Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

23\~листопада 2020\~року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру і способу стягнення аліментів. Просила змінити розмір аліментів, стягнутих із [PERSON] , рішенням Миргородського міськрайонного суду від 22.01.2018 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття шляхом заміни способу їх стягнення. В обгрунтування заяви вказувала, що 24 вересня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї , про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис № 144950. За час перебування у шлюбі мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2013 року шлюб між ними розірвано Після припинення сімейних відносин, донька проживає разом з нею і знаходиться на її повному утриманні та вихованні, 22 січня 2018 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області прийнято рішення про стягнення аліментів із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн., починаючи з 07 листопада 2017 року до досягнення повноліття дитини, однак не менше, ніж мінімальний розмір, встановлений чинним законодавством. Виконавчий лист, виданий на підставі даного рішення, перебуває на виконанні у Миргородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області. З огляду на викладене, рішення про стягнення аліментів у твердій сумі в розмірі 1500 грн, не може забезпечити повноцінний розвиток дитини та її утримання, вважає необхідним змінити розмір аліментів, присуджених рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22.01.2018 у твердій сумі в розмірі 1500 грн. шляхом заміни способу їх стягнення - в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15.12.2020 справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Кириченко А.О. в судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подали , про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 34,35). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник, адвокат Яковенко Г.М. подав заяву, просив справу розглядати у його відсутність та відсутність позивача, просив врахувати що відповідач офіційно не працює, добросовісно виконує рішення щодо сплати аліментів (а.с. 43). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд встановив. Від шлюбу між сторонами [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 січня 2011 року серія [NUMBER] з актовим записом № 195, зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.4). 22 січня 2018 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області прийнято рішення про стягнення аліментів із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн., починаючи з 07 листопада 2017 року до досягнення повноліття дитини, однак не менше, ніж мінімальний розмір, встановлений чинним законодавством (а.с. 5,6). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР\~№ 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до положень частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня по 30 червня 2021 року встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2395 грн. Розмір аліментів встановлений рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року в розмірі 1500 грн., щомісячно, що більше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час розгляду справи судом. Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини, щодо стану її здоров`я та матеріального становища, зміни матеріального або сімейного стану, що відповідач має регулярний дохід, що надає можливість стягнення аліментів у частці від доходу та доказів, що встановлений розмір аліментів судом в розмірі 1500 грн є недостатнім для гармонійного розвитку дитини. Як і не надано відповідачем [PERSON] доказів щодо його стану здоров`я та матеріального становища, виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22.01.2018 про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання дочки, що мають істотне значення при зміні розміру та способу стягнення аліментів . Враховуючи вищевикладене в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зміну розміру і способу стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] [INFO] , необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір не підлягає стягненню.

Outcome: dismissed