Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними пунктів кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.06.2007 року між сторонами укладено кредитні договори № K2U0G100260052 та № K2U0G200260052, відповідно до умов яких позивачу надано кредитні кошти для придбання домоволодіння з строком погашення кредитів у 2037 році. Кредитні кошти надані у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 39520,00 дол. США на купівлю домоволодіння, а також у розмірі 14160, 00 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбаченому п.п. 2.1.3 та 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач своєчасно виконував покладені на нього зобов'язання, однак заборгованість перед банком не зменшувалась, а збільшувалась, що давало позивачу підставу вважати, що банком в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку за кредитними договорами. Позивач сам та через адвоката неодноразово звертався до банку з проханням надати відповідь щодо дійсної відсоткової ставки за кредитними договорами та надати розрахунок заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Однак, позивачу було неодноразово відмовлено у наданні запитувальної інформації. Крім того, позивач вважає, що підвищення банком відсоткової ставки в односторонньому порядку незаконно, а пункт кредитного договору, яким передбачено підвищення відсоткової ставки таким, що підлягають визнанню недійсним. Оскаржувана умова кредитного договору суперечить умовам ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» У зв'язку з чим, просить суд визнати недійсною умову пункту 2.3.1 кредитного договору № К2U0G100260052 від 11.06.2007 року щодо права банку збільшувати розмір відсоткової ставки у разі зміни кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долару США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долару США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору, зміна облікової ставки НБУ: зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті по статистиці НБУ.; визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» щодо підвищення в односторонньому порядку фіксованої процентної ставки за кредитним договором № К2U0G100260052 від 11.06.2007 року, зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк» здійснити перерахунок відсотків за користування кредитом до розміру 1 % на місяць відповідно до умов договору № К2U0G100260052 від 11.06.2007 року та провести перерахунок платежів [PERSON] по погашенню кредиту по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період в якому діяла підвищена процентна ставка; визнати недійсною умову пункту 2.3.1 кредитного договору № К2U0G200260052 від 11.06.2007 року щодо права банку збільшувати розмір відсоткової ставки у разі зміни кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долару США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долару США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору, зміна облікової ставки НБУ: зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті по статистиці НБУ.; визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» щодо підвищення в односторонньому порядку фіксованої процентної ставки за кредитним договором № К2U0G200260052 від 11.06.2007 року, зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк» здійснити перерахунок відсотків за користування кредитом до розміру 1 % на місяць відповідно до умов договорору № К2U0G200260052 від 11.06.2007 року та провести перерахунок платежів [PERSON] по погашенню кредиту по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період в якому діяла підвищена процентна ставка. Ухвалою від 26 червня 2018 року провадження у справі відкрите. Розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Клопотання сторін про інше суду не подавалося. 21.08.2018 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, в обґрунтування якого вказує, що твердження позивача про протиправність дій по підвищенню відсоткової ставки, які ґрунтуються на ст. 1056-1 ЦК України, оскільки дана норма відповідно до Закону України від 12.12.2008 року набрала чинності через 10 днів після опублікування в офіційному друкованому засобі - газеті Голос України від 31.12.2008 року № 250, і в силу того, що зворотної сили щодо регулювання спірних правовідносин вона не має, то при розгляді спору судом застосовуватися не може. Крім того, кредитний договір був підписаний сторонами, що свідчить про те, що сторони досягли згоди відповідно до всіх пунктів договору. Також, банк має право в односторонньому порядку змінити відсоткову ставку та якщо банком прийнято таке рішення до 10.01.2009 року, а позичальник отримав повідомлення після цієї дати, то це є лише механізмом виконання даної домовленості. Направлення такого повідомлення є правом банка, а не обов'язком. Крім того, враховуючи нестабільні та непередбачувальні інфляційні процеси, можливість зміни курсу іноземних валют та інші чинники, банківська установа змушена змінювати відсоткову ставку, визначену кредитним договором. Враховуючи те, що позивач фактично погодився з таким підвищенням шляхом своєчасної оплати тіла кредиту та відсотків за новою відсотковою ставкою, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. До відзиву також долучена заява представника відповідача про застосування строків позовної давності. 18.10.2018 року до суду надійшли додаткові пояснення на заперечення на відзив від представника АТ КБ «ПриватБанк». Дослідивши докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, а також представником відповідача в їх спростування, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 11.06.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитні договори № K2U0G100260052 та № K2U0G200260052, відповідно до умов яких позивачу надано кредитні кошти для придбання домоволодіння з строком погашення кредитів у 2037 році. Кредитні кошти надані у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 39520,00 дол. США на купівлю домоволодіння, а також у розмірі 14160, 00 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбаченому п. п. 2.1.3 та 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Крім того, статтею 203 вищезазначеного Кодексу встановлено, що на момент підписання договорів Позичальник мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, правочин вчинявся у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Пунктом 2.3.1 кредитного договору встановлено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати розмір відсоткової ставки в сторону збільшення та при цьому, банк направляє позичальнику письмове підтвердження про зміну відсоткової ставки на протязі 7 календарних днів з дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки. Варто зазначити, що зі змісту п. 2.3.1. кредитного договору вбачається, що повідомлення про зміну відсоткової ставки відбувається після того, як вона вже змінилася, тобто таке повідомлення не може впливати на сам факт зміни відсоткової ставки. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту передбачено, що банки мають право змінювати відсоткову ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Крім того, частиною 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що не лише не забороняє банкам змінювати відсоткову ставку по кредитах, а навпаки, дозволяє це робити із дотриманням певної процедури: у договорі прол надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Кредитним договором передбачено, що право банку збільшувати розмір відсоткової ставки за користуванням кредитом при зміні кон»юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення кредитного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. Середньозважена ставка по кредитам у гривні станом на 17.10.2007 року становила 14, 3%, середньозважена ставка по кредитам у гривні станом на 06.01.2009 року становила 28,3%, а отже розмір середньозваженої ставки за вказаний період дії кредитного договору збільшилась на 14%. Судом також враховано той факт, що якщо боржник сплачує відсотки за новою ставкою, то це свідчить про те, що боржник фактично погодився з таким підвищенням, шляхом своєчасної оплати тіла кредиту та відсотків за новою відсотковою ставкою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З викладеного вбачається, що посилання позивача на ст. 1051 ЦК України, як на правову підставу для визнання договору недійсним, не знайшло свого фактичного підтвердження під час судового розгляду справи. Наряду з вказаним, суд вважає за необхідне зазначити, що у своєму відзиві представник відповідача вказував на пропущення строку позовної давності на звернення з даним позовом до суду, проте в силу положень ч. 3 статті 267 ЦПК України, суд вказане питання не розглядає, оскільки заява про застосування позовної давності відповідачем подано не було. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається сторона позивача не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, та спростовані доводами представниками відповідача, які викладені у відзиві на позов, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed