Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивачка свої вимоги обгрунтовує тим, що 30.01.2012р. ПАТ Платинум банк перерахував кошти на рахунок ФОП [PERSON], власника магазину Еко-Вікна , що розташований в м. Конотопі пл. Конотопських дивізій ,29 в ПАТ КБ Надра Сумське РУ СП на рахунок відповідача 26004061967001 згідно кредитного договору 3227/3454 SFPR 7 від 30.01.2012р. укладеного між нею, позивачкою по справі, та ПАТ Платинум-банк. За вказаним кредитним договором банк надав їй, як позичальнику, грошові кошти (кредит) в сумі 4388,87 грн. на 10 місяців з процентною ставкою 0,0001% річних із комісією за надання кредиту - 311,04 грн. та комісією за обслуговування кредиту в 132 грн., з цільовим призначенням для купівлі металопластикових вікон. Кредит надавався банком шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок продавця за реквізитами, які вона зазначила. Таким чином відповідач отримав надані їй від банку гроші на установку металопластикових вікон. Однак відповідач з часу отримання ним вказаних коштів вікна їй не встановлював. Яким чином він розпорядився цими грошима їй невідомо, але за рішенням Конотопського міськрайсуду від 02.10.2015р. з неї на користь ТОВ Кредекс фінанс, за позовом банку, стягнуто 5593,50 грн. та 243,60 грн. судового збору, а всього 5837,10 грн. Відповідно до ст.ст. 10, 19, 22 ЗУ Про захист прав споживачів споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати компенсації збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором. Закон забороняє любу діяльність, що вводить споживача в оману і при задоволенні його вимог він має право на стягнення моральних збитків. Відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання вказаного зобовязання тому у відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК зобовязаний відшкодувати їй матеріальні та моральні збитки. Її матеріальні збитки дорівнюють величині виплат стягнених коштів банком 5593,50 грн. А моральні збитки вона оцінює в 3000 грн., оскільки вона пережила значний стрес невиконанням відповідача своїх обовязків. А вона одна виховує дитину , ніде не працює, ніяких доходів не має. Дитина часто хворіє. Це вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Посилається на ст.ст. 4,5,6,10,19,22 Закону України Про захист прав споживачів, ст. ст. 509,526,610,611 ЦК і просить стягнути із [PERSON] 5593,50 грн. матеріальної і 3000 грн. моральної шкоди та стягненого з неї судового збору в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала і додатково пояснила, що ні вказане вікно, ні його установка їй не були потрібними. Просто вона підтримувала дружні стосунки із своїм знайомим [PERSON] з яким одного дня в 2012р. зайшли до магазину Еко-Вікна в районі колгоспного ринку в якому знаходилось вікно вартістю 3888 грн. [PERSON] вирішив придбати це вікно і попросив її оформити на себе кредит у банку для перерахунку коштів за вказане вікно для його покупки. Вона погодилась і оформила кредит на покупку вказаного вікна, кошти по якому були перераховані на рахунок приватного підприємця [PERSON] Більше вона вказаним вікном не цікавилася і не турбувалася про нього. До вказаного магазину більше не заходила, хоч розуміла, що вказані кошти надійдуть на рахунок вказаного магазину не пізніше ніж через 10 днів і вона могла забрати там вказане вікно. А сам [PERSON] кудись зник. Однак через деякий час до неї банк предявив позов і в ході розгляду справи вона згадала про це вікно. Суд стягнув із неї кошти по кредиту. Однак поскільки вона у відповідача вказаного вікна не отримувала, то [PERSON] повинен відшкодувати вартість цього вікна, всі банківські витрати і моральні збитки. Представник позивача підтримує вимоги позову. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову не визнала і пояснила, що в січні 2012р. до відповідача звернулася позивачка з метою придбання металопластикового вікна. При цьому вона пояснила, що їй спочатку необхідно отримати від підприємця рахунок на оплату за металопластикове вікно, так як вона має намір оформити кредит у банку на придбання цього товару. І відповідач виставив на її імя рахунок на оплату на суму 3888 грн. і ця сума надійшла на його рахунок від ПАТ Платинум Банк . 15.02.2012р. позивачка особисто отримала вказаний металопластиковий виріб, що підтверджується товарним чеком №13 від 15.02.2012р. Вказане відповідає вимогам ч.7 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів згідно якої підтвердженням вчинення усного правочину оформляється квитанцією , товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншим документом. Кошти від позивача були отримані за товар , а не за послуги по його виробленню чи установці. Це підтверджується як товарним чеком так і доданою до позовної заяви копією Кредитного договору з обслуговування кредитної картки , укладеного позивачкою із банком. В п. 5.5 Кредитного договору визначено найменування одиниці майна , а саме металопластикової конструкції вартістю 3888 грн.. В заяві на видачу кредиту від 30.01.2012р. підписаною позивачкою та банком також зазначено назву товару, а саме : металопластикові конструкції у кількості 1 штука за ціною 3888 грн. І саме вказана сума була перерахована на рахунок відповідача, а не 4388,87 грн., як стверджує позивачка. Металопластикову конструкцію позивачка отримала від підприємця 15 лютого 2012р. і більше до підприємця не зверталася. Відповідач не повинен нести відповідальності за кредитними зобовязаннями позивача із банком. Всі матеріали по купівлі-продажу вказаного вікна знищенні по закінченню строків їх зберігання. Залишився тільки другий екземпляр чеку, по якому було продане вказане вікно, з зазначенням на ньому прізвища [PERSON] Вказаний чек не був знищений, оскільки гарантійний термін експлуатації проданого вікна становив 5 років і цей термін ще не сплив. Звертає увагу суду, що позивачка пропустила строк на звернення до суду і поважних причин для його поновлення в судовому засіданні не назвала. Просить в задоволенні вимог позову відмовити, як за його безпідставністю так і за пропуском строку звернення до суду. Вислухавши учасників розгляду справи , допитавши заявлених свідків [PERSON], [PERSON], які по вказаному спору конкретних пояснень не надали та перевіривши її матеріали, а також матеріали справи №2/577/1089/15 за позовом ТОВ Кредекс фінанс до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно із положеннями ст.ст. 640, 655, 656 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений ( придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Моментом укладення договору є момент одержання особою , яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до положень ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставиться. Згідно із п.7 ч.1 Закону україни Про захист прав споживачів підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Згідно із ст. 3 ч.1 п.1, п.15 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, зобовязані проводити розрахункові операції на повну суму покупки з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". В судовому засіданні встановлено, що позивачка на прохання свого знайомого 30.01.2012р. вибрала в магазині Еко-Вікна , що належить фізичній-особі підприємцю [PERSON], металопластиковий виріб (далі - вікно) вартістю 3888 грн. і в цей же день у ПАТ Платинум Банк отримала безготівковий кредит, який 31.01.2012р. був перерахований на рахунок [PERSON], а 15.02.2012р. отримала вказане вікно в магазині, що підтверджується відповідною копією кредитного договору, копією меморіального ордеру та копією товарного чеку (л.с.3-5, 26) (Справа №2/577/1089/15 л.с.72). В меморіальному ордері зазначено, що вказаний платіж направлений ФОП [PERSON] і призначений для сплати за товар [PERSON] Суд не може погодитися із твердженням позивачки, що вона вказаного товару не отримувала, оскільки вказане спростовується товарним чеком, який є звичайною формою підтвердження отримання товару при його покупці в магазині. Вказану позицію позивачки суд розцінює, як намагання погасити свої витрати по кредитному договору, що вона уклала із банком при купівлі вказаного вікна, які за рішенням суду 2.10.2015р. були стягнуті із неї. При цьому суд звертає увагу на позицію позивачки в справі за позовом банку до неї про стягнення витрат по кредиту, де вона у запереченні на позов стверджувала, що ніколи не отримувала коштів у банку ні особисто на руки, ні шляхом перерахування на якісь рахунки. А потім стверджувала, що вказану суму у якийсь спосіб міг отримати її добрий знайомий [PERSON], який працював на Центральному ринку м. Конотоп і міг використати спірне вікно для встановлення в магазині на ринку. (Справа №2/577/1089/15 л.с.34 -35, 55, 83-84). Фактично вказані обставини позивачка підтвердила і в судовому засіданні. Сторона позивача, незважаючи на те, що за вікно було перераховано 3888 грн. , ставить до вимоги всю величину витрат по кредиту 5593,50 грн. Аналізуючи всі зібрані докази суд приходить до висновку, що метою вказаного позову є компенсація свого боргу перед банком за рахунок відповідача по надуманих підставах, адже позивачка згадала про свої правовідносини з підприємцем тільки після стягнення банком з неї боргу. Сторона відповідача ставить питання про примінення строку позовної давності. Відповідно до положень ст. ст. 257, 261 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила. За поясненнями позивачки [PERSON] вона розуміла , що їй повинні були передати куплене нею вікно після отримання підприємцем коштів. Таким чином суд приходить до висновку , що про порушення свого права позивачка повинна була дізнатися не пізніше початку лютого 2012 р. І строк реалізації на захист свого права закінчувався у неї ще в лютому 2015р., а позивачка подала свій позов до суду 27.11.2015р. Позивачка звернулася із клопотанням про поновлення строку за зверненням до суду обгрунтовуючи його тим, що дізналася про порушення своїх прав в судовому засіданні тільки після ознайомлення із копією чеку на відпущене вікно і вона не пропустила строку для захисту своїх прав. В цьому ж клопотанні вказує, що вартість відпущеного вікна підігнана під вартість ніби-то відпущеного вікна на суму 3888 грн., в той час як після подорожчання вартість вікон у вказаному магазині становить від 1425 до 2363 грн. (л.с. 62). Однак в судовому засіданні позивачка особисто пояснила, що вікно в 2012р. вона в указаному магазині вибирала разом із своїм знайомим [PERSON] і вартість цього вікна була зазначена 3888 грн. Таким чином навіть в інформації про вартість вікна у поясненнях позивачки і її клопотаннях маються суттєві розбіжності, як і розбіжності щодо мети придбання вікна - в позовних вимогах - для встановлення у своєму житлі, в судовому засіданні в неї потреби у вікні не було ніякого, вона придбавала його для свого знайомого, чим додатково підтверджується надуманість її позиції у виниклому спорі. Оскільки суд прийшов до висновку про безпідставность позовних вимог, суд не може вирішувати питання про відмову в задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду. Виходячи із викладеного та

Outcome: dismissed