Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , третя особа: ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди у розмірі 195 304,51 гривень, як різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою. Вказуючи на те, що 25.11.2019 року о 19 год. 30 хв. в м. Васильків, Київської області по вул. Декабристів,57 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DAEWOO LANOS», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «HYUNDAI ACCENT», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (власник ТЗ - [PERSON] ). Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водії та пасажир - [PERSON] тілесні ушкодження. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2019 року по справі № 362/7296/19 винним у вищезазначеній ДТП визнано [PERSON] . Відповідно до звіту № 3973 від 13.01.2020 року ринкова вартість КТЗ до пошкодження 356 793, 55 грн., вартість матеріального збитку - 293 304,51 грн. Відповідальність [PERSON] застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.». ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» здійснило виплату в межах ліміту полісу ОСЦПВ АМ/8364150 - 98 000 грн. матеріальних збитків по майну (100 000 грн. ліміт відповідальності - 2 000 грн. франшиза). 22.04.2020 року відповідачу направлена вимога про відшкодування збитків (195 304,51 грн.) як різницю вартістю матеріального збитку та виплатою страхового відшкодування (вартість матеріального збитку 293 304,51 грн. - 98 000 грн. сума страхового відшкодування по майну), яка залишена без відповіді у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін (а.с. 54-55). У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.67). Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання (а.с.62) не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином (а.с.64). Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2019 року по справі № 362/7296/19 водія [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно Постанови 25.11.2019 р. о 19 год. 30 хв., в м. Васильків, Київської області по вул. Декабристів,57, гр. [PERSON] керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS» д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, будучи засвітленим світлом фар зустрічного транспорту, не зупинився в межах смуги, допустив маневрування, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «HYUNDAI» д.н.з. [NUMBER] під керуванням гр-на [PERSON] , в результаті ДТП водій «DAEWOO LANOS» д.н.з. [NUMBER] гр-н [PERSON] отримав тілесні ушкодження та водій автомобіля марки «HYUNDAI» д.н.з. [NUMBER] гр-н [PERSON] з пасажиркою гр-кою [PERSON] отримали тілесні ушкодження, та транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] допустив порушення п. 19.3 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП. (а.с.6-7). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Звіту №3973 від 13 січня 2020 року, вартість матеріального збитку спричиненого пошкодженням автомобіля марки «HYUNDAI», д.н.з. [NUMBER] становить 293 304,51 гривня (а.с.9-40). Згідно до висновку про вартість майна вартість матеріального збитку спричиненого пошкодженням автомобіля марки «HYUNDAI», д.н.з. [NUMBER] становить 293 304,51 гривня (а.с.10). Відповідальність [PERSON] застрахована була у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», що підтверджується полісом АМ/8364150 (а.с.41). ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» здійснило виплату в межах ліміту полісу АМ/8364150 у розмірі 98 000 грн. матеріальних збитків по майну (100 000 грн. ліміт відповідальності - 2 000 грн. (франшиза) (а.с.42-43). 22.04.2020 року [PERSON] направлена вимога про відшкодування збитків у розмірі 195 304,51 грн., як різницю вартістю матеріального збитку та виплатою страхового відшкодування (вартість матеріального збитку 293 304,51 грн. - 98 000 грн. сума страхового відшкодування по майну) (а.с.44-47). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеною небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру тракового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі № 522/24855/14-ц. Враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних доказів установлено, що ДТП в якій пошкоджено належний позивачеві транспортний засіб сталася з вини [PERSON] ; розмір заподіяної шкоди в розмірі 293 304,51 гривня визначено в порядку передбаченому законом та [PERSON] не оспорюється; страхову виплату ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» здійснило в межах ліміту полісу АМ/8364150 у розмірі 98 000 грн. з урахуванням обов`язкової франшизи та суми визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, що відповідає вимогам Закону, суд дійшов висновку про те, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 195 304 грн. 51 коп. підлягає стягненню на користь позивача з винуватця ДТП - [PERSON] . Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved