Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

В вересні 2016р. позивач ПрАТ «Київстар» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-7 т.1) до відповідачів: ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: - встановити нікчемність підпункту 1.4.1 пункту 1.4, підпункту 3.3 розділу 3, пунктів 2.3., 2.4 розділу 2 пункту 1, 2 Додатку № 2 договору про передачу авторських і суміжних прав №42-01/03/15 від 01 березня 2015р. (далі по тексту - договір 1), укладеного між відповідачами 1, 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що підпункт 1.4.1. пункту 1.4, підпункт 3.3. розділу 3, пункти 2.3., 2.4 розділу 2, пункти 1,2 Додатку №2 до договору 1 порушують майнові права та інтереси позивача на музичні твори: «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]» (автор слів, музики та виконавець [PERSON]). Посилаючись на вищезазначені положення договору 1, відповідач 1 обґрунтовує наявність у нього виключних майнових авторських прав та зазначені твори та заявляє претензії та позовні вимоги до позивача, в порядку господарського судочинства. Зокрема, в жовтні 2015р. відповідач 1 звернувся з претензіями щодо порушення прав інтелектуальної власності на твори. 01 квітня 2016р. Ухвалою Господарського суду м. Києва порушено провадження у справі №910/5894/16 за позовом ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» до ПрАТ «Київстар» про стягнення 82680,0 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав на музичний твір «[INFO]». Права на використання творів, позивач отримав в законному порядку, на підставі договору про передачу майнових прав інтелектуальної власності №99836 від 11 березня 2014р. (далі по тексту - договір 2), укладеного між ПраТ «Київстар» та ТОВ «Уміг Мьюзік». Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 03 жовтня 2016р. відкрито провадження по справі. Судом було залучено до участі у справі, за клопотанням відповідача 1 (а.с. 141 т.1), третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Уміг мьюзік». 25 листопада 2016р. відповідачем 1 було подано письмові заперечення на позов (а.с. 110-113 т.1). 23 грудня 2016р. стороною позивача було подано письмові пояснення на позов (а.с. 147-149 т.1). 23 січня 2017р. відповідачем 1 були подані додаткові пояснення на позов (а.с. 195-199 т.1). Розпорядженням № 01-08-165 від 10 квітня 2017р. здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2017р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. 13 листопада 2017р. відповідачем 2 було подано заяву про визнання позову (а.с. 118-120 т.2).. 06 червня 2018р. третьою особою були подані письмові пояснення на позов (а.с. 142-144 т.2). 15 червня 2018р. відповідачем 1 було подано відзив на позов (а.с. 163-176 т.2) 29 червня 2018р. позивачем було подано відповідь на відзив відповідача 1(а.с. 23-29 т. 4). В судовому засідання 08 липня 2019р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених, в позові, і у відповіді на відзив відповідача 1, та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача 1 заперечувала проти позову, з підстав, зазначених у відзиві на позов, зазначаючи, що даний позов має штучний характер та поданий виключно для затягування розгляду інших справ, а за договором 1, який є предметом розгляду даної справи передані саме виключні майнові авторські та суміжні права. Відповідач 2, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судове засідання 08 липня 2019р. не з`явилися, поважності причин неявки не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представників: позивача, відповідача 1, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст. 54 Конституції України передбачено, що кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виключне право - це майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об`єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом. Згідно приписів ст. 7 Закону суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права. Статтею 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. У спорах про визнання договорів недійсними позивач (незалежно від того, чи є він стороною правочину або ж іншою заінтересованою особою) повинен довести, а суд встановити наявність факту порушення суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. При цьому інтерес такої особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа № 1-10/2004). Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. До таких умов відносяться: законність змісту правочину, наявність в особи, яка його вчиняє, необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення учасника правочину, відповідність форми вчинення правочину вимогам закону, певна спрямованість правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, визначеними законом, а тому слід встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Таким чином, підставою для визнання правочину недійсним є недодержання стороною чи сторонами вимог закону в момент укладення правочину. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду судом в разі наявності відповідного спору. Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2015р. відповідач [PERSON] («правовласник») уклав з відповідачем ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» («видавництво») договір 1. Відповідно до предмету даного договору 1, п.2.1: «Правовласник цим на термін і в межах території передає видавництву права на твори, відеокліпи, Виконання та фонограми, перелік яких затверджується Сторонами у відповідних Додатках до даного Договору, а Видавництво приймає права і зобов`язується виплачувати Правовласнику винагороду (далі - роялті) ». Згідно п. 1.4: «Права» означає: - 1.4.1. виключні майнові авторські права на використання, а також виключне право дозволяти або перешкоджати неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особам використання Творів, відеокліпи (а так само - де можна застосувати - щодо назви Творів і / або відеокліпи), всіма можливими способами, зокрема (щодо Творів і / або відеокліпи) в цілому або будь-яких їх окремих частин, фрагментів: - 1.4.2. виключні майнові суміжні права на використання, а також виключне право дозволяти або перешкоджати неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особам використання виконання музичних творів і фонограм, всіма можливими способами, зокрема (щодо виконання музичних творів, фонограм в цілому або будь-яких їх окремих частин, фрагментів): Згідно п. 1.7, 1.8 даного договору 1: «Термін означає період часу, що починається з дати передачі Прав на Твори, виконання та фонограми Правовласником і триває протягом терміну дії даного Договору». «Територія - означає країни Всього Світу». Пунктом 3.1 даного договору 1 визначено: «Права на Твори, Відеокліпи, Виконання та фонограми переходять до Видавництва з моменту підписання відповідних Додатків до цього Договору». 01 березня 2015р. між відповідачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» укладено: «Додаток № 2 к Договору про передачу авторських и суміжних прав №42-01/03/15 від 01.03.2015». Відповідно до п.1 Додатку №2: «Відповідно до умов Договору Правовласник справжнім передає Видавництву виключні майнові авторські Права на нижченаведені Твори, а також виключні майнові суміжні Права на їх Виконання й фонограми, що передбачає можливість використовувати, дозволяти або перешкоджати неправомірному використанню (в тому числі забороняти третім особам використовувати) Творів, виконання, фонограми способами, передбаченими п. 2 цього Додатку. У Додатку №2 зазначені Твори: « [INFO] » (автор слів, музики та виконавець [PERSON]), «[INFO]» (автор слів, музики та виконавець [PERSON]), «[INFO]» (автор слів, музики та виконавець [PERSON]), «[INFO]» (автор слів, музики та виконавець [PERSON]), «[INFO]» (автор слів, музики та виконавець [PERSON].). Згідно п.2 Додатку №2: «видавництву передаються»: - 2.1. виключні майнові авторські права використовувати вищевказані Твори, дозволяти або перешкоджати їхньому неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особами використання Твору способами, визначеними в п. 1.4.1. Договору, а також право на одержання винагороди за використання на Території і в Термін. - 2.2. виключні майнові суміжні права використовувати вищевказані Виконання, фонограми, дозволяти або перешкоджати неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особам використання виконань, фонограм способами, визначеними в п. 1.4.2. Договору, а також право на одержання винагороди за використання виконань, фонограм на Території і в Термін ». Звертаючись до суду з вказаним позовом та обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначав, що він отримав велику кількість претензій та судових позовів від відповідача 1, щодо незаконного використання авторських та суміжних прав на музичні твори: «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]» (автор слів, музики та виконавець [PERSON]). Тим самим здійснив обмеження, щодо можливості використання даних творів. Разом з тим, ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Тому факт звернення відповідача 1 до позивача з досудовими претензіями та позовами, є законним правом відповідача 1, яке надано йому Конституцією України та відповідним процесуальним законом. У свою чергу позивач вважає, що договір 1, має всі ознаки ліцензійного договору, однак у ньому не визначений вид ліцензії, тому просить суд визнати його окремі частини нікчемними. Згідно ст. 1113 ЦК України за договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності одна сторона (особа, що має виключні майнові права) передає другій стороні частково або у повному складі ці права відповідно до закону та на визначених договором умовах. Відповідно до положень ст. 1107 ЦК України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі, зокрема, договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності. Договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності такий договір є нікчемним. Згідно окремих положень ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 33 Закону України «Про авторське право та суміжні права» - договори про передачу прав на використання творів укладаються у письмовій формі. Договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Доводи позивача, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки в договорі 1 та Додатку №2 до даного договору, зазначено, що за умовами вказаного договору, відповідачу 1 передано виключні майнові авторські та суміжні права, а також виключне право дозволяти або перешкоджати неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особам використання творів, виконань і фонограм способами, що зазначені в договорі 1. Таким чином, за договором 1, відповідачу 1 передано саме виключну ліцензію. Відповідач 1 набув виключні майнові права інтелектуальної власності, а саме: 100% авторських прав на музику та 100% авторських прав на текст до творів, які зазначені в оспорюваному правочині та суміжних прав на виконання та фонограми до вказаних творів, на підставі. Згідно положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді справи, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed