Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання неправомірної відмови у поновленні договору та визнання договору оренди землі поновленим. Позовна заява мотивована тим, що 23.04.2007 року між позивачем та Вільшанською райдержадміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером 3524380400:02:000:9020, загальною площею 2,8939 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк десять років, який набув чинності після державної реєстрації, а саме з 14.09.2007 року. Перед закінчення строку дії договору оренди, а саме 11.07.2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з повідомленням про продовження договору оренди земельної ділянки, яке відповідач отримав 14.07.2017 року, а також надав додаткову угоду до вказаного договору оренди земельної ділянки. Позивач продовжує користуватися цією земельною ділянкою, виконує всі умови договору та сплачує орендну плату. Протягом одного місяця після закінчення строку договору відповідач надіслав позивачу лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі. Позивач вважає відмову у поновленні договору неправомірною та просить визнати договір оренди землі поновленим. Позивач в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причина неявки суду невідома. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Надіслав до суду заперечення в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23 квітня 2007 року між [PERSON] та Вільшанською райдержадміністрацією строком на 10 років укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером 3524380400:02:000:9020, загальною площею 2,8939 га, що знаходиться на території Добрівської сільської ради Вільшанського району. (а.с. 11-13). Відповідно до положень статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на момент укладення Договору) договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначений договір оренди земельної ділянки 14.09.2007 року за № 10 був зареєстрований у Вільшанському РВ КРФ ДП «Центр ДЗК», а тому термін дії вказаного договору закінчився через десять років, тобто 14.09.2017 року. Перед закінчення строку дії договору оренди, а саме 11.07.2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з повідомленням про продовження договору оренди земельної ділянки, яке відповідач отримав 14.07.2017 року, а також надав додаткову угоду до вказаного договору оренди земельної ділянки. (а.с. 22-23). Відповідач 20.09.2017 року, тобто після закінчення вказаного договору оренди землі, надіслав позивачу лист-повідомлення, яким повідомив про прийняте рішення щодо заперечення в поновлені договору оренди землі та направив акт приймання-передачі земельної ділянки для підписання. (а.с. 24-25). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Пунктом 7 договору зазначено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі» Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця. Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично обєднує два випадки пролонгації договору оренди. Так, у частинах першій пятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Таким чином, згідно із частинами першою пятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: - із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; - у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; - укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати обєкт оренди для власних потреб. Суду не надано доказів того, що орендодавець, тобто відповідач по справі, уклав договір оренди зазначеної земельної ділянки із новим орендарем. В даному випадку суд приходить до висновку, що переважне право позивача на укладення нового договору оренди не було порушено, оскільки договір оренди вказаної земельної ділянки не укладався із будь ким. Суду не надано доказів протилежного. Відповідач скористався своїм дискреційним повноваженням та прийняв рішення про відмову в поновлені договору оренди з позивачем. Таким чином, відповідач у відповідності до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», виразив своє волевиявлення, яке полягає у відмові у поновленні договору оренди землі, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: dismissed