Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

В позовній заяві позивач [PERSON] зазначила, що 24 квітня 2016 року померла її мати [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області. В передбачений законом шестимісячний строк позивач не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки постійно проживала окремо від спадкодавця та не була обізнана з порядком прийняття спадщини, крім того у неї були відсутні документи, які підтверджують факт володіння її матірю земельною ділянкою. Зважаючи на викладене, позивач вказує на поважність причин пропуску строків, встановлених для прийняття спадщини, та просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що позивачка [PERSON] в усній формі зверталася до нотаріуса з приводу оформлення спадку, який залишився після смерті її матері, проте відсутність правовстановлюючих документів стало причиною того, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після смерті матері. Представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. В судовому засіданні третя особа [PERSON] і його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав того, що вони є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. [PERSON] пояснив, що особисто він пропонував позивачці [PERSON] поїхати до нотаріуса та оформити спадок, який залишився після смерті його бабусі та матері позивачки - [PERSON], проте позивачка проігнорувала його прохання. Також нотаріус неодноразово надсилав позивачці листи з пропозицією звернутися до суду з приводу встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її матері. Крім того вказав, що з 2005 року він проживає у житловому будинку, який залишився після смерті [PERSON] та в відбудовуванні якого він особисто приймав участь. Позивачка завжди говорила, що все майно, яке залишиться після смерті [PERSON] буде належати йому. При свідках вона віддала йому документи на майно. Він своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його бабусі, внаслідок чого нотаріусом була заведена спадкова справа. Крім того, [PERSON] вважає, що позивачка навмисно не вказала його в якості відповідача по справі, чим ввела суд в оману. За вказаних обставин, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Свідок [PERSON] пояснила суду, що особисто бачила, як [PERSON] на похоронах матері говорила [PERSON], що все майно після смерті матері, залишиться йому, так як грошей на оформлення спадку у неї немає. Також вона бачила, як [PERSON] віддала йому документи на житловий будинок, який належав її матері - [PERSON] та сказала, що їй нічого не потрібно. [PERSON] робив в житловому будинку, який належав його бабусі ремонти, доглядав за бабусею та за свої кошти похоронив її. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була свідком того, як [PERSON] віддала документи на житловий будинок [PERSON] та повідомила, що у звязку з тим, що грошей на оформлення спадку у неї немає, вона не буде претендувати на спадкове майно. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2016 року, померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 357068, виданим виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області 26 квітня 2016 року ( а.с. 21) Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - земельна ділянка, розміром 1,4900 га, для ведення особистого селянського господарства на території [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 14202, виданого 1 грудня 2005 року. (а.с. 7). Відповідно до копії спадкової справи № 156/2016 до спадкового майна [PERSON], яка померла 24 квітня 2016 року, спадкоємцями її спадкового майна є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 37- 67). Згідно з матеріалів спадкової справи, спадкоємець [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його бабусі [PERSON] 20 жовтня 2016 року, тобто у визначений законодавством строк (а.с. 38). Відповідно до акту обстеження за №11 складеного депутатом [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області 26 квітня 2016 року, [PERSON] на момент смерті своєї бабусі [PERSON], яка померла 24 квітня 2016 року проживав разом з нею за адресою: Запорізька область Михайлівський район с. Бурчак вул. Садова 8, здійснював за нею догляд та вів спільне господарство ( а.с. 23). Згідно довідки виданої 26 квітня 2016 року [PERSON] сільською радою Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] на момент смерті своєї бабусі [PERSON], яка померла 24 квітня 2016 року проживав разом з нею за адресою: Запорізька область Михайлівський район с. Бурчак вул. Садова 8, здійснював за нею догляд та вів спільне господарство (а.с. 24). Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Михайлівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] від 20 жовтня 2016 року за № 873, [PERSON] було повідомлено про відкриття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 24 квітня 2016 року (а.с. 52). 16 лютого 2017 року нотаріус повторно направила [PERSON] повідомлення про відкриття спадщини після смерті [PERSON], яке було отримано [PERSON] 21 лютого 2017 року, що підтверджується відповідною відміткою на поштовому повідомленні (а.с. 62). 14 квітня 2017 року нотаріус втретє направила [PERSON] повідомлення про відкриття спадщини після смерті [PERSON], яке було отримано [PERSON] 22 квітня 2017 року, що підтверджується відповідною відміткою на поштовому повідомленні (а.с. 64). 11 травня 2017 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про зупинення нотаріальних дій у звязку з її наміром звернутися до суду з метою визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 65). У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини згідно вимог ст.1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини передбачені ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З наданих доказів судом встановлено, що [PERSON] після смерті бабусі - [PERSON] своєчасно звернувся з заявою до нотаріуса з наміром прийняти спадщину після смерті бабусі. В свою чергу, позивач [PERSON] відповідних дій, спрямованих на своєчасне прийняття спадщини, не вчинила, на неодноразову повідомлення нотаріуса від 20 жовтня 2016 року, 16 лютого 2017 року і 14 квітня 2017 року не реагувала, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталась, що підтверджується даними копії спадкової справи, хоча про факт смерті спадкодавця їй було достовірно відомо. Відповідно до п. 24 Постанови ПВС України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3\~ст.1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що\~поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положення ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні і положення ч.3 ст.1272 ЦК України\~не застосовуються. Наведене викладено у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 4 листопада 2015 року (справа 6-1486цс15), які в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковими для всіх судів. Отже, правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Позивач посилається на те, що в передбачений законом шестимісячний строк, вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки в неї не було правовстановлюючих документів на спадкове майно. Проте, суд вважає, що будучи обізнаною про смерть спадкодавця, позивач не надала жодних належних доказів наявності поважних причин, повязаних з обєктивними, непереборними та істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини з дня відкриття спадщини саме протягом шести місяців, оскільки відсутність правовстановлюючих документів жодним чином не перешкоджало звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. За змістом п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. За вказаних обставин, суд не вважає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини посилання позивача та ті обставини, що у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Суд вважає, по-перше, матеріли справи не містять жодних доказів про наявність вказаних позивачем обставин, по-друге, вказані позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини , яка залишилася після смерті її матері, на думку суду, не повязані з обєктивними, непереборними та істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини з дня відкриття спадщини протягом шести місяців. На протязі вказаного періоду, а саме більше одного року з дня смерті спадкодавця позивач, якій було достовірно відомо про смерть матері, жодним чином не вчинила будь яких дій, спрямованих на отримання спадщини, яка залишилася після її смерті. Суд вважає, що в даному випадку, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачу відсутні і тому положення ч.3 ст.1272 ЦК Українине можуть бути застосовані. Крім того, статтею 30 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. За змістом наведених норм позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Із зазначеного слід зробити однозначний висновок, що як заміна первісного відповідача належним відповідачем, так залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача здійснюється судом виключно за клопотанням позивача. Із розяснень викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи. В той же час ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації позивачем своїх прав на подання заяв та клопотань. В той же час позивачу достовірно було відомо про наявність спадкоємця після смерті її матері - [PERSON], проте позивач не вказала його в якості відповідача. До початку розгляду справи по суті, судом були розяснені учасникам процесу їх права та обовязки. Так, [PERSON] розпорядилася своїми процесуальними правами на свій розсуд, предявивши позов тільки до [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області та клопотання про залучення в якості належного відповідача [PERSON] суду не подала. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити, у звязку з ненаданням нею належних та допустимих доказів в підтвердження своїх вимог, а також у звязку з тим, що позов не був заявлений до належного відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed