Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. У позовній заяві зазначає, що 24 лютого 2016 року, під час засідання постійних комісій Гадяцької районної ради, [PERSON] безпідставно, прилюдно звинуватив його у тому, що він нібито силою примушує сільського голову Біленченківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області підписувати дозвіл на вирубку лісосмуг. Таке висловлення порушує його особисті немайнові права, зокрема, ганьбить його честь та гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації. Крім того, позивач у позовній заяві стверджує, що дане висловлення відповідача є недостовірною інформацією, яку спростовує Акт обстеження дерев в смузі відводу автодороги (Т-1705) Біленченківка О 1702028 км 0+050-км 2+050 (праворуч та ліворуч) та знаходиться в адміністративних межах Біленченківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 04.02.2016 року, складений комісією, у складі якої також був сільський голова Біленченківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області [PERSON]. У ході проведення обстеження, з метою недопущення створення аварійних ситуацій, комісія вирішила про доцільність проведення видалення дерев, за умов дотримання вимог діючого природоохоронного законодавства та в галузі ведення лісового господарства. Враховуючи вищевикладене, позивач просив спростувати недостовірну інформацію в газетах «Гадяцький вісник», «[PERSON] в Україні» та Інтернет ресурсах. 29.03.2016 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просить визнати недостовірною, негативною та такою, що порушує його особисті немайнові права, честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем під час засідання постійних комісій районної ради, а саме те, що він нібито примушував сільського голову Біленченківської сільської ради підписувати дозвіл на вирубку дерев в смузі автодороги (Т-1705) Біленченківка О 1702028 км 0+050-км 2+050 (праворуч та ліворуч), що знаходиться в адміністративних межах Біленченківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та зобов`язати [PERSON], після набрання рішенням законної сили, спростувати під час проведення найближчого запланованого засідання постійних комісій Гадяцької районної ради недостовірну, негативну та таку, що порушує особисті немайнові права, честь, гідність та ділову репутацію інформацію, що була поширена відповідачем під час засідання постійних комісій Гадяцької районної ради 24.02.2016 року та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві, підтримали та просили задовольнити, посилаючись на те, що в словах відповідача [PERSON], під час засідання комісії 24 лютого 2016 року, була озвучена недостовірна інформація, а саме про те, що позивач змушував сільського голову Біленченківської сільської ради підписувати дозвіл на вирубку лісосмуг. Відповідач [PERSON] не визнав позовні вимоги, суду пояснив, що він є депутатом Гадяцької районної ради третього скликання. 24 лютого 2016 року на засіданні постійних комісій районної ради, ним піднімалося питання незаконності вирубки дерев у посадках біля с. Біленченківка. Метою його виступу було звернення до позивача, як до голови Гадяцької райдержадміністрації, без відому якого такі питання не вирішуються. У ході виступу, між ним та позивачем [PERSON] виник спір, у ході якого він висловився в адресу позивача про те, що той заставляє сільських голів підписувати дозволи на вирубку лісосмуг, про що йому говорили безпосередньо самі сільські голови. Дане висловлення було здійснено ним, не з метою образити чи звести наклеп на позивача, а з метою критичної оцінки його діяльності та звернення до нього, як до посадової особи, яка повинна займатися цими питаннями. Третя особа сільський голова [PERSON] у судовому засіданні висловив свою думку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача та пояснив, що 24.02.2016 року, він особисто не був присутнім на засіданні постійних комісій районної ради. Що стосується підписання акту обстеження дерев в смузі відводу автодороги, що знаходиться в адміністративних межах Біленченківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 04.02.2016 року, як член комісії, яка проводила обстеження дерев у смузі відводу автодороги в адміністративних межах Біленченківської сільської ради, за результатами обстеження якого було вирішено за доцільне провести видалення дерев, то ніякого тиску з боку позивача на нього здійснено не було, хоча він особисто вважає таку вирубку недоцільною. Окрім того [PERSON] також пояснив, що при вирубці інших дерев, яку він також вважає недоцільною, його дійсно примушували підписувати акти, мотивуючи необхідність такої вирубки лісополоси під лінію електропередач. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] не підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 24 лютого 2016 року в приміщенні Гадяцької райдержадміністрації, відбулося засідання постійних комісій районної ради, на якому були присутні, як позивач [PERSON] - голова Гадяцької районної державної адміністрації, так і відповідач [PERSON] - депутат Гадяцької районної ради, а також інші депутати та запрошені особи. Як вбачається з наданого позивачем витягу зі стенограми засідання постійних комісій районної ради від 24 лютого 2016 року, під час засідання, між позивачем та відповідачем, виник спір, щодо вирубки лісопосадок у с. Біленченківка, в ході якого, у висловленні [PERSON] прозвучало, що сільського голову заставлять, як вбачається зі змісту розмови, поставити підпис в акті. Підтвердження викладеного, а саме про те, що сільського голову заставляє підписувати акти позивач, міститься на відеозапису засідання комісії. Згідно ч. 4 ст. 30 Закону «Про статус депутатів місцевих рад»,\~\~депутати місцевих рад не несуть відповідальності за виступ на засідання ради та її органів, за винятком відповідальності за образу чи наклеп. У відповідності до ст. 297 ЦК України,\~\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації згідно\~\~ст. 277 ЦК України. Разом з тим, відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» значиться, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Рішенням Конституційного Суду України (справа про поширення відомостей) від 10 квітня 2003 року № 8 рп/2003 встановлено, що проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому посадові чи службові особи мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Практика Європейського суду з прав людини встановила критерії розмежування рівня захисту для позивачів та відповідачів. У позивачів політиків межі допустимої критики в текстах рішень Європейського суду з прав людини є досить широкими. Політик, посадова особа неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і з боку громадського загалу і, як наслідок, має виявляти до цього більше терпимості (рішення у справах «Українська Прес-група» проти України» (2005), «Ляшко проти України» (2006). Європейський суд з прав людини у відповідних рішеннях неодноразово відмічав, що свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну із принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи та робить розрізнення між твердженням факту та оціночним судженням (справа «Лінгес проти Австрії»). Зокрема суд, зазначив, що вимога щодо доведення правдивості оціночного судження є неможливою та порушує свободу вираження поглядів та думок. Люди мають право мати думки та висловлювати їх вільно з питань, які становлять їх інтерес, думки які дехто чи навіть усі можуть вважати перебільшенням, обмеженими або упередженими, але думки, яких вони чесно дотримуються. Позивач [PERSON] є особою публічною і повинен бути свідомий того, що його особистість відкрита великому загалу людей, однак, це не позбавляє їх прав на критику його постаті. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про\~\~інформацію" - оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Доводи відповідача [PERSON] про висловлений ним на засіданні комісії висновок щодо випилювання посадок, є оціночним судженням, який базується як на його доводах у тій частині, що позивач, як голова Гадяцької райдержадміністрації, повинен займатися цими питаннями, та підтверджується показаннями самого сільського голови [PERSON], а саме в тому, що були випадки, коли його дійсно примушували підписувати такі дозволи. У відповідності до статті 277 ЦК\~\~- не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано\~\~ст. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до\~\~ст. 9 Конституції\~\~є складовою частиною національного законодавства. Суд вважає, що виступ відповідача депутата [PERSON], носив критичний характер щодо піднятого ним питання. Його висловлювання мало суб'єктивний характер, не містило в собі образи чи наклепу по відношенню до позивача, а тому не може тлумачитись як таке, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Якщо особа вважає, що оціночні\~\~судження або думки, принижують її честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатись наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України\~\~правом\~\~\~на відповідь, а також на власне тлумачення поширених відомостей, надавши їм відповідну оцінку. Як вбачається з наданої позивачем стенограми та самого відеозапису, позивач мав можливість та скористався цим правом, надавши відповідь та власне тлумачення вислову відповідача. Що стосується показань допитаних у судовому засіданні за клопотанням позивача свідків [PERSON] та [PERSON], то їх показання підтверджують дискусію між сторонами у справі, яка відбулася на засіданні комісії 24.02.2016 року і не несуть ніякої додаткової інформації, яка б підлягала до визнання її недостовірною та такою, що порушила особисті немайнові права позивача, у розумінні визначеному цивільним законодавством. За наведених обставин суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] під час дискусії на засіданні постійних комісій Гадяцької районної ради 24.02.2016 року, при обговоренні піднятих ним питань, а саме випилювання лісопосадок, не порушив особистого немайнового права позивача, яке б підлягало його поноволенню, як передбачено ст. 276 ЦК України, тому суд приходить до висновку, що в позові\~\~слід відмовити.

Outcome: dismissed