Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Споживчий Центр» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 24 березня 2016 року між нею та відповідачем ТОВ «Споживчий Центр» було укладено кредитний договір № 24.03.2016-000001051 згідно якого вона отримала кредит в сумі 2\~000,00 грн., строком 14 календарних днів до 06 квітня 2016 року включно зі сплатою за користування кредитом суми в розмірі 560 грн. Підписання кредитного договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позивача, як споживача кредитної послуги з боку ТОВ «Споживчий Центр». Відповідно п. 1.2 частини 1 Кредитного Договору кредитор надає кредит на будь-які законні цілі. Згідно п. 2. ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов"язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1)кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов"язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору) про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; 2) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Ця інформація в повному обсязі не була надана позивачу. Відповідачем було порушено норми ч.1 ст. 61 Конституції України, оскільки відповідно до п. 5.4 кредитного договору позивач двічі притягається до відповідальності, за прострочку повернення кредиту та за прострочку повернення плати за користування кредитом, що не відповідає вимогам ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», так як є значно завищеним. Згідно ч.5 п.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобовязань за договором. Таким чином, плата за користування кредитом в розмірі 560 грн. за 14 днів за видачу 2\~000 грн. з розрахунку: 2\~000 х (2х365)%/365х14 = 560грн., а отже становить 100%, що є несправедливою умовою. У кредитний договір включений п. 10.1, який також порушує норми, встановлені п.14 ч.1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», оскільки третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Крім того, відповідно до п. 9.4 Кредитного договору позичальник надає свою однозначну, безумовну та безвідкличну згоду на обробку будь-яких персональних даних, що є порушенням норм, встановлених абз. 5,11 п.2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних». У звязку з вказаними обставинами позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання даного кредитного договору недійсним. У судове засідання позивач не зявилася, від представника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, де позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про день і час слухання справи повідомлений судовою повісткою з повідомленням. На підставі викладеного та ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Із кредитного договору № 24.03.2016-000001051 від 24 березня 2016 року, укладеного між позивачем [PERSON] та ТОВ «Споживчий Центр», вбачається, що [PERSON] отримала кредит в сумі 2\~000,00 грн., строком 14 календарних днів до 06 квітня 2016 року включно зі сплатою за користування кредитом суми в розмірі 560 грн. Договір власноручно підписаний позивачем [PERSON], що є свідченням того, що позивач свідомо і з власної волі підписала зазначений кредитний договір, ознайомившись перед цим з його умовами. Відповідно вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідноч. 1 ст. 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про умови та зміст кредитного договору. Позивач підписала кредитний договір. Це свідчить про те, що вона прийняла умови та зміст договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1,2 ст. 1056 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як вбачається з тексту кредитного договору, спірний кредитний договір містить фіксовану суму плати за користування кредитом - відсоткову ставку, встановлену сторонами у розмірі 560 грн. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений сторонами за взаємною згодою, у відповідності до вимог закону. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Враховуючи вищевказані обставини і факти, суд вважає, що позивач [PERSON] не довела обставини, що мають істотне значення, для визнання кредитного договору недійсним, а тому підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed