Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач просить постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісяця, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання або досягнення 23-річного віку, в залежності яка з цих обставин настане першою. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 05.11.2013 року. У період шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом із нею. На даний час дочка є повнолітньою, продовжує навчання у Східноєвропейському національному університеті імені Лесі Українки на першому курсі заочної форми навчання. Вартість навчання складає 16 000,00 гривень на рік. Дочка проживає разом із нею, перебуває на її утриманні та у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги на харчування, одяг, підручники тощо. Самостійно утримувати дочку неспроможна, а відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним, інших утриманців не має, отримує тимчасові доходи від здачі в оренду належного йому на праві власності приміщення комерційного призначення. Провадження в справі відкрито ухвалою від 13.11.2019 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ух-вали для подання відзиву на позовну заяву. В межах встановленого строку відповідач подав відзив на позовну заяву. У ньому вважає заявлені вимоги надуманими і безпідставними. Таку свою позицію обґрунтував відсутністю у позивача права на пред`явлення цього позову, оскільки доказів спільного проживання останньої із дочкою в місті Любомлі до позову не додано. За інформацією із соціальних мереж дочка проживає в місті Любомль. Сама ж позивач працює в місті Луцьку старшим державним виконавцем у Другому відділі ДВС у місті Луцьку та має у власності квартиру в селі Тарасове Луцького району, що з огляду на режим її роботи наявні підстави вважати, що вона проживає у цій квартирі, а не в місті Любомлі. Позивач подала відповідь на відзив. На підтвердження факту спільного проживання із дочкою надала письмову заяву останньої і вказала, що належна їй квартира в селі Тарасове не придатна для проживання через відсутність необхідних умов. Представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. У ньому вказала, що належна позивачу квартира як житлова нерухомість введена в експлуатацію, відповідно, придатна для проживання, а протилежного належними, допустимими і достовірними доказами позивач не довела. Крім цього, з огляду на загальну кількість навчального процесу (41 день у навчальному році) повнолітня дочка має можливість працювати і отримувати самостійний дохід, не перебуваючи на утриманні батьків. Вона є здоровою, працездатною, не обтяженою родиною, не обмежена у виборі діяльності, має базову медичну освіту, надає платні послуги в індустрії краси, які приносять їй дохід. Тому вважає, що дочка сторін не потребує матеріальної допомоги. Ухвалою від 24.02.2020 року задоволено клопотання відповідача та розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, засобами електронного зв`язку надіслала заяву, у якій позов підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову з наведених у відзиві та запереченнях підстав. Вказала, що відповідач не оспорює факту реєстрації і проживання дочки [PERSON] в місті Любомлі, проте вважає недоведеним її спільне проживання із позивачем. Рівень доходів позивача згідно щорічної декларації за 2019 рік спростовує доводи щодо відсутності у неї можливості утримувати дочку. Крім цього, дочка отримує власний дохід від надання косметичних послуг, за матеріальною допомогою до батька особисто не зверталась. На пропозицію відповідача надавати матеріальну допомогу безпосередньої їй, а не позивачу, необхідних дій не вчинила (не надала номера карткового рахунку), тому наявні підстави вважати, що вона не потребує матеріальної допомоги. У довідці про навчання не зазначено терміну самого навчання і не підтверджено належними доказами, що це навчання є платним. Проведені позивачем оплати за навчання вважає додатковими витратами, а не утриманням дочки в розумінні ст.199 СК України. Вказівка у позові про відсутність у відповідача інших утриманців не відповідає дійсності, оскільки він сплачує аліменти на меншу спільну із позивачем дочку. З наведених підстав просила відмовити у задоволенні позову. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.07.1999 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду від 05.11.2013 року. Із цього рішення суду встановлено, що у період шлюбу у сторін народилося дві дочки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії довідки № 10 від 02.10.2019 року дочка [PERSON] є студенткою 1-го курсу медико-біологічного факультету заочної форми навчання Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки. Згідно з копіями банківських квитанцій від 20.08.2019 року №152 та від 31.01.2020 року № 51 позивач здійснила оплату за навчання дочки в загальні сумі 16 000,00 гривень. Із копії паспорта позивача серії [NUMBER] вбачається, що зареєстрованим місцем її проживання є [ADDRESS] . Згідно з матеріалами позову та копії паспорта відповідача серії [NUMBER] за цією адресою зареєстрований і проживає відповідач [PERSON] . Місцем свого фактичного проживання позивач у позовній заяві вказала [ADDRESS] . У власності позивача перебуває квартира загальною площею 83,4 м2 в [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.01.2020 року. Відповідно до інформації Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку від 24.01.2020 року та декларації про доходи за 2019 рік позивач працює у вказаному відділі ДВС у місті Луцьку, загальний розмір її заробітної плати за 2019 рік склав 135 327,00 гривень. Із декларації також встановлено, що фактичним місцем проживання позивача є місто Любомль (інша інформація конфіденційна), а членами її сім`ї є дві дочки [PERSON] і [PERSON] , а також мати [PERSON] . Відображено отримуваний дочкою [PERSON] дохід у вигляді стипендії в загальній сумі 7 743,00 гривень. Із роздруківки із соціальної мережі Інтернет Інстраграм вбачається, що дочка сторін [PERSON] надає косметичні послуги по нарощенню та ламінуванню вій. Згідно із ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стороною відповідача визнається факт проживання дочки [PERSON] в місті Любомль, однак заперечується її спільне проживання в місті Любомль з матір`ю. За доводами відповідача позивач проживає в селі Тарасове Луцького району. Частинами 1 та 6 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. У справі встановлено, що позивач дійсно працює в місті Луцьку та має у власності квартиру в селі Тарасове Луцького районі, проте усю судову кореспонденцію по цій справі вона отримувала особисто саме за вказаною у позові адресою по [ADDRESS] . Зазначене в сукупності зі змістом щорічної декларації позивача за 2019 рік дає достатні підстави вважати, що дочка сторін [PERSON] проживає в місті Любомль разом із позивачем, оскільки є членом її сім`ї в розумінні ст.2 СК України. Відповідач зі своєї сторони як батько, заперечуючи дану обставину, не вказав іншої конкретної адреси місця проживання повнолітньої дочки, а ніж проживання із позивачем. У зв`язку із наведеним суд дійшов висновку про наявність у позивача права на звернення до суду із цим позовом та безпідставність доводів сторони відповідача у цій частині. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Факт навчання дочки сторін [PERSON] у вищому навчальному закладі підтверджується копією довідки від 02.10.2019 року. Незазначений у ній період навчання не спростовує самої обставини навчання. Однією з умов обов`язкової участі батьків в утриманні повнолітнього сина, дочку у зв`язку із навчанням є наявність потреби у матеріальній допомозі у зв`язку із цим. Сторона відповідача як на безпідставність позову в судовому засіданні вказала, що повнолітня дочка [PERSON] не потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача з посиланням на відкриту інформацію у соціальних мережах вказала, що дочка [PERSON] надає послуги в індустрії краси, тим самим від цього отримує дохід. Такі доводи сторони відповідача позивач жодним чином не заперечила, не спростувала та в судове засідання не з`явилась. На виклик суду для допиту в якості свідка дочка сторін [PERSON] також не з`явилась, пославшись на заліково-екзаменаційну сесію по відеоконференції з 13.05.2020 року по 01.06.2020 року, однак документального підтвердження цієї сесії не надала. У зв`язку із цим суд не має підстав не приймати пояснення сторони відповідача про те, що ним з власної ініціативи вживались заходи для надання матеріальної допомоги безпосередньо дочці, проте зі своєї сторони остання номеру свого банківського карткового рахунку не надала. Згідно з позовною заявою витрати у зв`язку із навчанням дочки здійснюються на харчування, одяг, підручники. Такий обсяг потреб дочки сторін з огляду на наявність у неї власного заробітку та фактичну відмову від батьківської матеріальної підтримки в позасудовому порядку дає підстави для висновку про відсутність у неї потреби в матеріальній допомозі на навчання. Згідно із ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.1 ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що повнолітня дочка дійсно потребує матеріальної допомоги на період навчання і що вона не має змоги надавати їй матеріальну допомогу, суду не надала і цього не встановлено в ході судового розгляду справи. У зв`язку із цим суд вважає, що законні підстави для стягнення з відповідача аліментів в порядку ст.199 СК України відсутні, через що позовні вимоги задоволенню не підлягають. З огляду на предмет позову та прийняте у справі рішення, судові витрати згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed