Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Чернетчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за заповітом. Позивач в позові посилається на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, що складається з із двох земельних ділянок, які належали їй на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) ДП № 0113164 від 04.06.1997 року та державного акту серії ДП № 023537 від 01.12.2003 року. За життя мати позивача склала заповіт, згідно якого все своє майно заповідала позивачеві. У встановлений законом строк, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На земельну ділянку по державному акту позивач отримала свідоцтво про право на спадщину, однак на іншу земельну ділянку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки її мати отримала у спадщину після смерті свого брата [PERSON]. Мати позивача отримала відповідне погодження, виготовила технічну документацію на отримання державного акту, згідно якої їй переходило у власність виділена в натурі земельна ділянка площею 5,064 га (поле № 42, пай № 833). У зв'язку з наявними протиріччями нотаріусом було надано листа про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому позивач вимушений звертатися до суду та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 5,064 га (поле № 42, пай № 833), що належала її матері по праву спадкування за заповітом. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 5,064 га, на підставі погодження Чернетчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. Позивач зазначила, що не бажає спадкувати право на земельну частку (пай) розміром 4,00 умовних кадастрових гектар, згідно сертифікату, оскільки технічною документацією визначено інший розмір земельної ділянки. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без їхньої участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. У відповідності до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 12.08.2010 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину померлого [PERSON] на право на земельну частку (пай) розміром 4,00 в умовних кадастрових гектарах, що належало спадкодавцеві на підставі сертифікату серії ДП № 0113164 від 04 червня 1997 року (а. с. 6). Статтею 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0113164 від 04 червня 1997 року, який належав [PERSON] передано [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 4,00 умовних кадастрових гектар (а. с. 5) про що внесено відповідні відомості до сертифікату. Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У заповіті від 23 січня 2008 року, посвідченому секретарем виконкому Чернетчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та внесений в реєстр за № 06, [PERSON] вказала позивача як спадкоємицю всього свого майна (а. с. 7). У відповідності до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. [PERSON] померла [INFO], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 25 (а. с. 09). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 15.10.2014 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка розташована на території Чернетчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та належала [PERSON], отримавши лист-відмову нотаріуса щодо неможливості оформлення спадкових прав у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ відповідної форми на ім'я померлої, а саме Державний акт на право приватної власності на землю (а. с. 13). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статті 126 Земельного кодексу України (у редакції до 01 січня 2013 року) Державний акт є документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя зверталася до органів місцевого самоврядування для виділення в натурі земельної ділянки, на підставі сертифікату серії ДП № 0113164 від 04 червня 1997 року (а. с. 10-12), однак правовстановлюючий документ, який посвідчував право власності на земельну ділянку не отримала. Оскільки позивачем заявлено вимоги щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 5,064 га (поле № 42, пай № 833), суд розглядає заяву в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України. Як зазначила позивач, що [PERSON] за життя отримала відповідне погодження, виготовила технічну документацію на отримання державного акту, згідно якої їй переходило у власність виділена в натурі земельна ділянка площею 5,064 га (поле № 42, пай № 833). Однак відповідно до вимог Закону підтвердженням права власності на земельну ділянку є Державний акт на право власності на земельну ділянку. Вимоги щодо визнання права на земельну частку (пай) позивачем не заявлено. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правових відносин. У зв'язку із тим, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні вимог.

Outcome: dismissed