Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

03.07.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна, посилаючись на те, що вона, як іпотекодержатель, має переважне право на задоволення вимог, забезпечених іпотекою. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року призначено справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву відповідно до якої просила розглянути справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. За наявності умов, передбачених частиною першою\~ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення\~справи, суд\~вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений Іпотечний договір №PML-502/019/2008, відповідно до якого для забезпечення виконання своїх боргових зобов`язань за кредитним договором PML-502/019/2008 DSL від 08.02.2008 року [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 25.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп», в особі [PERSON] , та [PERSON] , був укладений договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Янковською О.С. (реєстровий №1374). Відповідно зазначеного договору Новому Кредитору за Кредитним договором, з урахуванням всіх додаткових угод, які є їх невід`ємними частинами, уклали цей договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами: кредитний договір № ML-502/012/2008 DSL від 08.02.2008 року та №ML-502/019/2008 від 21.02.2008 року, а також додаткові угоди до цих договорів, що був укладені між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк», та фізичною особою, [PERSON] , де Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договорами Іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи застереження у зв`язку з укладенням 08.02.2020 року договору іпотеки, були внесені цього ж дня до реєстру. Тобто іпотечний договір було укладено до накладення арешту на спірне майно. За приписами статей\~1049,\~1050,\~1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до частини першої\~статті 514 Цивільного кодексу України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 589 Цивільного кодексу України\~у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі\~статтею 572 Цивільного кодексу України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша\~статті 575 ЦК України). За положеннями\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~в редакції на час виникнення спірних правовідносин іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною першою\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. При цьому за змістом частини шостої\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до\~статті 52 Закону України «Про виконавче провадження»\~в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Реалізація заставленого майна провадиться в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень\~Закону України «Про іпотеку». При цьому за змістом\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»\~в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Разом з цим відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в справі від 31.10.2018 року №465/646/11,\~у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Суду не надано доказів того, що було розпочато процедуру звернення стягнення на іпотечне майно. Відповідно до ухвали про арешт майна вбачається, що у [PERSON] є боргові зобов`язання перед АТ "Ощадбанк", таким чином судові не надано доказів того, що іпотечне майновідчуджено відповідно до встановленого законом порядку, та не надано докозів того, що не порушено процедуру черговості задоволення вимог кредиторів. Також відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень за параметром запиту: [PERSON] , наявна інформація про реєстрацію за нею про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , як актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна. У витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень ж за параметром запиту: [PERSON] , відсутні відомості щодо актуальної інформації про право власності на вказану квартиру. Натомість реєстрі наявна інформація від 27.02.2010 опис предмета обтяження: де зазначено, що 1/2 частина квартири належить [PERSON] на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.06.2007 року та 1/2 на підставі договору купівлі продажу № 984 від 08.02.2008 року. В силу\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, законодавцем визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах: банк або інша фінансова установа і цей перелік є вичерпним. Тобто, фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. За умовами договору про відступлення прав вимоги від 25.04.2019 року предметом договору є перехід прав вимоги до боржника, які виникли за укладеним кредитним договором боржника з банком та інші права, що пов`язані або випливають із прав вимоги. Отже, з укладенням договору купівлі-продажу майнових прав відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, [PERSON] , який не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Договір про відступлення прав вимоги, укладений між позивачкою та ТОВ «Стандарт Фінанс Групп», фактично є договором про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи, що суперечить положенням частини 3 статті\~512\~та статті\~1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. В силу ч.1\~ст.203 ЦК\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1. 2\~ст. 215 цього Кодексу\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. В силу ч.1\~ст.216 ЦК\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed