Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

30.11.2016р. [PERSON] звернулась в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання листів - повідомлень недійсними (а.с. № 3-4). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві посилались на те, що протягом жовтня - листопада 2016р. на її поштову адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» було надіслано три листи - повідомлення, які як вважає позивачка повинні бути визнані в судовому порядку недійсними, оскільки не відповідають «Вимогам до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», а саме, листи - повідомлення не мають ресєтраційного індексу з його порядковим номером, відсутні прізвища та ініціали особи, що підписала листи, на листах зазначена одна й та сама дата відправлення та адреса відправника не співпадає з адресою місця реєстрації ПАТ КБ «ПриватБанк». 25.01.2017р. на е/адресу суду надійшла заява позивачки [PERSON], в якій позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, розглянувши справу за її відсутності та відсутності її представника (а.с.№ 17). Представник відповідача - Гринь К.А. (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р.- а.с. № 19) в судове засідання 26.01.2017р. не з'явився, про день та час слухання справи відповідач був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с. №16). В наданих суду 26.01.2017р. письмових запереченнях, представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість, а також розглянути справу за відсутності представника відповідача. В запереченнях представник відповідача посилався на те, що оспорюванні листи-повідомлення не є правочином в розумінні цивільного законодавства, оскільки носять суто інформаційний характер, та не можуть бути визнані недійсними в судовому порядку оскільки не є правочином. Посилання позивачки на порушення відповідачем вимог до оформлювання документів відповідно до ДСТУ 4163-2003 вважає безпідставним, оскільки зазначений стандарт не є обов'язковим, а носить рекомендований характер. Крім того, позивачка не зазначила у позові, які саме її права порушив ПАТ КБ "ПриватБанк" начебто невірно оформленими повідомленнями, та настання яких наслідків позивачка намагається досягти зверненням до суду. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін, надані представником відповідача письмові заперечення, в яких він висловив свою думку щодо предмета позову, на підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та винести рішення на загальних засадах цивільного судочинства, встановлених главою 7 розділу ІІІ ЦПК України. Розгляд справи відбувався згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст.11 ЦПК України). Судом встановлено, що протягом жовтня - листопада 2016р. на поштову адресу позивачки [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» було надіслано три листи - повідомлення, в яких відповідач інформував позивачку, що вона є боржником за кредитним договором №PLQ0GK0000000070 та банк має намір як іпотекодержатель задовольнити свої грошові вимоги за рахунок предмета іпотеки (а.с. № 6-8). Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України, одним і з способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених частинами 13, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до змісту заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсними листів-повідомлень ПАТ КБ «ПриватБанк» з посиланням на порушення відповідачем при їх оформленні «Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», в зв'язку з чим, позивачкою обрано в якості способу судового захисту - визнання листів-повідомлень недійсними. При цьому, суд звертає увагу, що в позовній заяві не зазначено, які саме цивільні права та інтереси позивачки були порушені діями відповідача, та які правові наслідки зумовлюють вони для позивачки, у зв'язку з чим підлягають поновленню або захисту в судовому порядку. У відповідності до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши надані позивачкою письмові докази, суд приходить до висновку, що в розумінні цивільного законодавства оспорювані листі - повідомлення не є правочинами, які, у разі наявності підстав визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України, можуть бути визнані судом недійсним. На думку суду, зазначені листи-повідомлення можуть бути доказами, із наданням їм відповідної правової оцінки судом, під час вирішення іншого спору, зокрема, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, існуючи норми права, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання листів - повідомлень недійсними не підлягають задоволенню, оскільки не є належним способом захисту цивільних прав з огляду на ст. 16 ЦК України. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, приймаючи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з положень ст.88 ЦПК України, суд вважає, що сплачений позивачкою на користь держави при звернені до суду судовий збір у розмірі 551грн. 20коп (а.с.№ 2) не підлягає відшкодуванню. З огляду на те, що позивачкою при подачі позову сплачено судовий збір у більшому розмірі, то питання про повернення різниці між сплаченим та встановленим законом судовим збором, відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судовий збір» можливо за умови подання позивачкою відповідної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed