Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

14.05.2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитних правовідносин припиненими. В позовній заяві зазначено, що з метою отримання банківських послуг позивач 17.12.2012 року звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та уклав договір банківського обслуговування, відповідно до умов якого отримав платіжну картку, на яку згодом відповідачем було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн., частиною якого позивач скористався. Однак, в порушення прийнятих на себе зобов`язань, позивач через важкі життєві умови та фінансовий стан, не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим, відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2016 року у справі №127/13438/16-ц задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.12.2012 року у розмірі 11418, 75 грн., з яких: 5573,54 грн. - заборгованість за кредитом; 5266,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 579,05 грн. - штраф (процентна складова); 1242,88 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Позивач зазначає, що вказане судове рішення виконав в повному обсязі, що підтверджується постановою ВП №54584211 державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Куциломи Г.С. від 21.08.2018 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повною сплатою боргу. Разом з тим, відповідач продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом та штрафи, заборгованість по яким, згідно інформації наданої відповідачем, станом на 10.01.2019 року становить 82466,15 грн. З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду із даною позовною заявою та просив суд визнати кредитні правовідносини між ним та АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №б\\н від 17.12.2012 припиненими. Ухвалою суду від 20.05.2019 р. дана позовна заява залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України. У зв`язку з неусуненням недоліків позову, на підставі ухвали суду від 28.05.2019 позовну заяву [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитних правовідносин припиненими повернено позивачу, разом із доданими до неї додатками. Постановою Вінницького апеляційного суду від 18.07.2020 ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.07.2020 дану цивільну справу передано на розгляд судді Медяній Ю.В. Ухвалою суду від 13.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] - адвокат Жуков В.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні, викладеними в позові та просив суд вимоги позову задовільнити. В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Рой В.Л. щодо задоволення позову заперечував. Надав пояснення в яких зазначено, що погашення заборгованості на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2016 р. у справі №127/13438/16-ц, відбулось у серпні 2018 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 21.08.2018. Даним судовим рішенням не було припинено дію договору між сторонами, не було його розірвано, а тому його дія для сторін продовжилась. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє права кредитора на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Окрім того, обраний позивачем спосіб захисту, не передбачений договором або законом, що робить неможливим ефективний захист його прав, навіть у випадку наявності їх порушень. Заслухавши пояснення учасників справи (їх представників), дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17.12.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір у формі анкети-заяви б/н від 17.12.2012 р., відповідно до умов якого банком надано, а [PERSON] отримано кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборогованості, задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.12.2012 року у розмірі 11418,75 грн. (одинадцять тисяч чотириста вісімнадцять гривень сімдесят пять копійок), з яких: 5573,54 грн. - заборгованість за кредитом, 5266,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 579,05 грн. штраф (процентна складова), а також 1242,88 грн. витрат, повязаних зі сплатою судового збору. (а.с. 65-70) 21.08.2018 року виконавче провадження №54584211 щодо стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 12661,63 грн. з виконання виконавчого листа №127/13438/16-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 01.12.2016, закінчено у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі. (а.с. 63) Відповідно до довідки №DO3BO66J1L6MVDRT від 10.01.2019 р., [PERSON] має заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за наступними Угодами/рахунками: №SAMDN86000744521495 від 15.10.2015 р. - 560 грн; №SAMDNWFC00009689724 від 24.09.2014 р. - 79948,68 грн.; №SAMDN33000720621884 - від 13.10.2011 р. - 1957,05 грн. (а.с. 58) У відповідь на звернення позивача, відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» листами від 01.11.2018 р. №20.1.0.0.0/7-181002/1362 та від 29.01.2019 р. №20.1.0.0.0/7-190114/1175, повідомив позивача, що на дату звернення банком до суду, а також впродовж строку від дати звернення до суду до дати повного виконання рішення суду зобов`язання за кредитним договором не було виконано повністю (не повернута вся сума отриманого кредиту і відсотки за його користування, а також інші передбачені договором суми) - на неповернену суму кредиту продовжували нараховуватися відсотки за його користування. Як наслідок, незважаючи на виконання рішення суду і погашення суми боргу, обчисленої на дату звернення банком до суду на даний час за кредитним договором існує заборгованість, яку немає можливості списати. (а.с.59-62) Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2020 встановлено, що станом на 31.03.2016 р. заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 17.12.2012 становила 12660,12 грн., але оскільки позов задоволено частково з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 11418, 75 грн. Позивач [PERSON] повністю сплатив суму заборгованості, згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2016 р., лише 21.08.2018 р., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 21.08.2018 р., тобто через два роки після ухвалення рішення суду. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Згідно з частинами першою та другою статті 598 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У частині першій статті 599 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги, що позивач [PERSON] вказане вище рішення суду виконав 21.08.2018 року, проте правовідносини між ним та відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не припинялися, що не позбавляє права кредитора на нарахування, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України за час невиконання такого рішення, а тому вимога про визнання кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем за кредитним договором № б/н від 17.12.2012 припиненими не підлягає задоволеню. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. При цьому, у речово-правових відносинах не застосовуються способи захисту прав, установлені для зобов`язальних правовідносин, і навпаки. Позивач просить суд визнати кредитні правовідносини за кредитним договором №б/н від 17.12.2012 між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» припиненими. Таким чином, способом захисту прав у даному випадку є припинення правовідношення. Правовідносини сторін за кредитним договором №б/н від 17.12.2012 існували з 17.12.2012 за домовленістю сторін, відповідний правочин є правомірним, і застосування судом відповідного способу захисту не призведе ні до яких наслідків, адже як визначено ч. 2 ст. 653 ЦК України, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати в результаті повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Виходячи з наведеного вище, суд дійшов обгрунтованого висновку що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed