Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

15.06.2020 року [PERSON] звернулася до Якимівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позовну заяву тим, що вона є власником частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 28.04.2011 року, зареєстрованого державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Володіною О.С. за реєстраційним №251 та витягом № від виданого КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації » та договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 27.07.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Володіною О.С. зареєстрованого за №489 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний №30891285 від 08.08.2011 року виданого КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації».У вказаному житловому будинку, окрім неї, зареєстрований Відповідач у справі - її син: [PERSON] , 1979 року народження.Однак, Відповідач більше 7 років тому поїхав десь закордон на заробітки і не приїздить до вказаного житла навіть на гостину. Де він перебуває позивач не знає, зв`язок із ним втрачено одразу по від`їзду на заробітки. У зв`язку із такою ситуацією позивач, як власниця житла, позбавлена можливості отримувати субсидію на комунальні послуги. Позивач не перешкоджала Відповідачу у доступі до вказаного житла. Між ними не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж порядок встановлений законом.Таким чином, Відповідач втратив право користування житлом на підставі його відсутності більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ним зберігається право на користування жилим приміщенням будинку, що належить мені на праві власності.На підставі вищевикладеного, позивач просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] , і зняти із реєстрації за вказаною адресою. Ухвалою судді від 17.06.2020 року цивільна справа прийнята до провадження судді Якимівського районного суду Запорізької області Нестеренко Т.В., призначено підготовче судове засідання на 15.07.2020 року. Ухвалою суду від 10.09.2020 року справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути дану справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі у випадку необхідності. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності не надав, відзив не надав. Оголошення про виклик до судового засідання було розміщено на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, а саме: копією договору куплі-продажу частки житлового будинку; копія витягу з Державного реєстру правочинів; витяг про реєстрацію прав; копія свідоцтва про право на спадщину; копія паспорту та ІПН позивача. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником 1/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 28.04.2011 року, зареєстрованого державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Володіною О.С. за реєстраційним №251 та 1/3 частини житлового будинку, що підтверджується витягом № 30891285 та 30110191 виданого КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації» та договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 27.07.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Володіною О.С. зареєстрованого за №489 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний №30891285 від 08.08.2011 року виданого КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації». Згідно довідки Якимівської селищної ради від 16.06.2020 року № 297 [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що відповідач більше семи років тому поїхав закордон на заробітки і не приїздить до вказаного житла. Місце його мешкання наразі позивачу не відомо, оскільки зв`язок із ним втрачено одразу по від`їзду на заробітки. У зв`язку із такою ситуацією позивач, як власниця 2/3 частини житла, позбавлена можливості отримувати субсидію на комунальні послуги. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у випадку відсутності без поважних причин більш ніж одного року. Враховуючи вищевикладені норми закону та з огляду на те, що позивачем документально підтверджено правомірність своїх вимог, суд приходить до висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] , оскільки він понад рік не проживає у житлі та ним не користується. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, заявлена вимога [PERSON] про вирішення питання про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку є передчасною та не підлягає задоволенню, оскільки задоволення позовної вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] є достатньою підставою для зняття його з реєстрації, що передбачено ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року.

Outcome: dismissed