Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом і просила зобовязати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в оформленні спадщини, після смерті [PERSON], шляхом надання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЕІС №246870 на автомобільКАМАЗ 5320, 1986 року випуску, кузов №53200253156, державний номер 10844ОН, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РСА №833781 на причіп ГКБ 8350, 1988 року випуску, шасі (рама) №8350240275, державний номер [NUMBER], а також повернення вказаних транспортних засобів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.12.2013 року помер [PERSON], який є сином [PERSON] і чоловіком [PERSON], а тому відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема вищевказані транспортні засоби. Під час оформлення спадщини нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказані вище транспортні засоби. Доручення від 20.07.2011 року свідчать, що [PERSON] передав транспортні засоби у користування та розпорядження [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного позивач звернулась до суду та просила усунути перешкоди в оформленні спадщини, шляхом зобовязання відповідачів повернути свідоцтва на транспортні засоби та самі транспортні засоби. Позивач і її представники у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі заперечили проти задоволення позову та вважають, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки їх не доведено належними та достатніми доказами. Третя особа у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Допитана в якості свідка позивач суду пояснила, що [PERSON] є її сином, який займався автотранспортними перевезеннями та мав у власності чотири автомобілі КАМАЗ із причепами. Одного разу, точної дати не памятає, [PERSON] у розмові повідомив їй, що передав один із належних автомобілів із причепом у користування з правом викупу своєму товаришу [PERSON] Останній почав займатися автотранспортними перевезеннями, проте грошей на купівлю автомобіля не мав, а тому попросив [PERSON] передати під виплату спірний автомобіль з причепом, який [PERSON] передав згідно довіреності, що міститься в матеріалах справи. [PERSON] є дружиною [PERSON] та допомагала останньому вести бухгалтерський облік підприємницької діяльності. 11.12.2013 року [PERSON] помер і вона почала оформлювати спадщину та дізналась, що спірний автомобіль із причепом до теперішнього часу залишається зареєстрованим за її сином, проте оформити спадщину на них вона не має змоги, оскільки відсутні свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, а також відсутні самі транспортні засоби та де вони перебувають їй не відомо. Допитана в якості свідка третя особа суду пояснила, що [PERSON] є її чоловіком, який займався автотранспортними перевезеннями та мав у власності чотири автомобілі КАМАЗ із причепами. Він повідомив їй, що один із належних автомобілів передасть у користування з правом викупу своєму товаришу [PERSON], який почав займатися автотранспортними перевезеннями, проте не мав коштів для купівлі автомобіля. Передача автомобіля з причепом здійснювалась на підставі довіреності на [PERSON] та [PERSON] Громадянка [PERSON] є дружиною [PERSON], яка допомагала останньому вести бухгалтерський облік підприємницької діяльності. Передача автомобіля відбувалась у 2011 році на автотранспортній базі, що розташована по вул. Короленка у м. Кіровограді, де [PERSON] передав [PERSON] у користування автомобіль із причепом, ключі та документами. При передачі були присутні вона з [PERSON] та [PERSON] із [PERSON] Місце перебування документів на автомобіль, самого автомобіля та причепа на даний час їй не відомі. За словами водія, який працював на спірному автомобілі, після смерті [PERSON] автомобіль КАМАЗ із причепом розібрали на запчастини та фактично вони вже не існують. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] відомий їй, як приватний підприємець, а [PERSON] та [PERSON] їй не відомі. У період із 2009 року по 2012 рік вона працювала бухгалтером у приватного підприємця [PERSON], який займався автотранспортними перевезеннями. Вона займалась бухгалтерським обліком автомобілів КАМАЗ 5320 у кількості 4 штук, проте у 2011 році в ході розмови [PERSON] повідомив, що один із належних йому автомобілів із причепом він передав у користування своєму товаришу [PERSON] На яких умовах було передано автомобіль їй не відомо, проте вона подавала податкові звіти в яких не зазначався прибуток від продажу техніки, а тому весь час автомобіль КАМАЗ 5320 залишався у власності [PERSON] Більше пояснити нічого не може. Заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 09.12.1994 року [PERSON], [INFO], уклав шлюб із [PERSON], [INFO], а тому подружжя отримало спільне прізвище "Лахтюк", що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб серія І-ОЛ №260889, яке видано 09.12.1994 року Кіровським райвідділом реєстрації актів громадського стану м. Кіровограда, актовий запис №1265 (а.с.7). [PERSON] належали автомобіль КАМАЗ 5320, 1986 року випуску, шасі (рама) №53200253156, державний номер 10844ОН, технічний паспорт серія ЕІС №246870, а також причіп ГКБ 8350, 1988 року випуску, шасі (рама) №8350240275, державний номер [NUMBER], технічний паспорт серія РСА №833781, що підтверджується обліковими картками приватного АМТ Кіровоградського МРЕВ, а також листом №816 від 01.07.2016 року, що наданий Територіальним сервісним центром 3541 (а.с.38, 48, 85, 93). Довіреність №6116 від 20.07.2011 року свідчить, що [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] користуватися, експлуатувати та продати автомобільКАМАЗ 5320, 1986 року випуску, кузов №53200253156, державний номер 10844ОН, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) серії ЕІС №246870. Вказана довіреність не скасовувалась, а строк довіреностей до 20.07.2014 року, що підтверджується витягом із Єдиного реєстру довіреностей (а.с.70-71, 90). Довіреність №6118 від 20.07.2011 року свідчить, що [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] користуватися, експлуатувати та продати причіп ГКБ 8350, 1988 року випуску, шасі (рама) №8350240275, державний номер [NUMBER], який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) серії РСА №833781. Вказана довіреність не скасовувалась, а строк довіреностей до 20.07.2014 року, що підтверджується витягом із Єдиного реєстру довіреностей (а.с.72-73, 91). 10.12.2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОЛ №181312, виданим міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №3174 (а.с.6). Приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] після смерті [PERSON] заведено спадкову справу 24/2013 від 23.12.2013 року, що підтверджується витягом із Спадкового реєстру №36187538 від 23.12.2013 року. Листи №58/01-16 та №59/01-16 від 30.03.2016 року, що надані приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], свідчать, що свідоцтва про право на спадщину не видавались, жодних заяв від кредиторів до спадкової справи не надходило (а.с.8, 13, 14). 14.05.2011 року [PERSON], [INFO], уклав шлюб із [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ОЛ №052186, яке видано 14.05.2011 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №200 (а.с.103, 114). 16.02.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОЛ №220677, виданим міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №518 (а.с.39). Постанова про закриття кримінального провадження від 27.02.2016 року, що винесена старшим слідчим Кіровоградського РВП КВП ГУНП у Кіровоградській області Красілічем Ю.О., свідчить, що 16.02.2016 року до Кіровоградського РВП надійшло повідомлення про те, що на горищі власного домоволодіння за адресою: Кіровоградська область та район, с. Бережинка, вул. Боженка, 33, покінчив життя самогубством через повішання [PERSON], [INFO], а кримінальне провадження закрито через відсутність складу кримінального правопорушення (а.с.101). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.04.2015 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], про зобовязання вчинити дії. Вказаним рішенням суду встановлено, що після смерті [PERSON] нотаріусом прийнято заяви трьох спадкоємців: доньки [PERSON], дружини [PERSON] та матері [PERSON], проте відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів (а.с.112-113). В якості доказу суду надано заяву [PERSON] від 19.09.2016 року в якій міститься письмове пояснення, що влітку 2011 року на станції «Чайкатранс» у м. Кіровограді [PERSON] передав у користування з правом викупу [PERSON] та його дружині [PERSON] автомобіль КАМАЗ 5230, реєстраційний номер 10844ОН, і причеп реєстраційний номер [NUMBER], разом із документами та ключами. Після смерті [PERSON] у кінці 2013 року гроші за автомобіль [PERSON] повернуті не були, автомобіль з причепом і документи також. На даний час автомобіль та причеп розібрані на запчастини (а.с.119). Крім цього, позивачем у якості доказів надано суду боргові розписки [PERSON] про отримання коштів у [PERSON] (а.с.81, 102). Статтями 11, 60, 212 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Показання позивача та третьої особи, які надано в якості свідка, суд оцінює критично, оскільки вони стосуються обставин, які позивач і третя особа не бачили особисто, а вони стали відомі позивачу та третій особі зі слів померлої особи, що позбавляє можливості їх перевірити, зважаючи на відсутність інших доказів, які прямо чи опосередковано підтверджують обставини викладені у поясненнях. Крім цього, позивач і третя особа є учасниками процесу, які мають зацікавленість у результатах розгляду даної справи, що може вплинути на обєктивність наданих показань за вище вказаних обставин. Заяву [PERSON] від 19.09.2016 року суд також оцінює критично, оскільки вказану заяву не завірено в установленому законом порядку, що позбавляє можливості суд достовірно впевнитись, що вона написана саме особою, що в ній зазначена. Крім цього, заява по суті містить письмове пояснення, проте суд не може врахувати їх у якості показань свідка, оскільки вказану в заяві особу не допитано в судовому засіданні безпосередньо судом у встановленому цивільним процесуальним законом порядку. Надані суду боргові розписки [PERSON] про отримання коштів у [PERSON] суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування. Зваживши у сукупності докази по справі, суд вважає, що позивачем і його представниками не доведено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ЕІС №246870 на автомобільКАМАЗ 5320, 1986 року випуску, кузов №53200253156, державний номер 10844ОН, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії РСА №833781 на причіп ГКБ 8350, 1988 року випуску, шасі (рама) №8350240275, державний номер [NUMBER], а також вказані транспортні засоби, що необхідні позивачу для реалізації спадкових прав і витребування яких є предметом спору по даній справі, знаходяться у відповідачів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Таким чином, суд вважає, що позов необхідно залишити без задоволення. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд, враховуючи рішення прийняте по суті позовних вимог, вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів, що відповідає ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed