Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. У січні 2020 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області, Клітченко Оксана Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», відповідно до позовних вимог позивач прохає: -Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 13 серпня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 1731, про стягнення з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , постійне місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ 36799749, місце знаходження зареєстроване за адресою: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, заборгованості у сумі 53 620,17 грн. (п`ятдесят три тисячі шістсот двадцять гривень 17 копійок). - Покласти на відповідача судові витрати у справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що на початку січня 2020 року на місці своєї постійної роботи у комунальному закладі «Кам`янський протитуберкульозний диспансер» ДОР» позивачу стало відомо від бухгалтера про те, що у закладі було отримано поштою копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію боржника у виконавчому провадженні ВП № 59994677 від 26.12.2019, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Клітченко Оксаною Анатоліївною про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного НОКО Гамзатової Аліни Анатоліївни за № 1731, вчиненого 13.08.2019. Із тексту цієї постанови вбачається, що 13.08.2019 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А. А. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за№ 1731, яким звернуто стягнення заборгованості з боржника, яким є [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у розмірі 53 620,17 грн. Адвокатським запитом № 02/01-2020 від 21.01.2020 було запитано від приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А. А. копії матеріалів нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису № 1731 від 13.08.2019 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості на загальну суму 53 620,17 грн., тобто усі документи, що були подані ТОВ «Вердикт Капітал» нотаріусу та послугували підставою для вчинення виконавчого напису № 1731 від 13.08.2019. Але на день подання позову до суду відповіді від приватного нотаріуса Гамзатової А. А. не надійшло. На думку позивача, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А. А. при вчиненні 13.08.2019 виконавчого напису за № 1731 не дотрималася вимог законодавчих актів України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, зокрема Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (зареєстровано в Міністерстві юстиції 22.02.2012 за№ 282/20595). З цих причин були порушені мої майнові права, які я маю захистити у суді, а у самого відповідача були відсутні правові та фактичні підстави для звернення стягнення з мене заборгованість, оскільки у мене ніколи не було ніяких грошових або інших зобов`язань перед відповідачем. Крім того, позивач звертає увагу на ту обставину, що до спірних правовідносин у будь-якому випадку мають бути застосовані судом положення ст. 256, 257 та 267 ЦК України щодо закінчення строку позовної давності, тому що у будь-якому випадку (що позивачу на цей час невідомо) з дня виникнення права вимоги у відповідача минуло більше 3-х років. Виконавчий напис № 1731, вчинений 13.08.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А. А., має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Позивач оскаржує і факт існування боргу, і його суму у розмірі, який вказаний у виконавчому провадженні. Тому спір між позивачем і відповідачем з приводу спірної заборгованості у дійсності має місце. 2. Позиція відповідача та третіх осіб. Відповідач Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал» не скористався своїм правом та не подала в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подала зустрічний позов. Приватний нотаріус\~Броварського районного\~нотаріального округу\~ Київської\~області Газматова Аліна Анатоліївна, надала пояснення, в яких зазначила: у серпні 2019 року до неї звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» з заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором № 500344221 від 15.02.2013 року, право вимоги якого перейшло до ТОВ «Вердикт капітал». На підставі п. 2 Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 р. окрім заяви та оригіналу кредитного договору заявник надав виписку з рахунку про стан заборгованості позивача на день звернення, крім того заявник надав документ який підтверджує факт попереднього відправлення позивачу вимоги про сплату боргу. Діючим законодавством України, що регулює діяльність нотаріусів не передбачено право нотаріуса вирішувати чи втручатись у спір між стягувачем і боржником у тому числі, щодо суми стягнення, тому підтвердження факту попереднього надіслання стягувачем на адресу боржника повідомлення про стягнення заборгованості достатньої для забезпечення гарантій боржника на оскарження права стягувача на стягнення. Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Куземченко Андрій Сергійович до судового засідання не з`явився, заяв клопотань не подавав. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 24 січня 2020 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал»,\~треті \~особи,\~що не\~заявляють самостійних\~вимог:\~ [PERSON] ,\~приватний нотаріус\~Броварського районного\~нотаріального округу\~ Київської\~області,\~Клітченко Оксана\~Анатоліївна,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~міста Київ «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року відкрито провадження по справі в спрощеному позовному провадженні. 24.01.2020 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів , а саме: - витребувати від приватного нотаріуса Броварського районного НОКО Газматової Аліни Анатоліївни (юридична адреса: [ADDRESS] ) у належним чином завірених копіях: - матеріали нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису № 1731 від 13.08.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості на суму 53620,17 гривень, тобто усі документи, що були подані ТОВ «Вердикт Капітал» нотаріусу та послугували підставою для вчинення виконавчого напису № 1731 від 13.08.2019 року. Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року клопотання задоволено. 24.01.2020 року від позивача надійшло клопотання забезпечення позову. Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року клопотання задоволено. Позивач [PERSON] \~та її\~представник Адвокат\~Ворон А.І. подав заяву про розгляд справи без своєї участі, та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Приватний нотаріус\~Броварського районного\~нотаріального округу\~ Київської\~області Газматова Аліна Анатоліївна, до судового засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за своєї відсутності. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У відповідності до\~ст. 274 ЦПК України\~у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)". Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14\~Закону України «Про нотаріат»\~та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19), а також Верховний Суд в постанові від 23 січня 2020 року у справі № 355/1214/16-ц, провадження № 61-25331св18, від 12 березня 2020 року у справі № 754/7994/17-ц, провадження № 61-19592св19. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц та постанові Верховного Суду від 22 травня 2020 року, у справі № 674/918/17. 5. Фактичні обставини встановлені судом. У січні 2020 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал»,\~треті \~особи,\~що не\~заявляють самостійних\~вимог:\~ [PERSON] ,\~приватний нотаріус\~Броварського районного\~нотаріального округу\~ Київської\~області,\~Клітченко Оксана\~Анатоліївна,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~міста Київ «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». 13.08.2019 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А. А. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за№ 1731, яким звернуто стягнення заборгованості з боржника, яким є [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у розмірі 53 620,17 грн. Відповідно до виконавчого напису з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, 12.09.1997 року, яка є боржником за кредитним договором 500344221 від 15.02.2013 року, правонаступником всіх прав та обов`язків щодо якого на підставі договору факторингу 2019-1ДМГ/ВЕСТА від 14.01.2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, будинок № 5 Б, реквізити: п/р [NUMBER] в АТ «Альфа Банк», МФО 300346. Строк платежу за кредитним договором 500344221 від 15.02.2013 року настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться з період з 16.01.2019 року по 30.07.2019 року. Сума заборгованості складає 52\~970,17 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят гривень 17 копійок), в тому числі: Прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 15\~810,00 (п`ятнадцять тисяч вісімсот десять гривень 00 копійок); Прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); Прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 6523,70 (шість тисяч п`ятсот двадцять три гривні 70 копійок); Строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 гривень (нуль гривень 00 копійок); Строкова заборгованість за комісією становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); Строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 8\~436, 47 (вісім тисяч чотириста тридцять шість гривень 47 копійок); Строкова заборгованість за штрафам і пенями становить 22\~200,00 (двадцять дві тисячі двісті гривень 00 копійок). За вчинення нотаріального напису на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 650,00 ( шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок). (а.с.36). Відповідно до ст.43 ЦПК України «Учасники справи зобов`язані: … сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;», відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Так, згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»). Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини (далі також - Суд). Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «ПринцЛіхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44) Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України до основних завдань (принципів) цивільного судочинства віднесено відшкодування\~судових витрат\~сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. При цьому відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України Суд та\~учасники судового процесу\~зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Правовий аналіз наведених вище законодавчих приписів дозволяє дійти до висновку про те, що цивільне судочинство спрямоване на справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів\~фізичних осіб, прав та інтересів\~юридичних осіб, інтересів держави, (зокрема й права на відшкодування судових витрат) усіма передбаченими й дозволеними законодавством України способами. Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав. При цьому Європейський суд з прав людини зауважує, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (BALATSKYY v. UKRAINE, № 34786/03, § 30, ЄСПЛ, від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року)\~і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів\~(MUSIYENKO v. UKRAINE, № 26976/06, § 24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року). Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. У січні 2020 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал»,\~треті \~особи,\~що не\~заявляють самостійних\~вимог:\~ [PERSON] ,\~приватний нотаріус\~Броварського районного\~нотаріального округу\~ Київської\~області,\~Клітченко Оксана\~Анатоліївна,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~міста Київ «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц Велика Палата Верховного суду зазначила, коли виконавчий напис нотаріуса визнають таким, шо не підлягає виконанню. Для правильного застосування статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у спорі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню суд має перевірити доводи сторін у повному обсязі та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, а саме: - чи існувала заборгованість узагалі; -чи була заборгованість саме такого розміру, як вказано в виконавчому написі; -та чи не було невирішений спорів по суті щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Оскільки позивач [PERSON] у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не заперечувала щодо наявності кредитного договору між ним та ПАТ «Альфа Банк» № 500344221 від 15.02.2013 року, не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості, не надала відомостей щодо наявності невирішений спорів по суті щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а тому суд доходить обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, змагальність під час судочинства за своєю природою засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості), сторони, треті особи та їх представники) наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта, що цілком узгоджується з приписами ч.1 ст.49 ЦПК за якою «сторони користуються рівними процесуальними правами», а не рівними процесуальними обов`язками. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне покласти їх на позивача.

Outcome: dismissed