Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі банк) звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 82987,43 грн. В обґрунтування вимог вказує, що 29.11.2005 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 6736,92 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, позивач просить стягнути із боржника заборгованість по кредиту. У судовому засіданні представник банку позов підтримала повністю, зіславшись на доводи викладені у заяві. Також вказала, що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії договору встановлюється з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов'язань за договором. Представник відповідача та відповідач заперечили щодо задоволення позовних вимог. Вказали, що банком пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії договору закінчився 29.11.2007 року. Відповідно, перебіг позовної давності починається 30.11.2007 року і закінчується 30.11.2010 року. Банк звернувся із позовом 03 вересня 2014 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Крім того, відповідачем повністю погашено заборгованість по кредиту. Посилаючись на наведене, просили у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що 29.11.2005 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено строковий договір кредиту за №DHN4KS20990588, який складається із заяви позичальника та умов надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідачу були надані грошові кошти в сумі 6736,92 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 24 місяці по 29.11.2007 року. Згідно з умовами договору, позичальник кожного 10 -го числа кожного місяця сплачує кредит щомісячними платежами у розмірі 361,01 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (''Рострочка'' стандарт). З розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що [PERSON] належним чином не виконував свої зобов'язань згідно умов договору та допустив виникнення заборгованості на загальну суму 82 987,43 грн. з яких: 4352,96 грн. -заборгованість за кредитом; 24 116,66грн. - заборгованість по процентах; 50 089,84грн. - пеня , а також штрафи - 500 грн. та 3927,97 грн. З виписки по рахунку [PERSON] за період з 29.11.2005 року по 30.10.2014 рік вбачається, що відповідач здійснив останній черговий щомісячний платіж по сплаті кредиту 10 серпня 2006 року на суму 361 грн. та з 11 серпня 2006 року будь-яких платежів не здійснював. Відповідно до умов договору кредиту, строк дії договору закінчився 29 листопада 2007 року. 09 вересня 2014 року банк звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно представленого свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» погодженого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 17.07.2009 року та Статуту ПАТ КБ ''ПриватБанк'' затвердженого загальними зборами акціонерів від 25.04.2014 року вбачається, що відбулась зміна найменування ЗАТ на ПАТ, яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В силу вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу вимог ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Згідно з вимогами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусового порядку через. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14 цс 14, від 12 листопада 2014 року за №6-167цс14, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 3607ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Встановлено, що строк дії договору закінчився 29 листопада 2007 року. [PERSON] здійснив останній платіж по сплаті кредиту 10 серпня 2006 року на суму 361 грн. та починаючи з 11 серпня 2006 року будь-яких платежів не здійснював, що визнається сторонами спору та підтверджується випискою по рахунку . Перебіг позовної давності за останнім платежем починається- 11.09.2007 року, а по закінченню строку договору - з 30.11.2007 року. Однак, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся лише 03.09.2014 року. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач звернувся в суд із вимогою про захист свого цивільного права - стягнення заборгованості за кредитним договором із пропуском трьохрічного строку позовної давності, що згідно вимог ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Із зявою про поновлення строку позовної давності банк до суду не звертався та доказів поважності причин його пропуску не представив. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань по договору, оскільки умова договору про його дію до повного виконання сторонами зобов'язань не може вважатись встановленням строку дії договору. Безпідставними є твердження банку про те, що строк позовної давності перервався 27.08.2012 року при списанні банком з картки відповідача 19,20 грн. на погашення заборгованості, оскільки дане списання було здійснено позивачем з власної ініціативи, без згоди та повідомлення відповідача, а тому не свідчить про визнання відповідачем боргу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого борг або іншого обов'язку. Суд також не приймає до уваги твердження відповідача про виконання ним зобов'язання у повному обсязі належним чином, як такі, що жодними належними доказами не підтвердженні та спростовуються наявними матеріалами справи. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed