Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 32667,09 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 5 вересня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено договір-заява про відкриття кредитного карткового рахунку, за яким ЗАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачці кредитну карту з кредитним лімітом у розмірі 5 000 грн., а остання, в свою чергу, зобов'язувалася за користування кредитом сплачувати відсотки у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості. Посилаючись на вказані обставини та на порушення відповідачкою своїх зобов'язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з відповідачки 32 667,09 грн. заборгованості з яких: 9 987,02 грн. - заборгованість за кредитом; 20 648,30 грн. - заборгованість за відсотками; штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1 531,77 грн. (процентна складова). В процесі розгляду справи представник позивача позовні вимоги Банку підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник [PERSON] позовні вимоги Банку не визнав. Посилаючись на пропуск Банком строків позовної давності, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 5 вересня 2005 року на підставі заяви [PERSON] між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та відповідачем укладено кредитний договір про відкриття карткового рахунку. Згідно умов зазначеного договору банк відкрив [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] з кредитним лімітом у розмірі 5 000 грн., а остання в свою чергу, зобов'язувалася сплачувати відсотки за користування коштами за базовою ставкою 3 % в місяць із розрахунку 360 днів у році. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Проте, відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2011 року утворилось: 9987,02 грн. заборгованості за кредитом, 13 362,37 грн. заборгованості по процентам, а також штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1 531,77 грн. (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно положень ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В роз'ясненнях, що містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Пунктом 9.12 розділу І Умов встановлено, що кредитний договір від 05 вересня 2005 року діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Також передбачено автоматичне пролонгування дії договору на такий самий строк у разі, якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору. Договір між позивачем та відповідачкою було укладено 5 вересня 2005 року та враховуючи відсутність заяви [PERSON] про його припинення у 2006 році, договір припинив свою 5 вересня 2007 року. Згідно до виписки з карткового рахунку [PERSON], останнє погашення за кредитним договором було здійснено 22 жовтня 2007 року після чого позивачем нараховувалися лише відсотки за користування коштами. Вказане свідчить про те, що позивачу про невиконання кредитних зобов'язань відповідачкою було відомо ще з жовтня 2007 року. Однак, з позовною заявою ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду лише 5 вересня 2011 року понад 4-ри роки після припинення дії договору, тобто після сплину строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенню позову. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Крім того, відповідно до положень п. п. 9.3, 9.6 Умов для продовження дії платіжної картки на картрахунку платіжної картки повинні бути кошти в розмірі, достатньому для оплати послуг банка. Як вбачається з матеріалів справи, на картоковому рахунку [PERSON] грошові кошти, за наявності яких Банк вправі був пролонгувати строк дії картки були відсутні, нова картка відповідачці не видавалась, а тому підстави для продовження строку дії картки були відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed