Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що 19 березня 2014 року близько 23 год. 30 хв. біля розважального закладу «Pub-34» що за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 34 між [PERSON] та [PERSON] виник словесний конфлікт, в ході якого [PERSON] спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров'я. При цьому, вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 червня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Отриманні внаслідок вчиненого [PERSON] злочину потерпілим [PERSON] тілесні ушкодження спричинили короткочасний розлад його здоров'я і як наслідок [PERSON] було видано листок непрацездатності №903655 з 20.03.2014 року по 27.03.2014 рік. На підставі вищезазначеного листка непрацездатності потерпілому [PERSON] була призначена допомога по тимчасовій втраті працездатності. Зазначена допомога призначена та оплачена ЗОШ №24 м. Чернівці відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 р. №2240-111 та Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 р. №1266. Згідно листа Чернівецької міської виконавчої дирекції обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності розмір допомоги виплаченої за кошти Фонду становить 278 (двісті сімдесят вісім) грн. 25 коп. Вказував, що відповідно до ст. 1191 ЦК України Чернівецька міська дирекція, яка провела фінансування витрат на оплату листка непрацездатності, виданого [PERSON], тимчасова непрацездатність якого спричинена діями [PERSON], має право зворотної вимоги до винної особи в розмірі відшкодованого матеріального забезпечення в розмірі 278 (двісті сімдесят вісім) грн. 25 коп. Крім того зазначав, що з метою досудового врегулювання вищевикладених правовідносин, виконавчою дирекцією Чернівецького обласного відділення Фонду 11.11.2014 року листом №01-13/3165 відповідачу була направлена претензія про відшкодування матеріальної шкоди №2. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення претензія отримана [PERSON] особисто 13 листопада 2014 pоку, однак відповіді на неї на адресу виконавчої дирекції у встановлений законодавством строк не надійшло, а кошти згідно претензій не були перераховані на користь Чернівецької міської виконавчої дирекції Фонду. Посилаючись на вказане, а також на те, що тимчасова втрата працездатності [PERSON] мала місце у зв'язку із настанням страхового випадку не пов'язаного з виробництвом та матеріальна допомога по тимчасовій непрацездатності [PERSON] була виплачена за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а тому просив стягнути з [PERSON] в порядку регресу на користь Чернівецької міської виконавчої дирекції обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності матеріальну шкоду в розмірі 278,25 грн., а саме понесені витрати на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, що мала місце з вини відповідача. Позивач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, направив на адресу суду клопотання про розгляду справи за його відсутності, повідомивши суд, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим за останнім відомим місцем проживання та за адресою місця реєстрації, підтверджену відомостями адресно-довідкового бюро, не з'явився без поважних причин та не повідомив суду причини своєї неявки. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як убачається з матеріалів справи, вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 червня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (а.с. 4). Зокрема, вищевказаним вироком встановлено, що 19 березня 2014 року близько 23 год. 30 хв. біля розважального закладу «Pub-34» що за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 34 між [PERSON] та [PERSON] виник словесний конфлікт, в ході якого [PERSON] спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров'я. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями, які спричинили короткочасний розлад здоров'я [PERSON] перебував на лікарняному та у зв'язку із його тимчасовою непрацездатністю йому було видано листок тимчасової непрацездатності №903655 за період з 20.03.2014 року по 27.03.2014 рік та за даний період виплачено 556 грн. 50 коп. допомоги, з яких 278 грн. 25 коп. за рахунок коштів Фонду (а.с. 5). Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який втратив чинність з 01.01.2015 року згідно Закону від 28.12.2014 року, але був чинним на час виникнення спірних правовідносин, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом. При цьому, відповідно до ст. 34 Закону за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової працездатності надається допомога по тимчасовій непрацездатності. Згідно ст. 35 вказаного Закону зазначена допомога надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного зі страхових випадків - тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві. Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності; фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду. Статтею 21 даного Закону визначено, що фінансування страхувальників - роботодавця для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районним, міжрайонним, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду, на підставі заяви-розрахунку, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, Чернівецькою міською виконавчою дирекцією обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на підставі виданого [PERSON] листка непрацездатності була виплачена допомога за рахунок коштів Фонду у розмірі 278 грн. 25 коп., що також підтверджується листом Чернівецької міської виконавчої дирекції обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с. 6). Так, за правилами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, та обставина, що тимчасова непрацездатність застрахованих осіб, а саме [PERSON] мала місце внаслідок протиправних дій відповідача, а належна останньому матеріальна допомогу з підстав тимчасової втрати працездатності виплачена Фондом, відповідно останній має право на її відшкодування в порядку регресу за правилами ст. 1191 ЦК України. Крім того, як встановлено судом, позивачем повідомлявся [PERSON] про необхідність добровільного відшкодування Фонду понесених витрат по оплаті [PERSON] допомоги та тимчасовій втраті працездатності, однак на час звернення до суду дана вимога залишена без виконання (а.с. 7-9). При цьому, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів щодо добровільної сплати на користь Фонду понесених витрат на оплату допомоги по тимчасовій втраті працездатності. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 278 грн. 25 коп. у порядку регресу на користь Чернівецької міської виконавчої дирекції Чернівецького відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на відшкодування шкоди, завданої внаслідок фінансування виплати допомоги у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності у [PERSON], яка настала у останнього з вини відповідача, підлягають задоволенню. За правилами ст. 88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору від яких був звільнений позивач при зверненні в суд з позовом стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved