Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON], в якому просить встановити факт її спільного проживання з [PERSON], [INFO] та їх сином [PERSON], [INFO] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 22.12.1987 року по 12.05.2017 року, також просить суд визнати нерухоме майно за адресою: м.Мукачево, вул. Воззєднання, буд.17-д/17в/4 Закарпатської області зареєстроване на [PERSON], [INFO] спільною власністю подружжя та виділити [PERSON], [INFO] в спільному майні розмір частки у спільній сумісній власності, а саме: перший поверх, що включає в себе сходи 6.80. кв.м , кафе 70.80 кв.м, кухня 9.90 кв.м., вбиральня 2.80 кв.м та на другому поверсі магазин 46.50 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 квітня 1984 року було укладено шлюб між нею ([PERSON]В.) та [PERSON], який зареєстрований в Ракошинській сільській раді Мукачівського району Закарпатської області. 24.10.1986 року у їх сім'ї народився син [PERSON]. 22 грудня 1987 року вона ([PERSON]В.) та [PERSON] - розлучились, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ФМ № 319487, однак надалі проживали однією сім'єю як чоловік і дружина тільки в громадянському шлюбі, а саме з 24 квітня 1984 року по 31 квітня 2017 року та виховували разом їх спільного сина, вели разом спільне господарство. Зазначає, що разом з [PERSON] вони здійснювали підприємницьку діяльність на Центральному «Зеленому» ринку міста Мукачева по вул. Воззєднання. В подальшому, 02 серпня 2002 року між її громадянським чоловіком [PERSON] та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою м.Мукачево, вул. Воззєднання, буд.17в/4 Закарпатської області. Вважає, що цей будинок було придбано коли вони з відповідачем проживали разом однією сімєю. Потім, у 2008 році, вона разом з [PERSON] побудували будівлю під нерухомість за адресою м.Мукачево, вул. Возз'єдання №17д/№17в/4/, а саме: кафе, магазин, перукарню, загальна площа даних приміщень всього 272,60 кв.м. Вона, будучи приватним підприємцем, працювала в кафе «Алекс», яке вони відкрили разом і навіть назву вибрали в честь їхнього онука Алекса. Перукарню вони здавали в оренду та магазин і по сьогодні. Однак 31 квітня 2017 року її громадянський чоловік, покинув її і проживає в іншому місці. На даний час відповідач не допускає її до приміщення, викликає на неї та їх сина поліцію, погрожує продати дану нерухомість, на яку вони разом з ним брали кредит в ПАТ «Укрсоцбанк». Таким чином встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу їй необхідне для підтвердження її права власності на придбане майно. Отже, щоб встановити розмір частки у спільній сумісній власності за адресою м.Мукачево, вул.Возз'єднання, буд.17д /17в/4/, вона змушена звернутися до суду, щоб мати можливість реалізації права власності на нерухоме майно, а саме: перший поверх, що включає в себе сходи 6.80 кв.м., кафе 70.80 кв.м., кухня 9.90 кв.м., вбиральна 2.80 кв.м. та на другому поверсі магазин 46.50 кв.м. Посилаючись на зазначені обставини, та на положення ст. 74 СК України,\~просить встановити факт її проживання з [PERSON], [INFO] та їх сином [PERSON], [INFO] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 22.12.1987 року по -2- 12.05.2017 року, також просить визнати нерухоме майно за адресою: м.Мукачево, вул. Воззєднання, буд.17-д/17в/4 Закарпатської області зареєстрованого на [PERSON], [INFO] спільною власністю подружжя та виділивши [PERSON], [INFO] в спільному майні розмір частки у спільній сумісній власності, а саме: перший поверх, що включає в себе сходи 6.80 кв.м., кафе 70.80 кв.м, кухня 9.90 кв.м, вбиральня 2.80 кв.м та на другому поверсі магазин 46.50 кв.м. Позивач - [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач - [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Крім того подали письмові заперечення проти позову, в яких зазначили, що твердження позивача, що вони перебували в шлюбних відносинах з 22.12.1987 року по 12.05.2017 року не відповідає дійсності, тому як чинний на час розірвання їхього шлюбу Кодекс про шлюб та сімю Української РСР не містив та не визнавав таких понять як громадянський шлюб та проживання однією сімєю у не зареєстрованому шлюбі. Також зазначає, що позивач довгий час перебувала в Ізраїлі, Італії та Москві, що виключає існування між ними будь-яких шлюбих відносин. Крім того просив застосувати строки позовної давності. Допитана в судовому засіданні [PERSON] показала, що проживала 2 роки в с.Руське по вул.Конституції, 35, Мукачівського району та являється невісткою [PERSON] і [PERSON]. З осені 2015 р., проживала за цією адресою і за цією ж адресою проживав і [PERSON]. Він їздив на роботу, але ночував вдома, на той час [PERSON] не було вдома, вона була в Ізраілі. Оксана приїхала з Ізраїлю в серпні 2016 року і вони проживали разом однією родиною до зими 2016 року, а потім [PERSON] з'їхав, але його речі залишилися у будинку. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає в [INFO] є сусідкою позивача та відповідача. Показала що переїхала проживати на [INFO] у 1982 році і памятає що відповідач [PERSON] проживав за адресою :[INFO], навіть коли він розлучився з [PERSON], деякий час проживав у вказаному будинку. Свідок [PERSON] показала, що проживає в [INFO] є сусідкою [PERSON] і [PERSON]. З 1985 року по квітень 2017 року [PERSON] проживав у будинку в с.Руське по вул.Конституції, 35. Свідок [PERSON] проживає в [INFO]. В судовому засіданні показала, що з 2016 року, [PERSON] є її подругою, разом працювали в Ізраїлі, 20 липня 2016 року ми разом з [PERSON] приїхали додому , в аеропорту нас зустрів [PERSON] з своїм онуком . Крім цього, показала, що їй відомо що [PERSON] і [PERSON] мали спільний бізнес. [PERSON], [INFO] проживає в [INFO], в судовому засіданні показав, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом в [INFO]. [PERSON] проживав десь до березня чи квітня 2017 року за цією адресою. Крім того, відповідач працював з [PERSON] в одному кафе, вели спільний бізнес. Свідок [PERSON], проживає в [INFO] є невісткою відповідача, показала, що вона проживала в [INFO] з 2007 року по 2008 роки і [PERSON] ніколи не проживав в с.Руське, проживав на різних квартирах в м.Мукачево, показала що [PERSON] і [PERSON] ніколи не жили як одна родина. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO] показав, що проживає в [INFO]. Знає [PERSON] досить давно приблизно з 2003 року, і йому відомий той факт, що останній постійно винаймав квартири в м.Мукачево і не проживав разом з [PERSON]. Свідок [PERSON] проживає [INFO] показав, що він приблизно з 1996 - 1998 року знайомий з [PERSON], якому продав свою квартиру по вул.Возз'єднання. Зазначив що декілька місяців [PERSON] проживав в нього. [PERSON] особисто передав мені гроші за квартиру, жодного разу він [PERSON] не бачив у квартирі по вул.Возз'єднання і грошей за купівлю квартири вона йому не передавала. Також повідомив суд, що до початку судового засідання передзвонила позивач і просила його, щоб він дав показиу суді про те, що саме позивач [PERSON] за свої кошти придбала квартиру. [PERSON], [INFO], проживає в [INFO], є сином [PERSON] і [PERSON]. Зазначив що [PERSON] і [PERSON] проживали разом, могли посваритися і [PERSON] 2-3 дні не бував вдома. Позивач і відповідач торгували на ринку фруктами, разом побудували кафе і там працювали, потім стався конфлікт, [PERSON] вигнав [PERSON] і вона поїхала на заробітки, після того як [PERSON] повернулася з заробітків ще деякий час працювала в кафе а потім [PERSON] її звільнив. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. -3- Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФМ № 399040 від 24.04.1984 року, зареєстрованого Ракошинською сільською радою Мукачівського району, актовий запис № 12, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - укладено 24.04.1984 року. ( а.с. 12). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФМ № 151481 видане повторно 12 серпня 2003 року (а.с. 13). Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов від 12.05.2017 року за № 197/0210, будинку за адресою с. Руське, вул. Конституції, 35 Мукачівського району, встановлено, що [PERSON], 10.03.1966 р.н , [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] проживають однією сімєю та ведуть спільне господарство і це можуть підтвердити свідки: [PERSON], [PERSON] з 24 квітня 1984 року (а.с.18). З свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 13.03.1997 року, [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець.( а.с.19). Згідно до договору купівлі-продажу від 02.08.2002 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON], між [PERSON] та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою м. Мукачево, вул. Воззєднання, буд.17в/4 Закарпатської області. ( а.с. 20). Як вбачається з свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 27.11.2002 року, [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець.( а.с.21). Згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.12.2008 року, земельна ділянка за адресою Закарпатська область, м.Мукачево, вул. Воззєднання, буд.17-Д на підставі приватної власності належать [PERSON] Підставою є рішення №316 МВК від 04.12.2008 року видане Мукачівським УМГ. ( а.с 36). Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Спірні правовідносини виникли до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ФМ № 319487 від 22.12.1987 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано 22.12.1987 року (а.с.14). Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 КпШС,права і обовязки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав та обовязків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. А відповідно до ст.44 КпШС, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Стосовно вимог [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю з [PERSON] з 22.12.1987 року по 12.05.2017 року без реєстрації шлюбу слід зазначити, що діючим на вказаний період часу КпШС України (в редакції 1969 року), ЦПК України, що діяв на вказаний період часу, не було передбачено встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Така норма була закріплена в Сімейному Кодексі України, що набрав чинності 01 січня 2004 року та в п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, що набрав чинності 01 січня 2005 року. Лише з 1 січня 2004 року, з набранням чинності нового Сімейного кодексу України, нормою ст.74 СК України було передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 СК України. Разом з цим, відповідно до роз'яснень, що містяться у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 року -4- №6 (у редакції, що була чинною на момент спірних правовідносин побудови спірного будинковолодіння), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 Закону «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу України і з урахуванням розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п.5 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»). Так, згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша\~статті 368 Цивільного кодексу України). За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-211цс14, суди під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю,у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю. Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 КпШС України, частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» та від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні -5- визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю. Тобто, з наданих позивачем документів встановлено, що на час придбання спірного будинку, за адресою м.Мукачево, вул.Возз'єднання, буд.№17 "Д", [PERSON] доходів не мала. Доказів наявності іншого джерела, за рахунок якого був здійснений внесок у придбання спірного нерухомого майна суду не надано, що унеможливлює визначення належної позивачу частки у спільній власності. Крім того, у судовому засіданні свідок [PERSON] ствердив, що саме відповідач по справі [PERSON] придбав спірний будинок. Також суд ставиться критично як до доказу акт обстеження від 12 травня 2017 року, оскільки комісією проводилося обстеження матеріально побутових умов життя [PERSON] саме станом на 12.05.2017 року та даним документом ніяким чином не може засвідчуватися факт проживання позивача з відповідачем за період з 22.12.1987 по 12.05.2017 рік. Крім того у Акті зазначено, що позивач та відповідач проживають однією сім'єю з 24 квітня 1984 року (укладення шлюбу), однак не зазначено, до якого саме часу вони проживали однією сім'єю. Суд також відноситься критично як на доказ спільного проживання та ведення господарства сторонами по справі свідчення свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки надані ними пояснення в судовому засіданні не доводять беззаперечно, що сторони по справі спільно проживали та вели спільне господарство та спірне домоволодіння за адресою: м.Мукачево, вул.Возз'єднання, буд.№17 Д, було придбане внаслідок спільної праці позивача та відповідача. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти позову надав суду в якості доказів про джерела походження коштів на придбання спірного нерухомого майна. Відповідно до договору кредиту №305/70-Ж-07 від 10.05.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ Укрсоцбак, за яким [PERSON] отримав у кредит грошові кошти в розмірі 39 000,00 доларів США. В березні 2008 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 303/34-Ж-08, за яким Банк надав позичальнику в кредит 60 000,00 доларів США.У вересні 2008 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було також укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 305/100-Ж-08 від 05.09.2008 року, за яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 60 000,00 доларів США. Таким чином за рахунок кредитних коштів [PERSON] завершив реконструкцію будівлі та ввів її в експлуатацію у 2008 році. Таким чином позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нерухоме майно за адресою м.Мукачево, вул.Возз'єднання № 17-д/17в/4 було придбано внаслідок спільної її з відповідачем праці, зусиль та коштів, а тому факт набуття спірного нерухомого майна у спільну сумісну власність не доведений позивачем. З урахуванням того, що позивачем та його представником у ході судового розгляду у справі не було надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її спільного проживання з відповідачем та того, що нерухоме майно придбане внаслідок спільної праці сторін по справі, їх спільних або індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких вони отримали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спірного домоволодіння, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету та відсутні докази наявності між ними письмової угоди з майнових чи інших питань, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову.

Outcome: dismissed