Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 11.12.2008 року між [PERSON] , [PERSON] (далі - позикодавці) та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 770 000 доларів США від позикодавців з терміном повернення коштів в строк до 11.04.2009 року. 11.02.2010 року відповідач сплатив позикодавцям в рахунок погашення заборгованості 50 000 доларів США. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.10.2012 року з відповідача на користь позивачів у рівних частинах стягнуто суму позики та 3% річних у загальному розмірі 5 997 244,22 грн. Відповідач вищевказане рішення суду не виконував, а тому сторони вирішили замінити його новим позиковим зобов`язанням, відповідно до умов якого відповідач визнав наявність боргу перед позивачами за договором від 11.12.2008 року, а сторони погодили, що зобов`язання за договором від 11.12.2008 року припиняється та виникає нове зобов`язання відповідача перед позивачами, а саме повернути останнім заборгованість в розмірі 2 600 000 доларів США. На підтвердження вищевказаної угоди відповідачем складена розписка від 12.02.2016 року, відповідно до якої відповідач визнав свій борг, який станом на 11.02.2015 року становить 2 600 000 доларів США, що за вирахуванням 100 доларів США, сплачених відповідачем 12.02.2016 року склало 2 599 900 доларів США. Вважають, що оскільки у відносинах сторін з`явилась новація, вони мають право звертатися до суду із позовом про повернення боргу у розмірі 1 879 900 доларів США, оскільки щодо стягнення іншої частини вимог у розмірі 720 000 доларів США вже існує рішення Оболонського районного суду м. Києва. Враховуючи викладене, просять стягнути з відповідача на користь позивачів 1 879 900 доларів США та відсотків від суми позики у розмірі 1 921 091,98 доларів США. 13.11.2019 року представником відповідача подані письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості грошові кошти у загальному розмірі 67 500 доларів США та в рахунок погашення заборгованості передані позивачам належні та підконтрольні йому корпоративні права у юридичних особах. 28.01.2020 року представницею позивачів подана заява про зміну підстав позову, в якій зазначила інше правове обґрунтування позову. 28.01.2020 року представницею позивачів подані заперечення на пояснення представника відповідача, в яких зазначила, що твердження відповідача щодо відступлення позивачам часток у статутному капіталі вищевказаних товариств в якості погашення решти заборгованості не відповідає дійсності, оскільки їх номінальна вартість не дорівнює сумі заборгованості. 25.02.2020 року представником відповідача подані письмові пояснення у справі, в яких зазначив, що з розписки, наданої позивачами в позовній заяві не можливо встановити між ким укладено договір позики та кому він підлягає поверненню. Крім того в даній розписці відсутні відомості щодо складових заборгованості та підстави його виникнення. 24.03.2020 року від представниці позивачів надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить зменшити розмір позовних вимог до 1 879 900 доларів США основної заборгованості та 1 360 298,88 доларів США відсотків від суми позики. Позивачі та їх представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлене наступне. 11.12.2008 року між [PERSON] , [PERSON] (далі - позикодавці) та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 770 000 доларів США від позикодавців з терміном повернення коштів в строк до 11.04.2009 року. 11.02.2010 року відповідач сплатив позикодавцям в рахунок погашення заборгованості 50 000 доларів США. Позикодавець [PERSON] помер, його єдиним спадкоємцем є позивач в даній справі - [PERSON] . Дані обставини визнаються сторонами і не підлягають доказуванню в силу ст.82 ЦПК України. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.10.2012 року в справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивачів у рівних частинах стягнуто суму позики та 3% річних у загальному розмірі 5 997 244,22 грн. 12.06.2016 відповідачем складена розписка, відповідно до якої відповідач згоден і пдтверджує, що станом на 11.02.2015 його заборгованість за договором позики и від 11.12.2008 складає еквівалент 2 600 000 доларів США, в рахунок погашення цієї суми він передає 100 доларів США. Звертаючись до суду з даним позовом позивачі посилаються на новацію боргу, оскільки зазначеною розпискою сторони вирішили замінити первісне боргове зобов`язання новим зобов`язанням, відповідно до умов якого відповідач визнав наявність боргу перед позивачами за договором від 11.12.2008 року. Крім того, сторони погодили, що зобов`язання за договором від 11.12.2008 року припиняються та виникає нове зобов`язання відповідача перед позивачами, а саме повернути останнім заборгованість в розмірі 2 600 000 доларів США. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України). Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Відповідно до частин другої і четвертої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором. Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення. До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим. Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації. Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Згідно наданих сторонами пояснень в даній справі, судом встановлено, що розписка, на яку посилаються позивачі не була підставою для виникнення новаційного зобов`язання, оскільки в ній відсутнє волевиявлення всіх сторін щодо припинення первісного зобов`язання та виникнення нового. Більш того, позивач [PERSON] при написанні цієї розписки присутня не була, про її зміст їй нічого не було відомо. Судом встановлено також те, що позивачі не передавали відповідачу будь-яких додаткових грошових коштів, крім тих, що були обумовлені договором позики від 11.12.2008 року, а тому суд вважає безпідставними вимоги про стягнення боргу за договором позики за відсутності факту реальної передачі грошових коштів, що підтверджено в судовому засіданні як відповідачем так і позивачами. Крім того, судом встановлено, що угоди про припинення первісного зобов`язання сторони не дійшли, оскільки позивачами не вчинено будь-яких дій щодо припинення виконання рішення суду від 24.10.2012. Відрахування від суми боргу по "новій розписці" суми боргу за цим рішенням суду не вказує на припинення первісного зобов`язання. За таких встановлених судом обставин, відсутні підстави вважати, що між сторонами відбулась новація боргу, що свідчить про необґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення основного боргу у розмірі 1 879 900 доларів США. Позивачами також заявлено вимоги про стягнення з відповідача відсотків з користування позикою на рівні облікової ставки Національного Банку України у розмірі 1 390 298,88 доларів США. При цьому представник позивача обґрунтовуючи вимоги в цій частині посилається на те, що саме такий розмір відсотків за користування позикою було усно оговорено між позивачами та відповідачем при підписанні розписки від 12.02.2016. Це твердження будь-якими доказами не підтверджено. Позивач [PERSON] при складанні цієї розписки була взагалі відсутня, що встановлено судом. Відповідачем ця обставина не визнається, доказів які б підтверджували ці доводи позивачами не надано. З огляду на викладене підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення відсотків суд також не вбачає. Показання допитаних у справі свідків щодо характеру взаємовідносин сторін не впливають на висновки суду, що викладені вище. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed