Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

03 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що сплачувати аліменти в такому розмірі в подальшому він не має можливості, оскільки його матеріальний стан та стан здоров`я значно погіршився. Окрім того у нього змінився сімейний стан, 05.07.2016 він розірвав шлюб із [PERSON] . Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 серпня 2019 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного, просив зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини доходів (заробітку) до 1/6 частини доходів (заробітку), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 11 лютого 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 21-22). При судовому розгляді справи позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, як законний та обґрунтований з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 27.02.2020 направила відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що має спільну з позивачем неповнолітню дитину -сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач за рішенням суду сплачує на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини від отримуваного ним доходу до досягнення дитиною повноліття. Вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, непідкріпленими ніякими доказами про зміну його матеріального та сімейного стану. В задоволенні позову просила відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку батька утримувати неповнолітнього сина. Судом встановлено, що [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). 05 липня 2016 року шлюб [PERSON] із [PERSON] розірвано. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 серпня 2019 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Окрім того ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положенням ст. ст. 181, 182 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. В разі відсутності домовленості між батьками дитини про її утримання, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі її матері, батька. При визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. В матеріалах справи відсутні документальні докази, які вказують на те, що на утриманні позивача перебуває непрацездатна мати та про їх родинні відносини, розмір її пенсії та інші види її доходу. Як зазначила відповідач у позивача є сестра, яка проживає із матір`ю. Тому посилання позивача на те, що на його утриманні знаходиться непрацездатна матір, не знаходять свого підтвердження та є необґрунтованими. Крім того, необхідність утримувати непрацездатних батьків не виключає обов`язку позивача надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині. Медична довідки про стан здоров`я позивача, яка знаходиться в матеріалах справи не дає обґрунтованих підстав вважати, що його стан здоров`я змінився після 22 січня 2016 року, а саме після присудження аліментів на сина [PERSON] (а.с.14). При визначенні розміру аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини судом було взято до уваги наявність у позивача дочки, яку він на той час утримував. Тобто рішення суду від 29 жовтня 2019 року про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/5 частини не потягло зміни його матеріального становища, оскільки він утримував її і на той час коли були присуджені аліменти на утримання сина. Враховуючи наведені вище обставини та досліджені письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів, які б підтверджували зміну його матеріального стану, та про те, що існують підстави для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2016 року. Суд бере до уваги те, що позивач працює та отримує грошове забезпечення, має у власності земельну ділянку, яку здає в оренду, тобто отримує дохід від її оренди. Має у приватній спільній частковій власності 1/2 частину будинку в [ADDRESS] . Відтак позивач має матеріальну можливість сплачувати на обох дітей аліменти в розмірі 0,45 % . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed