Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01. 2015 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.12. 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 08.04.2014р.в частині роз»язання цивільного позову [PERSON] до ПрАТ «СТ Гарантія» скасовано та направлено на новий розгляд даного позову в суді першої інстанції. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.04. 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Страхового товариства «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки задоволено та стягнуто було з [PERSON] та ПрАТ «СТ Гарантія» на користь [PERSON] 63518,50 грн. відшкодування завданої матеріальної шкоди та 20000 грн. відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ухвали від 09.02. 2016 року вищенаведене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.04. 2015 року, за заявою ПрАТ «СТ Гарантія» про перегляд заочного рішення, скасовано. [PERSON] заявлені позовні вимоги мотивовано тим, що 19.07.2012 року приблизно о 01.50 год. водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номер [NUMBER], на швидкості більше 60 км/год. рухався по вулиці Комарова в напрямку вулиці Головної м. Чернівці. Наближаючись до автозаправної станції «WOG», маючи об'єктивну можливість спостерігати попереду в полі свого зору автомобіль «Ford Transit», який почав виїзд з прилеглої території автозаправної станції, своєчасно не зменшив швидкість аж до зупинки керованого ним автомобіля, а змінив напрямок руху вліво, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод і небезпеки для інших учасників дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Ford Transit», державний номер [NUMBER], під його керуванням. Вказує, що під час ДТП, водій [PERSON], керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номер [NUMBER], що належить йому на праві приватної власності та застрахованою цивільно-правовою відповідальністю у страховому товаристві «Гарантія», у зв'язку з чим вважає, що страхова компанія повинна відповідати в межах стархової суми (ліміту відповідальності). Зазначає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому, як водію автомобіля «Ford Transit», спричинено тяжкі тілесні ушкодження, у зв'язку з чим він був госпіталізований в нейрохірургічне відділення Чернівецької ЛШМД та перебував на лікуванні з 19.07.2012 року по 02.08.2012 року та з 15.10.2012 року по 28.10.2012 року потративши власні кошти на придбання ліків в сумі 1713, 96 грн. Крім того спричинено йому матеріальні збитки пошкодженням автомобіля, що складає 61804,54 грн. Також йому заподіяно і моральну шкоду, що полягає у моральних переживаннях, фізичних та душевних стражданнях у зв'язку з отриманою травмою під час ДТП, яку оцінив в 50000,00 грн. Просить, стягнути на його користь з відповідачів [PERSON], Страхового товариства «Гарантія» 63518,50 грн. матеріальної (майнової) шкоди та 50000,00 грн. моральної шкоди, а в сього 113.518,50 грн. Вищенаведені позовні вимоги [PERSON] не було змінено, уточнено до початку з»ясування обставин по справі і перевірки їх розгляду (після скасування) при роз"ясненні позивачу вимог ст. 31 ЦПК України. Позивач [PERSON] в його інтересах представник [PERSON] в судовому засіданні наведені вище позовні вимоги підтримано в повному обсязі, у наданих суду поясненнях [PERSON] посилався на обставини аналогічно викладеним в позові, який просить задовольнити Відповідач [PERSON], в його інтересах представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечували, просили в їх задоволенні [PERSON] відмовити. Представник відповідача ПАТ СТ «Гарантія», за довіреністю Чуйка К.В. в судовому засіданні позовні вимоги заперечувала та в порядку вимог ст. 176 ЦПК України суду надала пояснення про те, що дійсно 21.11.2011 року між страховим товариством ПАТ СТ «Гарантія» та відповідачем [PERSON] було укладено договір (поліс) № АВ/0250743 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого забезпеченим транспортним засобом було визначено автомобіль «Volkswagen Passat», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], а оскільки страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в силу п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» є обов'язковим видом страхування, який регламентується нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ від 01.07.2004 року, тому усі подальші правовідносини сторін договору страхування, а також правовідносини сторін з третіми особами, майну, життю та здоров'ю яких може бути завдано шкоди внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, в частині відшкодування шкоди регламентуються саме нормами даного Закону. Просить, відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін - позивача [PERSON] доповнення в його інтересах представника [PERSON], відповідача [PERSON], доповнення в в інтересах останнього [PERSON], а також пояснення представника відповідача ПАТ СТ «Гарантія» Чуйка К.В., вивчивши матеріали справи, всебічно і повно при розгляді справи з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог, які підлягали розгляду після скасування згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01. 2015 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.12. 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 08.04.2014р.в частині роз»язання цивільного позову [PERSON] до ПрАТ «СТ Гарантія» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, суд приходить до наступних висновків. Судом належними і допустимими доказами по справі встановлено, що 19.07.2012 року приблизно о 01.50 год. водій - відповідач [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номер [NUMBER], на швидкості більше 60 км/год. рухався по вулиці Комарова в напрямку вулиці Головної м. Чернівці. Наближаючись до автозаправної станції «WOG», маючи об'єктивну можливість спостерігати попереду в полі свого зору автомобіль «Ford Transit», який почав виїзд з прилеглої території автозаправної станції, своєчасно не зменшив швидкість аж до зупинки керованого ним автомобіля, а змінив напрямок руху вліво, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод і небезпеки для інших учасників дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Ford Transit», державний номер [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON] Дане вбачається з пред»явленого [PERSON] обвинувачення за матеріалами кримінальної справи, порушеної за фактом дорожньо-транспортної пригоди в рамках кримінального провадження №12012270050000225 від 28.11.2012 року за ст.286 ч.2 КК України та 19.06.2013 року [PERSON] оголошено підозру у скоєнні злочину за даною статтею за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а позивача [PERSON] визнано потерпілим від цього злочину. При цьому, з»ясовано, що в ході кримінального провадження також встановлено, що водій [PERSON] керував транспортним засобом, марки «Volkswagen Passat», державний номер [NUMBER], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на законних підставах, в наявності якого була і цивільно-правова відповідальність на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тобто мало місце реєстрація страховки в ПАТ СТ «Гарантія», що в судовому засіданні не заперечувалося сторонами. Отже, враховуючи відсутність заперечень в сторін по справі, було встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.12.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України і останньому призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами та було звільнено засудженого [PERSON] від відбування покарання на підставі ст.ст.75,76 КК України. При цьому, також судом звертається увага, що цивільний позов потерпілого, цивільного позивача [PERSON] задоволено частково. Стягнено з ПрАТ СК «Гарантія» на користь потерпілого [PERSON] 49.000,00 грн. спричинену матеріальну шкоду та стягнено з засудженого [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду по відновлювальному ремонту автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] - 12.804,54 грн. В решті позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.8-12). Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 08.04.2014 року (а.с.13-15) апеляційні скарги ПрАТ СК «Гарантія» та потерпілого і цивільного позивача [PERSON] залишено без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.12.2013 року щодо обвинувачено [PERSON] без змін. На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2015 року, касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ СК «Гарантія» було задоволено. Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.12.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 08.04.2014 року щодо [PERSON] в частині розв'язання цивільних позовів [PERSON] та [PERSON] до ПрАТ СК «Гарантія» скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с.16-17). Таким чином, вимоги вирішені про стягнення з засудженого [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди по відновлювальному ремонту автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] - 12.804,54 грн. є вирішеними на підставі вироку суду від 25.12. 2013 року. Отже, що стосується вирішення позовних вимог (після скасування) в частині стягнення з ПрАТ СК «Гарантія» на користь позивача [PERSON] 49.000,00 грн. спричиненої матеріальну шкоди, суд виходячи з досліджених по справі доказів, приходить до наступного. Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» свідчить про те, що у разі непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до відшкодування завданої шкоди у відповідному розмірі. У відповідності до ст.ст. 1187, 1188 ч.1 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 24 ч.1, ст.36 п.36.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховиком у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбаванням лікарських засобів. У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. У відповідності до п. 36.3 ст. 36 Закону та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» «У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб», тобто «шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності)». Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.) а не проста необачність. За таких обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкоди відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. Як вбачається з пояснень в судовому засіданні відповідно як позивача [PERSON], так і відповідача [PERSON], їх вина в ДТП була визнана обоюдною та з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто матеріальну шкоди завдану дорожною - транспортною пригодою. Отже, оскільки порушення позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Правил дорожнього руху в однаковій мірі вплинули на скоєння даного ДТП та перебували у причинному зв'язку з фактом настання ДТП, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, при цьому слід застосувати вимоги ст.61 ЦПК України, тобто має місце преюдиційне значення для вирішення спору про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої ДТП внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки як під керуванням [PERSON], так і [PERSON] Вирок суду від 25.12. 2013 року останніми відповідно оскаржений не був. А, отже, вищенаведені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині відшкодування матеріальної і моральної шкоди повторного вирішення не потребують і доказуванню не підлягають. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «СТ «Гарантія» про відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної з пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, належного [PERSON] транспортного засобу «Ford Transit» державний номер. [NUMBER], то вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Ford Transit", державний номер [NUMBER], станом на 19.07.2012 року становила 61804,54грн. на даний час вартість залишків транспортного засобу автомобіля марки "Ford Transit", державний номер [NUMBER] не визначена, а тому визначити дійсну вартість матеріального збитку завданого позивачу [PERSON] відповідачем не представляється можливим, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо проведення оцінки матеріального збитку. Як встановлено в судовому засіданні з доводів представника відповідача Чуйка К., обов'язок страховика виник в силу укладення 21.11.2011р. між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» договору (полісу) № АВ/0250743 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та в силу вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004р. (в редакції, чинній на час укладення договору страхування та на час ДТП), яка передбачає, що «транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно не обгрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно не обгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо- транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ». Разом з цим, в судовому засіданні, [PERSON] чітко пояснив, що належний йому транспортний засіб є знищеним і відновлюваному ремонту не підлягає. Отже, в цьому випалку, позивачу підлягає відшкодуванню повна вартість транспортного засобу (з урахуванням пропорційності вини [PERSON] і [PERSON] 50%/50%) у сумі 18097,73 (61804,54грн. 50% -12804,54грн.), оскільки 12804,54грн., присуджені до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вироком Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 грудня 2013р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Чернівці від 08.04.2014р., а отже з врахуванням того, що даний вирок набрав чинності, в цьому разі залишки, належного [PERSON] транспортного засобу "Ford Transit", д.н. [NUMBER] підлягають передачі страховику та [PERSON] Відносно вимог відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 1713,96грн., відносно його лікуванням, то суд вважає, що і дані вимоги не підлягають до задоволення оскільки позивачем не підтверджено належними доказами вартість придбаних ним ліків. При цьому, суд виходить п. З3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», а також вимог ст. 57 ЦПК України, якою передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Що стосується стягнення з відповідача ПрАТ «СТ «Гарантія», то судом згідно матеріалів справи і досліджених матеріалів в кримінальній справі, встановлено, що на підставі вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.12. 2013 року відмовлено в задоволенні вимог цивільного позивача [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди; в цій частині вирок суду першої інстанції залишений і без змін апеляційною інстанцією (а.с.8 - 15). За наведених обставин, в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та ПрАТ «СТ «Гарантія» про відшкодування моральної шкоди (оскільки в силу положень Закону відповідальність страховика (в даному випадку ПрАТ «СТ «Гарантія») є похідною від відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу (в даному випадку [PERSON]) є вирок, набрав законної сили, то і в цій частині заявлених вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] страхового товариства «Гарантія» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed