957 від 14.04.2009 року, правонаступники ТОВ «Плюс Телеком КЗ» - відсутні, що підтверджується листом Департаменту юстиції м. Астани Міністерства юстиції Республіки Казахстан №03-14/7962 від 28.04.2009 року. Відповідно до п. 7 Угоди про визнання прав на відшкодування шкоди у випадку ліквідації підприємства, відповідального за шкоду, заподіяну робітникам, і відсутності його правонаступника Сторона, на території якої ліквідовано підприємство, гарантує відшкодування шкоди цим робітникам відповідно до національного законодавства. Оскільки нещасний випадок на виробництві ТОВ «Плюс Телеком КЗ», мав місце на території Республіки Казахстан, ТОВ «Плюс Телеком КЗ» ліквідовано, його правонаступники відсутні, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2010 року було залучено до участі в справі в якості відповідача - Міністерство праці та соціального захисту населення Республіки Казахстан, яке є розпорядником бюджетних коштів за шкоду, завдану життю та здоров'ю в Республіці Казахстан. Статтею 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Згідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві (далі - страхування від нещасного випадку). Страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності. Статтею 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. За ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування (далі - працівник). Страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи. Страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд соціального страхування від нещасних випадків). Об'єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого, його здоров'я та працездатність. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, зокрема, 1) своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: а) допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; б) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; в) щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; г) пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; д) пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; є) допомогу дитині відповідно до статті 9 цього Закону; 2) організувати поховання померлого, відшкодувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Судом встановлено, що загиблий [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Плюс Телеком КЗ» на підставі індивідуального трудового договору №23 від 01.11.2006 року. За п. 3 зазначеного індивідуального трудового договору ТОВ «Плюс Телеком КЗ» як роботодавець зобов'язалось відшкодовувати робітнику шкоду у зв'язку із виконання трудових обов'язків в порядку та на умовах, передбаченими нормативними правовими актами Республіки Казахстан, та нести матеріальну відповідальність, а також роботодавець гарантував страхування та лікування працівника у випадку виробничої або побутової травми. 27.02.2008 року між АТ «Нафтова страхова компанія» та ТОВ «Плюс Телеком КЗ» було укладено Договір серія/№11081090744 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності роботодавця (далі - Договір страхування). Предметом цього договору є обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності роботодавця за заподіяння шкоди життю і здоров'ю працівника при виконанні ним трудових (службових) обов'язків. Враховуючи те, що смерть [PERSON] настала [INFO] року, на нього розповсюджуються положення вищезазначеного договору страхування, укладеного між АТ «Нафтова страхова компанія» та ТОВ «Плюс Телеком КЗ», тобто він був застрахований від нещасного випадку при виконанні трудових (службових) обов'язків. Відповідно до п.п. 4 п. 1.11 Договору страхування нещасним випадком при виконанні трудових (службових) обов'язків (далі - нещасний випадок) - це вплив на робітника шкідливого і/або небезпечного виробничого фактору при виконанні ним трудових (службових) обов'язків або завдань роботодавця, в результаті якого виникла травма або отруєння робітника, які призвели його до встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності, професійному захворюванню або смерті. Згідно до п. 6.1 Договору страхування шкода, заподіяна життю і здоров'ю робітника, включає в себе матеріальний вираз шкоди, пов'язаної з його смертю або з встановленням йому ступеня втрати професійної працездатності. За змістом розділу 6 «Страхова виплата. Відмова в страховій виплаті» Договору страхування судом встановлено, що даний договір передбачає, зокрема, відшкодування витрат на поховання робітника та страхові виплати за шкоду, пов'язану із загибеллю робітника або пошкодженням його здоров'я тощо. Враховуючи вищевикладене та з урахуванням положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», судом встановлено, що загиблий [PERSON] був застрахованою особою, а його страховиком на підставі договору страхування було АТ «Нафтова страхова компанія», а смерть [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві - є страховим випадком. При таких обставинах, суд вважає, що страхове відшкодування у зв'язку зі смертю [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві та відшкодування витрат на його поховання, має здійснюватись АТ «Нафтова страхова компанія». Жодних доказів звернення [PERSON] до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування, та відмови у здійсненні таких виплат, суду не подано. У зв'язку із цим вимоги позивача [PERSON] до Міністерства праці та соціального захисту населення Республіки Казахстан в частині стягнення з Міністерства одноразової допомоги сім'ї у зв'язку зі смертю [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 1500000 тенге, та витрат на поховання [PERSON] у розмірі 29750 грн. - задоволенню не підлягають. Оцінюючи вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Суд вважає, що [PERSON] зазнала моральної шкоди внаслідок смерті її сина [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві з вини ТОВ «Плюс Телеком КЗ», вона отримала глибокі моральні переживання і страждання, проходила лікування в Олександрійській психіатричній лікарні, її стан здоров'я значно погіршився. Однак, суд враховує, що моральна шкода нерозривно пов'язана як з особою, якій її завдано, так і з особою, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої така шкода була завдана. У зв'язку із цим суд вважає, що обов'язок відшкодувати заподіяну [PERSON] моральну шкоду, внаслідок смерті її сина з вини ТОВ «Плюс Телеком КЗ», нерозривно пов'язаний з ТОВ «Плюс Телеком КЗ». Діючим законодавством України не передбачено правонаступництво держави в разі ліквідації юридичної особи - заподіювача шкоди, в зобов'язаннях, які пов'язані із відшкодуванням моральної шкоди. Крім того, положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» також не передбачають покладення обов'язку в частині виплати моральної шкоди на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. При таких обставинах, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення з Міністерства праці та соціального захисту населення Республіки Казахстан суми компенсації моральної шкоди в розмірі 4000000 грн. З цих самих підстав суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Міністерства праці та соціального захисту населення Республіки Казахстан суми компенсації моральної шкоди в розмірі 50000 грн., що еквівалентно 942382 казахських тенге, на користь позивача [PERSON], яка є бабою загиблого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.02.1984 року Відділом ЗАГС Олександрійського міськвиконкому, актовий запис №191, та актовим записом №451 від 04.09.1959 року, складеним Райбюро ЗАГС Виконкому Олександрійської міської ради депутатів трудящих. Позивач [PERSON] вказує, що є непрацездатним утриманцем [PERSON], який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві ТОВ «Плюс Телеком КЗ», тому має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON], а саме на: щомісячні страхові виплати у зв'язку із втратою годувальника, щомісячні страхові виплати пенсії у зв'язку із втратою годувальника та одноразову допомоги особі утриманцю у зв'язку зі смертю годувальника. Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Згідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством. Зі змісту зазначених положень вбачається, що право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії) у разі смерті потерпілого мають виключно непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. В довідці №2588 від 05.09.2009 року, виданої за підписом сільського голови Протопопівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, зазначено, що [PERSON] є пенсіонером за віком, непрацездатною особою, часто хворіє. Протягом 2006-2008 років знаходилась на утриманні свого онуки [PERSON], який постійно і систематично надавав їй грошову і матеріальну допомогу. Суд критично оцінює відомості, вказані в вищезазначеній довідці, оскільки вони не є належним доказом того, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON], вела спільне господарство, внаслідок чого перебувала на утриманні [PERSON] Згідно із СК України, утриманням є вид правовідносин, у межах яких одна фізична особа зобов'язана надавати іншій фізичній особі матеріальну підтримку в грошовій (як правило) або в натуральній формі у випадках та за дотримання умов, визначених законом або договором про надання утримання, а інша фізична особа має право вимагати від першої фізичної особи виконання обов'язку щодо надання утримання. Враховуючи те, що [PERSON] була бабою [PERSON] відносини щодо утримання між ними згідно закону могли виникнути на підставі ст. 266 СК України, згідно якої повнолітні внуки, правнуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу. Існування таких обставин з поданих суду доказів не вбачається. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] постійно проживає та зареєстрована [ADDRESS], на той час її загиблий онук [PERSON] проживав окремо від неї, а з 01.11.2006 року по день своєї смерті постійно проживав в Республіці Казахстан, внаслідок чого встановлено, що вони не були пов'язані спільним побутом, та не мали взаємних прав та обов'язків в сенсі ст. 3 СК України. На підставі наведеного суд вважає, що [PERSON] не був її годувальником відповідно до вимог закону. Оскільки [PERSON] є бабою [PERSON], надання останнім грошової та/або матеріальної допомоги є суспільно прийнятим виявом любові, поваги до рідної людини, добровільним моральним обов'язком, який витікає із родинних відносин. У зв'язку із вищевикладеним, суд вважає, що відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» позивач [PERSON] не є особою, яка перебувала на утриманні померлого [PERSON] або мала на день його смерті право на одержання від нього утримання. При таких обставинах, суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині стягнення з Міністерства праці та соціального захисту населення Республіки Казахстан одноразово заборгованості з щомісячних страхових виплат у зв'язку із втратою годувальника, починаючи з [INFO] по день постановлення рішення суду в розмірі 663,21 грн., що еквівалентно 12500 казахських тенге щомісячно; стягнення щомісячної страхової виплати пенсії у зв'язку із втратою годувальника в розмірі 663,21 грн., що еквівалентно 12500 казахських тенге; стягнення одноразової допомоги особі, яка знаходилась на утриманні [PERSON], внаслідок нещасного випадку на виробництві ТОВ «Плюс Телеком КЗ» у розмірі 15917,10 грн., що еквівалентно 300000 казахських тенге, - не ґрунтуються на вимогах закону, тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування шкоди внаслідок загибелі, та вимог [PERSON] про стягнення страхової виплати у зв'язку із втратою годувальника, стягнення одноразової грошової допомоги утриманцю, стягнення моральної шкоди. Оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовлено, вимоги позивачів про стягнення понесених ними судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed