Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником будинку № 17/26 по вул. Рівній в м.Маріуполі на підставі договору дарування житлового будинку від 06.09.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1544, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідач [PERSON] має реєстрацію за вказаною адресою, проте тривалий час (з 2014 року) там не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул. Рівна, буд. 17/26. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги, просив позов задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За викладених обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 06.09.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1544, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], а також витягу з Державного реєстру правочинів № 1441481 від 06.09.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8276981 від 08.09.2005 року, встановлено, що [PERSON] є власником будинку № 17/26 по вул. Рівній в м.Маріуполі. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] є власником 1/1 частки будинку № 17/26 по вул. Рівній в м.Маріуполі, а отже, наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що повязані з володінням та користуванням цим майном. Згідно акту обстеження від 21.06.2017 року, проведеного головою комітету самоорганізації населення селища «Україна», встановлено, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрований в [INFO], однак не проживає з 2014 року по теперішній час, що підтверджується також довідкою КСН селища «Україна» № 52 від 22.06.2017 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] в своїх письмових поясненнях підтвердили факт відсутності відповідача [PERSON] за спірною адресою з 2014 року, при цьому зазначили, що його речей за адресою: м. Маріуполь, вул. Рівна, буд.17/26 немає, перешкод у користуванні житловим приміщенням йому не чинилося. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в [INFO] більше двох років, він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved