Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом який мотивує тим, що 05.10.2016 року померла її мати [PERSON], яка з 20.01.1988 року по 23.06.2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], постійно мешкала та була зареєстрована з ним за однією адресою, в період шлюбу в порядку приватизації набула у спільну сумісну власність зі своїм чоловіком квартиру [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], який помер 23.06.2012 року, її мати прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом, оскільки проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою та стала власницею усієї квартири. Після смерті [PERSON] позивачка фактично прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом, оскільки проживала та була зареєстрована з нею за однією адресою.Постановою від 20.04.2018 року державний нотаріус Восьмої запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно та документи, що підтверджують родинні звязки. Оскільки оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру у неї немає, вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 05.10.2016 року. Ухвалою від 07.06.2018 року за даним позовом у справі відкрито загальне позовне провадження та розпочате підготовче провадження. Ухвалою суду від 09.08.2018 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не зявились, суду надана заява в якій вони просять розглянути справу у їх відсутність, позов підтримують. Представник відповідача [PERSON] громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, відзиву на позов із запереченнями проти задоволення не надійшло. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів. Суд, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.280\~ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 04.11.1956 року народилась [PERSON], батьками є [PERSON] та [PERSON] (арк.7). 26.03.1975 року [PERSON], [INFO], зареєструвала шлюб з [PERSON], після чого дошлюбне прізвище змінила на прізвище чоловіка - [PERSON] (арк.8). 16.05.1986 року [PERSON], [INFO], зареєструвала шлюб з [PERSON], після чого дошлюбне прізвище змінила на прізвище чоловіка - [PERSON] (арк.9). Згідно з даними паспорту громадянина України з безконтактним електронним носієм, 001282568, орган видачі 2315, дата оформлення 01.12.2017 року, [PERSON] народилась 04.11.1956 року (арк.11). Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №2315-1397210-2018 від 03.03.2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] (арк.13). 20.01.1988 року [PERSON], [INFO], зареєструвала шлюб з [PERSON], після чого дошлюбне прізвище змінила на прізвище чоловіка - [PERSON] (арк.10). Згідно з копією свідоцтва №4436 про право власності на житло від 25.07.1994 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної [PERSON] народних депутатів, [PERSON] та [PERSON] приватизовано квартиру за адресою: [ADDRESS], яка зареєстрована за ними Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності (арк.14-15, 26-27) 23.06.2012 року помер [PERSON] (арк.74), який з 28.10.1988 року по день смерті був зареєстрований за адресою: [INFO]. Разом з ним на день смерті були зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (арк.18). 05.10.2016 року померла [PERSON], [INFO] (арк.19), яка з 28.10.1988 року по день смерті була зареєстрована за адресою: [INFO]. Разом з нею на день смерті були зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (арк.20). Згідно з свідоцтвом про народження [PERSON], останній народився 14.10.1991 року в м.Запоріжжя, його батьками записані: [PERSON], [PERSON] (арк.21). З матеріалів спадкової справи №54-2017, копія якої надана Восьмою Запорізькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що 30.03.2017 року до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 16.11.2016 року, в порядку спадкової трансмісії (ст.1276 ЦК України)звернулась [PERSON], яка є донькою [PERSON] доньки спадкодавця [PERSON], яка померла 16.11.2016 року (арк.44). Також судом встановлено, що за життя 26.03.2004 року [PERSON], [INFO], склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий №3-203, яким належну їй частку квартири [ADDRESS] заповіла [PERSON] (арк.55), який помер 23.06.2012 року. Інших заповітів [PERSON] за життя не складала (арк. 46). 20.04.2018 року до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла 16.11.2016 року, через свого представника звернулась [PERSON], яка є донькою спадкодавця, постійно мешкала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою та прийняла спадщинуза законом (арк.61). Постановою від 20.04.2018 року державний нотаріус Восьмої запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS],\~яка належала [PERSON], яка померла 05.10.2016 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно та документів, що підтверджують родинні звязки (61-62). Згідно з листом за №04/01-27/1101 від 24.05.2018 року, районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району відмовила у видачі дублікату свідоцтва про право квартиру [ADDRESS], надавши лише копію такого свідоцтва та копію розпорядження про приватизацію житла (арк.24). Оригіналу свідоцтва про право квартиру [ADDRESS], який засвідчує право власності та є правовстановлюючим документом на нерухомість, у позивача немає. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~1222, ч.1 ст.\~1220, ч. 1 ст.\~1270 ЦК України\~право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 5\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, яка йому належить з часу відкриття спадщини, незалежно від часу її прийняття при умові, що він не заявив про відмову від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1\~ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Відповідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1269 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до\~ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. На підставі викладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що [PERSON], будучі донькою [PERSON], яка померла 05.10.2016 року, та спадкоємцем за законом першої черги, реалізувала своє право на прийняття спадщини за закономшляхом фактичного прийняття спадщини, оскільки постійно проживала та була зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою, та не здійснювала відмову від прийняття спадщини, але у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, іншим шляхом оформити право власності неможливо. Судом також встановлено, що спірна квартира [ADDRESS],належала подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власностідо смерті [PERSON], який помер 23.06.2012 року, а після смерті [PERSON], його частку квартири фактично прийняла його дружина - [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги за законом, постійно з ним проживала та була зареєстрована за однією адресою, за життя свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка не отримала, але відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Отже, суд прийшов до висновку, що спірна квартира, на час смерті [PERSON], належала їй на праві особистої власності. Відповідно до Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру №14в будинку №11 по вул. Будівельників в м.Запоріжжя, у порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], яка померла 05.102016 року.

Outcome: approved