Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в Верховинський районний суд Івано-Франківської області із зазначеним позовом до відповідачів. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Верховинського районного суду від 21.11.2013 року було частково задоволено її позовні вимоги у справі за позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та вирішено стягнути з них в солідарному порядку на її користь 2343 грн. на відшкодування майнової шкоди, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1698,80 грн. судових витрат, а всього 6041 грн. На виконання зазначеного рішення судом було видано виконавчі листи, однак до цього часу рішення не виконано. З цього приводу вона неодноразово зверталася до віділу ДВС Верховинського районного управління юстиції та до самх боржників, але до цьго часу жодного відшкодування нею не отримано. Ухвалою Верховинського районного суду від 18.05.2015 року було внесено виправлення у виконавчі листи та вказано всі необхідні дані боржників. Важає, що в судовому порядку вона має право стягнути із відповідачів різницю між сумою боргу з урахуванням індексу інфляції станом на 01.03.2015 року та сумою боргу вказаною у рішенні суду, а також три відсотки річних від простроченої суми за 485 днів, оскільки за час перебування виконавчих листів на виконанні рівень інфляції знецінив суму стягнуту на її користь за рішенням суду від 21.11.2013 року. Просить стягнути з відповідачів на її користь в солідарному порядку борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2151,47 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 240,84 грн, а також судові витрати в розмірі 593,60 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили та від них не надходило заяв про розгляд справи без їх участі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Верховинського районного суду від 21.11.2013 року задоволено позовні вимоги [PERSON] у справі за її позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та стягнуто солідарно із відповідачів на корист позивачаь 2343 грн. на відшкодування майнової шкоди, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та 1698,80 грн. судових витрат, а всього 6041 грн. (а.с. 12-15). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що зазначені в рішенні суду суми на відшкодування майнової та моральної шкоди, що підлягають стягненню з відповідачів до цього часу їй не сплачені та посилається при цьому на вимоги ст.ст.11,509,625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, положення статті 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Крім того, відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Зазначена позиція також викладена у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року №10-74/0/4-13 "Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України". На підставі викладеного, враховуючи, що між сторонами відсутні грошові зобов'язання, суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed