Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 78,2 кв.м. та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 845,54 кв.м., що знаходяться по [ADDRESS], а також зняти всі арешти з цього майна. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.01.2012 року були проведені прилюдні торги, оформлені протоколом № 2411191-01 від 16.01.2012 року, на яких реалізовано вказаний житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 78,2 кв.м. та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 845,54 кв.м. Переможцем торгів було визнано позивача. Ним було сплачено повну вартість придбаного майна та видано акт про проведення прилюдних торгів від 25.01.2012 року. З метою отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та з метою оформлення права власності напридбане майно, позивач звернувся до нотаріуса, однак йому було повідомлено про неможливість оформлення права власності у зв`язку з наявністю арештів, накладених на це нерухоме майно постановами ВДВС Звенигородського РУЮ. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Трембовецький М.М. у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. Вважає, що оскільки на даний час судами адміністративної юрисдикції розглядаються спори щодо законності проведення прилюдних торгів, то вирішення питання про визнання права власності на нерухоме майно за позивачем є передчасним. Також зазначив, що у зведеному виконавчому провадженні, в якому боржником є [PERSON] та в рамках якого реалізоване спірне нерухоме майно, накладались арешти на це майно як самими державними виконавцями, так і на виконання ухвал суду про забезпечення позову. Арешти за ухвалами суду державний виконавець не може зняти самостійно. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. 13.01.2012 року були проведені прилюдні торги по реалізації житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 78,2 кв.м. та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 845,54 кв.м., за адресою [ADDRESS]. Результати торгів оформлені протоколом № 2411191-01 від 16.01.2012 року, відповідно до яких їх переможцем визнано [PERSON] 25.01.2012 року головним державним виконавцем ВДВС Звенигородського РУЮ Карташевим С.В. складено акт про проведення прилюдних торгів. З наданих позивачем копій документів вбачається, що постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Звенигородського РУЮ від 16.06.2010 року за ВП №19784415, ВП №19784681 було накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS]. Ці арешти було накладено на виконання ухвал Звенигородського районного суду №2-з-26/10 від 28.05.2010 року та № 2-з-23/10від 26.05.2010 року відповідно, які були винесені судом в порядку забезпечення позову (стягувач [PERSON] та [PERSON], боржник [PERSON]) Постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Звенигородського РУЮ від 09.08.2010 року за ВП №20630329, ВП № 20630886 було накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS]. Ці арешти було накладено на виконання ухвал Звенигородського районного суду №2-з-35/10 від 22.07.2010 року та № 2-з-39/10від 22.07.2010 року відповідно, які були винесені судом в порядку забезпечення позову (стягувач [PERSON] та [PERSON], боржник [PERSON]) Інших постанов про накладення арешту позивач суду не надав та не вказав на них у позові. Вирішуючи даний спір, суд вважає за необхідне керуватись наступним. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способом захисту може бути визнання права. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вважає за можливе захистити свої права та інтереси у певний засіб, а саме шляхом визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] Відповідно до ст. 392 ЦК України, на яку посилається позивач, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Така правова конструкція ст. 392 ЦК України щодо права власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, для правильного вирішення спору в межах даної справи вимагає доведення належності позивачу спірних обєктів на праві власності та фактів оспорення або невизнання такого права відповідачем. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не оспорює право власності позивача на спірне домоволодіння. Діючим законодавством встановлена процедура видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, і суд не може підміняти цю процедуру та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень. Процесуальний порядок видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів регулюється: главою 9 Закону України "Про нотаріат", Законом України «Про виконавче провадження», Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року №68/5, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року №323/5. Так, відповідно до ст. 72 ЗУ «Про нотаріат» придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням будинку (квартири) шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири). Свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів видаються на підставі акта про продаж будинку (квартири) з прилюдних торгів чи акта про те, що будинок (квартира) залишено за стягувачем у зв'язку з тим, що торги не відбулися. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання права власності. Стосовно вимог про скасування арештів з нерухомого майна суд зазначає наступне. Позивач просить суд зняти «всі арешти з майна»»: з житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS]. При цьому позивач не вказав, ким та коли було накладено ці арешти. Вимоги позивача в цій частині є не конкретними. При цьому він жодного разу не з'явився в судове засідання, де б він мав змогу уточнити свої вимоги, та в своїх письмових заявах наполягав на розгляді справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Звенигородського РУЮ від 09.08.2010 року за ВП №20630329, ВП № 20630886 було накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS], який був придбаний позивачем з прилюдних торгів. Постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Звенигородського РУЮ від 16.06.2010 року за ВП №19784415, ВП №19784681 було накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS], а не будинок [ADDRESS], який придбав позивач. При цьому всі чотири постанови державними виконавцями були винесені в порядку виконання ухвал Звенигородського районного суду про забезпечення позовів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Згідно з ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позовубуло відмолено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. У разі задоволення позову вжиті заходи з його забезпечення зберігають свою чинність до повного виконання рішення суду. Виходячи з вищевказаних норм, суд приходить до висновку, що відділ державної виконавчої служби не може самостійно знімати арешти, накладені ним в порядку виконання ухвал суду про забезпечення позовів в цивільних справах за позовами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], та не може бути відповідачем за цим позовом. Враховуючи наведене, суд вважає що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. На підставі ст.ст. 16, 392, ЦК України, ст. 72 Закону України «Про нотаріат», ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed