Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 травня 1992 року зареєстрував шлюб з [PERSON] - матір відповідача,яка померла [INFO] року. В період шлюбу позивача з [PERSON] придбали домоволодіння по [ADDRESS], яке зареєстрували на [PERSON] 19.06.1998 року. Спільне домоволодіння було перебудоване і добудоване позивачем та [PERSON]. [PERSON] домовилась з позивачем і ,запевнивши його в глибокій порядності свого сина - відповідача по справі, умовила підписати два договори дарування спільного будинковолодіння - 21.04.2004 року за №2299; 29.12.2004 року за №8631. Вказав, що він не володіє вільно українською мовою. А згідно ст.. 13 Закону України «Про нотаріат» слідує, що в тому разі, коли особа звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться діловодство, тексти оформлювальних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем. Цього зроблено не було. Після смерті дружини позивача -[PERSON] [INFO], залишилося спадкове майно, а саме : земельна ділянка площею, 0,1064 га, яка була оформлена на померлу. Відповідач по справі при сприянні третьої особи - до останього моменту умовляв позивача підписати заяву про відмову від прийняття спадщини,яку оформили лише 25.06.2011 року. Основним аргументом відповідача і нотаріуса було завіряння позивача в тому,що відповідач зобов'язується утримувати його пожиттєво , забезпечувати його житлом, матеріально та, немовби, неможливість по закону України мати у власності іноземним громадянам земельну ділянку і необхідність єдиного власника будови та земельної ділянки, на якій вона розташована. Позивач помилився стосовно природи правочину від 25.06.2011 року, та вважав, що у відповідача залишається законне зобов'язання його підтримувати матеріально та не перешкоджати його проживанню до смерті на половині будинку та землі, яку він займає. Крім того, позивач не володіє вільно українською мовою, а тим паче, юридично не обізнана людина. Нотаріус не сприяла роз'ясненню юридичних наслідків оформлення 25.06.11 року заяви про відмову від прийняття спадщини. В подальшому відносини між ним та [PERSON] погіршилися, останній весь час ставить питання про виселення, створює складні життєво-побутові умови проживання, оскільки вважає себе без будь-яких обов'язків щодо позивача. Просив визнати недійсною його відмову від прийняття спадщини 25.06.2011р., визначити за [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] терміном у два місяці після набрання рішенням суду законної сили. Визнати частково недійсним свідоцтво про спадщину за законом в частині права власності на земельну ділянку площею 0,0164 га за адресою [ADDRESS] , видане [PERSON] після смерті [PERSON] померлої [INFO] в зв'язку з прийняттям спадщини за законом. В судовому засіданні позивач [PERSON] дав пояснення в присутності перекладача [PERSON], підтримав позов в межах доводів позовної заяви. Просив позов задовольнити. Пояснив, що не був дуже добре обізнаний в українському законодавстві розумів, що має укласти договір згідно якого [PERSON] має надати йому право жити в будинку, оплачувати свої послуги. Пояснив, що в Україні проживає з 1990 року, займався бізнесом, свої фінансові документи підписував без участі перекладача. Йому ніхто не чинив перешкоди в тому, щоб отримати юридичну консультацію до вчинення нотаріальної дії, якм мала місце 25.06.2011р., вчиняв нотаріальну дію у нотаріуса, яка була подругою покійної дружини. Представник позивача, дав аналогічні пояснення, просив позов задовольнити, так як при оформленні заяви про відмову від спадщини було порушено право його довірителя на перекладача, в наслідок чого він не зрозумів правову природу вчиненої нотаріальної дії. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав подані до суду письмові заперечення, згідно яких позов [PERSON] не визнав повністю. Вказав, що [PERSON] 07.05.1992р. зареєстрував шлюб з його матір'ю [PERSON] і з цього ж часу проживав в Україні в м.Рівне. В червні місяці 1998 року за пропозицією матері спільно купили незавершений будівництвом житловий будинок для проживання її з [PERSON] та його сім'ї, який складався з 2-х половин з окремими входами. Готовність будинку була 49%, який добудували в основному за його кошти. В 1999 році його мати, так як вона була зареєстрована власником житлового будинку, згідно рішення Рівненської міської Ради від 3 червня 1999 р. отримала у приватну власність земельну ділянку площею-0,1064 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS]. Добудувавши спільно з матір'ю будинок на початку 2002 року, [PERSON] здала будинок в експлуатацію і отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок в [ADDRESS] на своє ім'я. 21 квітня 2004 року мати подарувала йому 1\\2 частину будинку, яку він будував та в якій проживав , а 29.12.2004р. і на другу половину. Договори дарування посвідчені приватним нотаріусом [PERSON] укладені за письмовою згодою [PERSON] нотаріально посвідченою. [INFO] [PERSON] померла. У встановлений шестимісячний строк з дня її смерті, [PERSON], [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини на його користь, які нотаріально посвідчили. Він подавав заяву про отримання спадщини, та отримав свідоцтво про спадщину за законом на земельну ділянку. Заперечив, що між ним та [PERSON] мала місце домовленість про укладення договору довічного утримання. Будинок належить йому, він не чинить перешкод в користуванні [PERSON] тією його частиною, яку він займав з [PERSON] В лютому 2013р. [PERSON] одружився, а в березні 2013 оскаржив до суду договори дарування будинку, проте рішенням суду йому було відмовлено в задоволенні позову. Вважає безпідставними посилання позивача на те, що він з нотаріусом переконував та умовляв [PERSON] підписати заяву про відмову від спадщини. Ці мотиви є надуманими, та нічим не підтверджені. Не відповідають дійсності посилання позивача в позові, що він не володіє українською мовою. Мала місце домовленість щодо обов'язку утримувати частину будинку в якому проживали [PERSON] та [PERSON], а останній в рахунок цього зобов'язання склав заповіт на грошові вклади на його та братове ім'я, однак свій заповіт [PERSON] скасував, тому зобов'язання також втратило силу. Просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] і [PERSON] , як своїх постійних клієнтів. [PERSON] прийшов до неї і сам особисто сказав, що хоче відмовитись від спадщини. В спадковій справі на той час вже була заява [PERSON] про прийняття спадщини, яка була подана раніше за декілька днів. Знала [PERSON] більше 20 років, мав посвідку на проживання в Україні. [PERSON] розумів її, а вона розуміла його. Попередила [PERSON], про наслідки відмови від прийняття спадщини, що відмова від спадщини після спливу шестимісячного строку не може бути ним скасована . Вона склала заяву, [PERSON] прочитав і підписав заяву . Вважаючи на те, що [PERSON] говорив польсько-українською мовою заява містить запис, що [PERSON] добре володіє українською мовою і не потребує послуг перекладача, з чим [PERSON] погодився. Крім того пояснила, що [PERSON] оформляв сам особисто в неї заповіт на своє майно, а пізніше приходив до неї та скасував заповіт. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, третьої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 07.05.1992р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 467 відділом РАГС м.Рівне, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO], про що 10.01.2011р. було зроблено відповідний запис за № 50 відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно - земельну ділянку 0,1064 га., що знаходиться [ADDRESS] і яка належала померлій [PERSON] Згідно спадкової справи № 13/2011 відносно померлої [INFO] [PERSON], розпочатої 06.06.2011р., вх..№ 25 [PERSON] 06.06.2011р. подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а..1); - 25.06.2011р. о 12.20 год. за вх..№ 30 [PERSON] подав заяву згідно якої відмовився від належної йому частки спадщини за законом після смерті дружини [PERSON] на користь її сина [PERSON] , заява містить запис « Я, [PERSON], добре володію українською мовою і не потребую послуг перекладача, та підпис [PERSON] (а.14): з заявою на ім'я нотаріуса [PERSON] , про відмову від спадщини 25.06.2011р. о 12.30 год. звертався [PERSON] з приводу відмови від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] на користь [PERSON] (а.17). З оглянутого судом свідоцтва про право на спадщину за законом , виданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], 23.01.2012р., зареєстрованого в реєстрі за № 248, вбачається що [PERSON] успадкував земельну ділянку по [ADDRESS] площею 1,1064 га, у тому числі з урахуванням 2/3 часток в спадщині від яких відмовилися : син спадкодавця [PERSON], чоловік спадкодавця [PERSON] ( аркуш 32 спадкової справи № 13/2011). Крім того встановлено, що [PERSON], [INFO] проживає в Україні на підставі посвідки на постійне проживання Серії [NUMBER], та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], є військовим пенсіонером , якому з 04.10.2012р. присвоєно 1 групу інвалідності. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] знайомий з 1996р. [PERSON] його колишній зять. [PERSON] при житті говорила, що її діти будуть доглядати [PERSON] до смерті. Які при цьому укладалися документи йому не відомо, при вчиненні нотаріусом дій присутнім ніколи не був. Пояснив, що [PERSON] українську мову не дуже добре розумів, дружина йому перекладала. [PERSON], який приходиться рідним братом [PERSON], суду пояснив, що після смерті матері він відмовився від спадщини на користь брата, про що подав заяву нотаріусу. При цьому його ніхто не вмовляв відмовитись від прийняття спадщини. [PERSON] 20 років проживає в Україні, він з братом доглядали його коли він хворів.У нотаріуса були він та [PERSON], яка спілкувалася з ними, та пояснила, що заява це відмова від прийняття спадщини. Між ним, братом та [PERSON] конфліктів не було, а почалися конфлікти після того як [PERSON] одружився. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка тривалий час перебувала з сім'єю [PERSON] та [PERSON], яка доглядала малолітню дитину [PERSON],показала , що [PERSON] дивився фільми по телевізору на російській та українській мовах, читав інструкції (анотації) до ліків на російській та українській мові, які були в упаковках ліків. Читав пресу на українській мові, програму телебачення, спілкувався з нею українською мовою. Чула розмову між [PERSON] та [PERSON] з приводу прийняття спадщини після смерті [PERSON], на що [PERSON] сказав, що земля йому не потрібна, тоді [PERSON] сказав, що буде оформляти спадщину на себе. Допитаний в суді свідок [PERSON], який проживає по сусідству з сторонами у справі останніх 5 років, суду показав, що через рік після смерті [PERSON] [PERSON] у нього вдома розповідав, що ходив до нотаріуса, підписував якість бумаги і буде забезпечений в своєму будинку. Він не розумів [PERSON] і розмову з [PERSON] йому перекладала його донька. Свідок [PERSON] суду показав, що йому зі слів [PERSON] відомо, що після смерті дружини підписав у нотаріуса документ, який грантує йому довічне проживання у будинку, який в 2004р. був подарований [PERSON], а після смерті його доправлять до Польщі. З дослідженого судом рішенні апеляційного суду Рівненської області від 01 жовтня 2013 року , яке набрало законної сили вбачається, що «твердження [PERSON] про те, що він не розуміє української мови колегія суддів вважає надуманими, оскільки воно спростовується сукупністю доказів по справі. А саме [PERSON] проживає в Україні понад 20 років і володіє українською мовою, читає українські газети та дивиться україномовні програми телебачення. [PERSON] неодноразово самостійно звертався до нотаріуса [PERSON] для вчинення нотаріальних дій і ніколи послугами перекладача при цьому не користувався. Про те, що [PERSON] володіє українською мовою свідчить і ряд письмових доказів. Так 9 грудня 2010 року [PERSON] склав заповіт, в тексті якого було зазначено, що він добре володіє українською мовою і в послугах перекладача не має потреби. При цьому [PERSON] власноручно на польській мові записав, що заповіт ним прочитаний вголос. Аналогічний запис міститься в заяві [PERSON] від 18 лютого 2013 року про скасування заповіту». В зазначеному рішенні вказано і про оспорювану заяву про відмову від спадщини від 25 червня 2011 року, де також позивач вказав, що добре володіє українською мовою і не потребує послуг перекладача. Аналіз зазначених доказів дав підстави стверджувати, що [PERSON] в момент посвідчення оспорюваних правочинів володів українською мовою. Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.2013р. [PERSON] було відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду від 12.07.2013р.,та рішення апеляційного суду Рівненської області від 01.10.2013р. Згідно сі.61 ч.2, ч.З ЦПК України -обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ні обставини. В поданій до суду позовній заяві позивач стверджує, що мав намір укласти з [PERSON] договір довічного утримання, при цьому допитані свідки з боку позивача вказували на те, що домовленість утримання [PERSON] мала місце ще при житті [PERSON] після дарування будинку [PERSON]. Так, за ч.1 ст. 744 ЦК України (поняття договору довічного утримання (догляду) за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Виходячи з правової природи договору довічного утримання [PERSON] повинен був передати у володіння та користування належне йому на праві власності рухоме або нерухоме майно, при цьому надавши правовстановлюючі документи на майно в яких робиться відповідна відмітка після посвідчення договору, який укладається в присутності двох сторні. Проте позивачем не надано доказів, а судом їх встановлено не було , щодо вчинення фактичних дій на укладення [PERSON] та [PERSON] договору довічного утримання , як то обговорення суттєвих умов договору, тому суд прийшов до висновку, що твердження про намір укладення договору довічного утримання є надуманими. Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача щодо порушення його права на перекладача при вчиненні нотаріальної дії, так як має місце рішення суду яким підтверджено, що [PERSON] володів українською мовою.. Не встановлено судом і вчинення будь-яких дій щодо перешкоджання [PERSON] в отриманні послуг перекладача, юриста до вчинення нотаріальної дії, яка оскаржується, та спонукання його до подачі заяви про відмову від прийняття спадщини. Крім того, судом встановлено , що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON], що підтверджує право [PERSON] на проживання та користування житлом в будинку незалежно від будь-яких інших договрів. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1273 Цивільного кодексу України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд прийшов до висновку, що волевиявлення [PERSON] при вчиненні оскаржуваного правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі , так як [PERSON] особисто прийшов до нотаріуса і повідомив , що хоче відмовитись від спадщини, що підтверджується його показаннями даними в судовому засіданні показаннями нотаріуса, свідка [PERSON]. Згідно ст.. 229 ( правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки), якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Суд з'ясувавши всі обставині справи, вислухавши учасників які приймають участь у справі, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсною відмови [PERSON] від прийняття спадщини в наслідок помилки до задоволення не підлягає за недоведеністю позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку, що позов в частині визнання недійсно відмови від прийняття спадщини до задоволення, то вимоги в частині надання додаткового строку для прийняття спадщини, та визнання частково недійним свідоцтва про спадщину за законом до задоволення не підлягають за безпідставністю таких вимог. На підставі викладеного, ст..ст. 203,209, 1273 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" ,

Outcome: dismissed