Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що 08.12.2006 року між нею, як позичальником, та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» в особі філії банку в м. Запоріжжя був укладений кредитний договір № 5141617, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 46 700, 00 дол. США з остаточною датою погашення кредиту 08.12.2026 року. На виконання умов вищезазначеного кредитного договору між позивачкою та ПАТ «ПУМБ» в особі філії банку в м. Запоріжжя був укладений договір іпотеки № 5141697, відповідно до якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником боргових зобов'язань, визначених у кредитному договорі, іпотекодавець надав іпотекодержателю під іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності їй. П. 6.4 кредитного договору № 5141617 від 08.12.2006 року передбачено, що спори та суперечки між сторонами за цим договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України. В силу об'єктивних обставин за укладеним між сторонами кредитним договором у позивачки виникла заборгованість по сплаті кредиту. В квітні 2011 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], яка здійснила виконавчий напис щодо звернення стягнення на вищевказану квартиру. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеної квартири, запропоновано задовольнити вимоги банку на загальну суму боргу 56872, 56 дол. США., що складається з: заборгованості за кредитом у сумі 45203,44 дол. США, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у сумі 11669,12 дол. США, та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 2500 грн. (ця сума враховується в загальну суму боргу 56872,56 дол. США). Позивачка посилаючись на ст. 87, ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», постанову Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, вважає, що виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що по-перше: письмові вимоги про усунення порушень ні банк, ні приватний нотаріус [PERSON] їй не направляли і вона їх не отримувала. По друге: у виконавчому написі зазначено, що «строк, за який проводиться стягнення: з 08.01.2009 р. по 14.04.2011 р.». За її підрахунками, що підтверджуються графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, викладеному в додатку № 1 до кредитного договору № 5141617 від 08.12.2006 р., розмір заборгованості основної суми (тіла) по кредиту за період з 08.01.2009 р. по 14.04.2011 р. складає 1963,90 дол. США та 11669, 12 дол. США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом за період з 08.01.2009 р. по 14.04.2011 р., загальна сума 13633,02 дол. США, а у виконавчому напису нотаріуса вказана сума 56 872, 56 дол. США, розмір якої є значно більшою, ніж та, що вказана у графіку погашення кредиту за вищевказаний період. Тобто, на думку, позивачки, сума вказана нотаріусом у виконавчому написі не є безспірною, оскільки вона: не отримувала від відповідача письмової вимоги про погашення боргу в сумі, вказаній нотаріусом; суми, зазначені в виконавчому написі нотаріуса та у графіку погашення кредиту суттєво різняться; сума вимог стягувача зазначена не у грошовій одиниці України - гривні, а в іноземній валюті і не визначений її еквівалент. На підставі вищевикладеного позивачка просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] здійснений 21.04.2011 року та зареєстрований в реєстрі за № 414, про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі, вважав дії відповідача незаконними та наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, та просила відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що банк діяв на підставі закону та в межах чинного законодавства, а позивачка не повертає отримані гроші Представник третьої особи - [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вимоги позивачки безпідставні, а тому в задоволенні позову просила відмовити. Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, в судове засідання призначене на 05.11.2014 року не з'явився, про день, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки не повідомив. Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], також в судове засідання призначене на 05.11.2014 року не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, між позивачкою [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» укладений кредитний договір № 5141617 від 08.12.2006, згідно з яким відповідач надав позивачці 46 700,00 дол.США зі сплатою 11,50% річних для придбання нерухомості - квартири за адресою: [ADDRESS], а остання зобов'язалася повернути кредит та нараховані проценти згідно з графіком, який є додатком 1 до кредитного договору. У забезпечення виконання умов кредитного договору позивачка передала в іпотеку банку придбану квартиру за адресою: за адресою: [ADDRESS], про що укладений договір іпотеки № 5141697, посвідчений 08.12.2006 [PERSON], за р.№ 2745. Позивачка, починаючи з 08.01.2009 перестала виконувати умови кредитного договору: кредит не повертала, проценти не сплачувала, предмета іпотеки не страхувала. Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідач на підставі ст.ст.12, 33 Закону України «Про іпотеку» відповідачці вимогу достроково повернути всю суму кредиту та проценти за користування кредитом (вих. № 634/120/03 від 09.04.2009), у якій було запропоновано погасити прострочену частину заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів та попереджено, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти календарних днів відповідач буде вимагати достроково повернути кредит у сумі 45 074,89 грн., а також розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказану вимогу відповідач направив позивачу 28.04.2009 рекомендованим листом з повідомленням на адресу: 69120, [ADDRESS]. Вказана адреса зазначена у договорі іпотеки та кредитному договорі. Вимогу було вручено адресату 12.05.2009, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 08212584. Отже, твердження позивачки, що відповідач не направляв їй вимоги, не відповідає дійсності. Доводи позивачки про те, що нотаріусом вчинено виконавчий напис значно пізніше, ніж через тридцять днів, є законодавчо необґрунтованим. Відповідно до ч.4 п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за № 283/8882 (надалі - Інструкція), вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Норма вказаного пункту Інструкції зазначає лише обов'язок нотаріуса пересвідчитися у тому, що іпотекодавцю направлена вимога про усунення порушення, і минуло більше тридцяти днів. Згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису після сплину тридцяти днів з дня отримання боржником вимоги про дострокове поверхня кредиту та до сплину трьох років є правомірним. Крім того, позивачка стверджує, що суми, визначені у виконавчому написі та вимозі, відрізняються, але у вимозі зазначено, що позивачка повинна виконати вимогу у тридцятиденний строк, а у разі невиконання достроково повернути всю суму кредиту та проценти за його використання. Право банку на дострокову вимогу усієї суми кредиту та обов'язок позичальника виконати таку вимогу передбачено п.2 ст.1050 Цивільного кодексу України та п. 10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з п.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Підпунктом 1 пункту 3.5.7. Кредитного договору, укладеним між позивачем та відповідачем, встановлено аналогічний обов'язок для позивача достроково повернути кредит разом з нарахованими процентами. Оскільки позивачка не виконала вимогу відповідача (вих. № 634/120/03 від 09.04.2009) щодо сплати простроченої заборгованості за кредитом протягом 30-ти календарних днів, у неї виник обов'язок достроково повернути усю суму кредиту. Сума кредиту, зазначена у вимозі (вих. № 634/120/03 від 09.04.2009), співпадає із сумою кредиту, визначеною у виконавчому написі - 45 203,44 дол.США. У вимозі прострочена сума кредиту - 128,55 дол.США + 45 074,89 дол.США. - сума що залишилася до сплати достроково. Усього - 45 203,44 дол.США. Сума процентів у вимозі - 546,33 дол.США зазначена станом на 08.04.2009. Проценти не є сталою величиною. Проценти за користування кредитом згідно з Кредитним договором повинні сплачуватися щомісяця, і, відповідно, їх сума зростає. Про зростання суми процентів позивачці повинно бути відомо із умов кредитного договору. Позивачка, отримавши вимогу від банку, не спростувала ані суму, ані порядок нарахованих процентів. А отже подальше нарахування процентів згідно з умовами кредитного договору, є закономірним. На дату вчинення виконавчого напису - 21.04.2011 сума процентів збільшилася, оскільки між датою направлення вимоги ( 09.04.2009) та датою вчинення виконавчого напису (21.04.2011) минуло два роки. Про збільшення процентів позивача попереджено у вимозі. Станом на 09.04.2011 сума процентів становила 11 669,12 дол.США. Позивачка зазначає, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив факту наявності та відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат». Таке твердження не відповідає законодавству, яке регулює порядок вчинення виконавчих написів нотаріусами України. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 вказаної статті Закону визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вказана норма дублюється у пункті 282 Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за № 283/8882, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 N 1172 (надалі - Перелік), визначено нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Згідно з вказаним пунктом Переліку для вчинення виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п. 284 Інструкції про вчинення нотаріальних дій заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Законодавство не конкретизує назву (вид) документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобов'язання. З вказаних норм права вбачається, що така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування. Отже, в кожному конкретному випадку нотаріус встановлює такі документи на свій розсуд, в залежності від правил ділового обороту з урахуванням правовідносин, що склалися між сторонами. Так, між відповідачем та позивачем існують кредитні правовідносини, які регулюються нормами ст.1054-1057 Цивільного кодексу України. Розрахунки, пов'язані із кредитуванням (документарне оформлення видачі кредитних коштів, відкриття аналітичних рахунків та порядку відображення на них операцій з погашення заборгованості тощо), регулюються банківськими нормативними документами. Одним з таких нормативних документів є Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 254, зареєстрованою у в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за N 559/7880 (надалі - Положення). Відповідно до п.5.3. Положення банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них. Згідно з п.5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Відповідно до п. 5.6. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідачем нотаріусу було подано виписку з позичкового рахунку та рахунку для обліку процентів позивача, яка оформлюється у програмному комплексі у вигляді довідки. Крім того, нотаріусу було надано копію меморіального ордеру, який підтверджує факт видачі відповідачу кредиту, і який відповідно до ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є розрахунковим документом. Отже, вимоги щодо надання відповідачем нотаріусу документів згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих, дотримано у повному обсязі. Таким чином, твердження позивача, що нотаріусу не надано первинних документів згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того відповідно до пп. "в" ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 Позивач на дату видачі кредиту мав Банківську ліцензію № 8, видану Національним банком України 02.10.2006, яка дозволяла йому виконувати банківські операції, передбачені ст. 47 вказаного Закону, в тому числі зазначені у п. 3 ч. 1 ст. 47 цієї статті, а саме: розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (згідно ст. 2 цього Закону, коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент). Згідно з п.12 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012, у разі якщо кредит наданий правомірно в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам и третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ч.3 п.14 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 18.12.2009 суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійснені валютних операцій. Інструкція про вчинення нотаріальних дій, яка регулює порядок вчинення виконавчих написів, а також інші нормативні документи не передбачають зазначення еквівалента у грошові одиниці України у разі стягнення коштів в іноземній валюті. Лист Міністерства юстиції України від 29.03.1999 № 24-10/384, на який посилається позивачка, не є нормативним документом, а носить лише рекомендованих характер для нотаріусів. Отже, вимоги позивачки, на думку суду є безпідставними, оскільки банк та нотаріус діяли в межах чинного законодавства, позивачка була належним чином повідомлена про наявну заборгованість та про наслідки її неповернення. Посилання позивачки на різницю розміру заборгованості не є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки розмір заборгованості змінювався, залежно від строку затримки виконання зобов'язань, відповідно до якого проводилося нарахування заборгованості.. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed