Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач зазначив, що 01.06.2007р. між сторонами укладено договір № ZP1RRC04580080, згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 4774грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - до 01.06.2010р. включно. Відповідач заборгованість за кредитним договором не погашає, у зв'язку з чим станом на18.01.2016р. має заборгованість, яка складається з наступного: - 5920грн 31коп - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2237грн 13коп. - заборгованість за комісією за користування кредитом; - 32 152грн 35коп - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) - 2015,49 грн. - штраф (процентна складова), яку представник позивача просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач заявою позов не визнала, надала суду заперечення, просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову через його пропуск (а.с.24-26). Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.06.2007р. між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено договір № ZP1RRC04580080, згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 4774грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - до 01.06.2010р. включно. (а.с.7). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Через неналежне виконання позичальником його обов'язків, передбачених договором № ZP1RRC04580080, банк 12.02.2016р. звернувся до суду та просить стягнути за свою користь заборгованість, станом на 18.01.2016р., яка складається з наступного: - 5920грн 31коп - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2237грн 13коп. - заборгованість за комісією за користування кредитом; - 32 152грн 35коп - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) - 2015,49 грн. - штраф (процентна складова). Відповідачем заявлено про застосування позовної давності у спорі. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності (ч.1 ст.265 ЦК України). Звернення 09.04.2014р. позивача до Чернігівського районного суду з позовом, який ухвалою від 13.05.2014р. був залишений без розгляду (а.с.32-36), перебігу позовної давності не зупинило. П.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), термін позовної давності по вимогам з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки встановлений сторонами як 5 років. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Згідно із ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підписанням заяви позичальник приєднався до Умов надання споживчого кредиту за виключенням п.5.5 цих Умов, оскільки зазначення у п.5.5 Умов про домовленість про збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення кредитних зобов'язань до п'яти років повинно оформлюватися згідно до приписів ч.2 ст.259 ЦК України у вигляді укладання у письмовій формі окремого договору, а не шляхом приєднання до такого зобов'язання запропонованого Банком в Умовах надання споживчого кредиту. Таким чином, умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника, а у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (правові позиції Верховного суду України у справах №6-16цс15, № 6-1926цс15). З матеріалів справи випливає, що з часу закінчення строку користування кредитом по кредитному договору (01.06.2010 року) частково погашалося кредитне зобов'язання в 2011р., чим було перервано загальний трирічний строк позовної давності. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.,ч.1, 5 ст.261 ЦК України). За ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно наданих суду розрахунків суми позову (а.с.5-6, а.с.46-49), та виписки з рахунку, проценти за користування кредитом та комісія за користування кредитом в період з 09.11.2011 по 09.10.2015р.р. не нараховувалися (у відповідних графах виставлено нулі). При цьому останній платіж у 2011р. здійснено 09.11.2011 року, строк позовної давності перервався. Наступний платіж було внесено 09.10.2015р. шляхом автоматичного списання банком 09.10.2015 року з емітованої картки відповідача (рахунок «Пенсійний»), в порядку п.3.2.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), поза межами строку позовної давності, яка не може бути перервана, оскільки сплинула 09.11.2014р. Заборгованість з 5920грн 31коп процентів та 2237грн 13коп комісії утворилася поза межами позовної давності. Отже, з 09.11.2011 по 09.10.2015р.р. сплив строк позовної давності до заявлених 12.02.2016 року позовних вимог банку і відповідачем було подано заяву про застосування спливу строку позовної давності. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів (правова позиція Верховного суду України у справі № 6-160цс14). Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року № 10-70/0/4-13 « Про окремі питання застосування строків позовної давності» при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Суд вважає, що, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), строк позовної давності застосовується й до додаткових вимог банку. Таким чином, є всі підстави позов залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed