Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Так, відповідно до позовної заяви сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.10.2011 року. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. Позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя не склалось через відсутність взаємопорозуміння між нити, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов"язки з ведення спільного господарства, виховання та матеріальне утримання дітей. Фактично шлюбні відносини припинились та спільного господарства вони не ведуть з липня 2018 року. 28.02.2019 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О. 03.04.2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач до суду не з"явився, надав суду заяву та просив розглянути справу у його відсутність, при цьому позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що між сторонами по справі 15.10.2011 року укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського райнного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1509 (а.с.6). Від даного шлюбу у сторін по справі є діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судові витрати підлягають стягненню на користь позивача з відповідача в розмірі 768,40 грн., у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved