Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина - 3/20 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення його батьків він з батьком не спілкувався, але після смерті його брата він почав спілкуватися з батьком, відвідувати його. Улітку 2019 року батько потрапив до лікарні. Через деякий час він почав навідуватися до батька, але йому ніхто не відчиняв. Він працює водієм вантажного автомобіля, має складні умови праці, іноді від`їжджає у тривалі відрядження, а тому вчасно встановити обставини смерті батька та у встановлений строк звернутися із заявою про прийняття спадщини він не зміг. Дізнавшись про смерть батька від його сусідки, 09.02.2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. з приводу прийняття спадщини та видачі свідоцтво про право на спадщину. Йому було повідомлено про те, що ним пропущений строк на подачу заяви для прийняття спадщини, а також що свідоцтво про право власності на спадкове майно видано на ім`я племінника покійного [PERSON] . За таких обставин просить суд визначити йому додатковий строк тривалістю 60 днів для прийняття заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 25.05.2021 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не зазначено поважних причин, які перешкоджали йому звернутися до нотаріуса у встановлений законом строк. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити його повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Черкаси, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2020 року, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] є його племінник [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: 3/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. від 10.02.2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , який проживав на день смерті у [ADDRESS] . В обґрунтування прийнятого рішення нотаріус зазначає про те, що 09.02.2021 року [PERSON] звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно з матеріалами спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , встановлено, що після його смерті [INFO] було заведено спадкову справу за №132/2019. Зазначена спадкова справа була заведена на підставі заяви про прийняття спадщини племінника спадкодавця [PERSON] .. В спадковій справі наявна Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), згідно якої інформація відсутня. Це свідчить про те, що інші спадкоємці (якщо такі є) в зазначений законом строк, заяви про прийняття спадщини (чи неприйняття) не подавали. Також здійснено пошук у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) щодо [PERSON] . За результатами пошуку заповітів чи спадкових договорів не виявлено. Тому після спливу 6-ти місячного терміну на підставі поданих документів на майно спадкодавця та відповідно до заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, поданої племінником спадкодавця [PERSON] , 22.06.2020 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/21 (три двадцятих) частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] (шістдесят шість). Згідно ст. 1268, ст. 1269, ст. 1270, ст. 1272 Цивільного кодексу Україну п. 1, п.3 Глави 13 розідлу І, п.п. 3.1, п.п. 3.3, п.п. 3.13, п.п. 3.15, п.п. 3.16 пункту 3 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції України: право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття; заяви пре прийняття спадщини або відмову від прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі; для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину; суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Так, за загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18). Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивач посилається на те, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знав про смерть батька, який помер [INFO] , а дізнався про це лише в жовтні 2020 року. Також зазначив що має складні умови праці та перебуває у відрядженнях. На підтвердження вказаної обставини надав довідку ТОВ «Агросенс Груп» від 30.12.2020 року (а.с.13). Разом з тим, з вказаної довідки вбачається що [PERSON] , за період с серпня 2019 року по червень 2020 року працював водієм вантажного автомобіля на підставі цивільно-правових угод та виконував доставку сої та соєвої макухи до портів м. Одеси, Чорноморськ та Південий, в тому числі і у нічний час. Але з вказаної довідки не вбачається, а в який саме час позивач виконував доставку сої та соєвої макухи до портів м. Одеси, Чорноморськ та Південий Отже, інформація, викладена в довідці, не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги. Таким чином, вищевказані докази не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували перебування позивача у відрядженні за межами України та тривалість такого відрядження, позивач суду не надав та матеріали справи не містять. Крім того, суд враховує, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Разом з тим саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Також безпідставним є посилання позивача на недобросовісність поведінки іншого спадкоємця - відповідача (племінника спадкодавця), щодо ненадання відомостей про відкриття спадщини, оскільки вказані обставини також не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права. Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11.11. 2020 року у справі N 750/262/20. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи позивачем та його представником не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, а крім того з дня відкриття спадщини сплинуло значний проміжок часу. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного ст.ст. 1220, 1222,1269, 1270,1272,

Outcome: dismissed