Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що між ним та ТОВ «Агро-ЛЮБАР» 20 липня 2007 року укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, вказаний договір було зареєстровано у відділі Держземагентства у Любарському районі Житомирської області. Причиною його звернення до суду стала протиправне невиконання відповідачем договірних зобов'язань за договором оренди земельної ділянки і невиплати орендної плати. Однак на багаторазові вимоги позивача про розірванням договору за взаємною згодою відповідач не реагує і перемовин не веде. В зв'язку з цим вважає, що його права та інтереси порушені, тому звернувся до суду з вказаними позовами. Позивач позовні вимоги в судовому засіданні підтримав в повному об'ємі з підстав зазначених в позовній заяві та просив їх задовільнити. Представник відповідача Макаренко І.Я. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні точних пояснень суду надати не могла, оскільки на запитання головуючого давала одну відповідь, а на запитання представника відповідача давала іншу відповідь. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він являється керівником ТОВ «Любар-Агро» та виконує умови договору оренди, виплачуючи орендну плату за земельну ділянку позивачу. Підпис на платіжних відомостях стоїть його, а печатка «ТОВ «Любар-Агро». Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач відповідно до Державного акту серії [NUMBER] має право на земельну частку (пай), яка знаходяться на території Провалівської сільської ради Любарського району (а.с. 8). 20 липня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Любар-Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, який було зареєстровано у відділі Держземагентства у Любарському районі Житомирської області. Відповідно до умов договору оренди від 20 липня 2007 року п.9 вказаного договору вказує, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, а п. 11 даного договору вказує , що орендна плата вноситься у строк до 31 грудня кожного розрахункового року. Так, на момент укладення Договору оренди, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 36266,63 грн. Відповідно до п. 9. Договору, розмір орендної плати складає 600 грн. (не менше 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки). Згідно ст. 21 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 р. № 161 - XIV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Як зазначено в п. 44 вказаного Договору він укладений в трьох екземплярах і після його укладання та належної реєстрації один його примірник було надано Позивачу. Із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та Державної реєстраційної служби України судом встановлено, що ТОВ «Любар-Агро» зареєстроване та являється діючим, а його керівником є [PERSON], відомостей про його банкрутство чи припинення діяльності відсутні (а.с. 26-28). Із платіжних відомостей по виплаті орендної плати за земельні ділянки за 2013-2014 роки судом встановлено, що орендна плата позивачу виплачувалась у розмірі 2037,00грн. за кожний рік (а.с. 30,31 ). Таким чином, відповідач в період з 2013 по 2014 роки проводив виплати, що підтверджує виконання ним умов укладених договорів оренди з позивачем. Відповідно до ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли в наслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як зазначено в ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому у ч. 3 ст. 60 ЦПК України зазначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Натомість Позивачем не доведено та не надано жодних доказів щодо наявності істотного порушення договору оренди та наявності шкоди, завданої цим порушенням Відповідачем, зокрема реальних збитків, упущеної вигоди тощо. Посилання позивача на те, що він неодноразово звертався до відповідача з бажанням розірвати договір оренди, а також про підробку документів (платіжних відомостей та печатки підприємства) в судовому засіданні свого підтвердження не знайшло, оскільки суду не надано жодного доказу про його звернення до відповідача та про наявність підроблених вищезазначених документів, тому суд вважає такі твердження не підтвердженими документально та безпідставними. До пояснень свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки в судовому засіданні точних пояснень суду надати не могла, так, як на запитання головуючого давала одну відповідь, а на запитання представника відповідача давала іншу відповідь. Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки позивача слід відмовити.

Outcome: dismissed