Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась 21.08.2015 р. до суду з вищевказаним позовом, який уточнювала в процесі розгляду справи. В позові зазначила, що вона починаючи з 1989 р. по теперішній час проживає в будинку, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, пров.Богатирський, б.6 (колишні вулиці Цегельна, 47, згідно технічного паспорту на житловий будинок 1965 р. зі змінами внесеними в 1985 р. та в подальшому вул..Цегельна, 47с, згідно договорів купівлі даного будинку в 1986 та 1989 роках). На сьогодні, згідно рішення від 17.01.1991 р. № 34, адресу «вул..Цегельна 47с» було змінено на «пров.Богатирський, 6». Факт того, що вона проживала у зазначеному будинку, підтверджений довідкою, виданою головою квартального комітету № 126 Шевченківського району м.Запоріжжя від 21.07.2015 р. № 113. Про те, що в свій час, а саме в 1991 р., було змінено адресу житлового будинку, в якому вона проживала з 1989 р. позивач дізналась лише з листа виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 30.09.2015 р., адже весь цей час мала технічний паспорт на будинок від 1965 р. зі змінами в 1985 р. за адресою "вул..Цегельна, 47", в якому користувачем вказано [PERSON], а нову технічну інвентаризацію було проведено лише в 2015 р. і адреса в останньому технічному паспорті зазначена вже з урахуванням саме листа Запорізької міської Ради. Житловий будинок № 6 по пров.Богатирському в м.Запоріжжя (колишня Цегельна 47 та 47 с) був побудований в 1957 р. [PERSON] 22.06.1986 р. [PERSON] продала по домашній угоді зазначений будинок [PERSON] А через три роки, 28.04.1989 р. житловий будинок за адресою: м.Запоріжжя, вул..Цегельна, 47 с був придбаний чоловіком позивача [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу, укладеним у присутності голови квартального комітету № 126 по Шевченківському району м.Запоріжжя та свідків. Починаючи з 28.04.1989 р. по день смерті [PERSON] проживав у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами, добросовісно та безперервно володів та вікрито користувався даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядав за будинком та утримував його, постійно робив у ньому поточний та капітальний ремонт, на свій розсуд здійснював управління та володіння житловим будинком. Після смерті чоловіка та по цей час вона продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Ще за життя чоловіка вона тяжко захворіла онкологічним захворюванням, і після смерті чоловіка, вирішила оформити спадщину та продати будинок, оскільки постійно необхідні кошти на лікування. Але в нотаріальній конторі їй усно повідомили, що в свій час, [PERSON] не зареєстрував його право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку, що унеможливлює спадкування майна після його смерті. Згідно листа ТОВ «ЗМБТІ» від 17.09.2015 р. в матеріалах інвентарної справи правовстановлюючі документи на будинок відсутні, тобто в свій час [PERSON] не оформила право власності на побудований нею будинок, а його подальше відчудження здійснювалось лише по домашнім угодам. З 2014 р. вона добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, на свій розсуд здійснює управління та володіння житловим будинком. За позовом [PERSON], посилаючись на ст.344 ЦК України, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою м.Запоріжжя, пров.Богатирський, б.№ 6. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача до суду не з»явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать розписки, наявні в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Представники третіх осіб Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з»явились, повідомлялись про розгляд справи, заяви про бажання приймати участь у судових засідання до суду не подавали. Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON], суд дійшов висновку, що у позивача не виникло право власності на спірний будинок за набувальною давністю, оскільки зазначений будинок є самочинним будівництвом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач, є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). За змістом зазначеного закону для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідне добросовісне заволодіння і наявність умов, які б свідчили про те, що встановити попереднього власника не має можливості, а майно, на яке претендує особа, надійшло до неї законно, як-то із правочину чи як безхазяйна річ. Об'єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Оцінивши надані позивачем докази, у відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, підстав для задоволення позову, судом не встановлено. З копії технічного паспорту, виготовленого Приватним підприємством «Міжрегіональний центр технічної інвентаризації» 17.07.2015 р. (а.с.9-11), встановлена відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок № 47 по вул..Цегельній в м.Запоріжжя, користувачем літ.А вказана [PERSON] Відсутність державної реєстрації на спірний житловий будинок № 6 по пров. Богатирському в м.Запоріжжя підтверджено також довідками ТОВ «ЗМБТІ» (а.с.72, 89) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав (а.с.87). Спірний будинок не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Встановивши, що реєстрація права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, пров.Богатирський, 6, не проводилась та врахуючи те, що за змістом ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю може виникнути лише на чуже майно, суд відмовляє в задовленні позовних вимог. Покази допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що житловим будинком спочатку по вул..Цегельній, а на цей час по пров.Богатирському в м.Запоріжжя, позивач разом з чоловіком користувалась з 1989 р., не спростовують висновків суду з наведених вище підстав. У відповідності до ст..88 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави не підлягають і судові витрати.

Outcome: dismissed