Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Держави Україна в особі Генеральної прокуратури України, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У своєму позові просить стягнути з Держави Україна на її користь ринкову вартість 0,052 га земельних ділянок по [ADDRESS], 487 грн. 20 коп. моральної шкоди за кожну з робочих 9360 годин з серпня 2008 року за змушені зміни у її житті в цілому в 3000000 грн. 00 коп., а також судові витрати й витрати на правову допомогу понесених нею починаючи з 2009 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Державою Україна не вжито заходів щодо захисту її права власності від протиправних посягань та поверненню цієї власності у її володіння та користування. За наведених обставин просить задовольнити позов у заявлений нею спосіб. В судовому засіданні [PERSON] позов з викладених у ньому підстав підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник Генеральної прокуратури України проти позову вимог заперечив з посиланням на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити у його задволенні. Державна казначейська служба України свого представника в судове засідання не направила, про місце, день і час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки представника суду не повідомила. За наведених обставин враховуючи положення ч. 2 ст. 169 ЦПК України та думку сторін, що беруть участь у судовому засіданні, суд визнав можливим провести розгляд справи у відсутності представника Державної казначейської служби України. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. [PERSON] заявлено вимогу про стягнення матеріальної та моральної шкоди з Держави Україна в особі Генеральної прокуратури України, яку, на думку позивача, їй було завдано бездіяльністю відповідача, яка полягає у не вжитті заходів щодо захисту її права власності від протиправних посягань та поверненню цієї власності у її володіння та користування. Також позивач акцентує увагу на тому, що з метою захисту своїх прав, вона багато часу безрезультатно потратила на звернення до органів прокуратури, міліції та судів. За наведених обставин вважає, що їй завдано матеріальну та моральну шкоду і просить задовольнити позов у заявлений нею спосіб. Разом з цим, суд не може погодитись з доводами [PERSON] викладеними у її позовній заяві виходячи з наступного. Так, згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 14 ЗУ "Про власність" громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. До позовної заяви [PERSON] не надала жодного документу якій би підтверджував набуття нею права власності у встановленому Законом порядку на земельну ділянку розміром 0,052 га по [ADDRESS], а також жодного доказу протиправного позбавлення її права власності на вказану земельну ділянку. Крім того, [PERSON] не надано жодного доказу, якій би свідчив про перешкоджання з боку Держави України у реалізації позивачем свого права власності. Оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення прав [PERSON] з боку Держави Україна в особі Генеральної прокуратури України, то відсутні підстави і для задоволення її позову в тому числі і в частині стягнення моральної шкоди. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Держави Україна в особі Генеральної прокуратури України, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, є необгрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed