Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

29 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про визнання дій незаконними, посилаючись на те, що він звернувся до Костянтинівського відділення ТОВ «Нова Пошта» № 2, розташованого за адресою: пл. Перемоги, 10, м. Костянтинівка, Донецька обл., з метою відправити посилку по Україні до міста Керч Автономної Республіки Крим. До цього у телефонному режимі він звертався на «гарячу лінію» відповідача, де йому пояснили, що відправка посилок здійснюється по всій території України. Крім того, на стіні будівлі в місці розташування Костянтинівського відділення ТОВ «Нова Пошта» № 2 знаходився рекламний плакат, на якому було зазначено, що доставка товару здійснюється по всій території України. Проте, при зверненні до відділення № 2 співробітники ТОВ «Нова Пошта» не надали йому послуг з відправки посилки, пояснивши, що до Автономної Республіки Крим доставка посилок не здійснюється. Вважає, що посадовими особами ТОВ «Нова Пошта» йому було надана недостовірна інформація стосовно послуг, які надаються [PERSON]. Відповідно до п.п. 1, 9 ст.15 Закону України «Про захист справ споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд визнати незаконними дії відповідача щодо надання недостовірної інформації стосовно послуг, які надаються. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», яка діє на підставі довіреності від 04 квітня 2016 року, [PERSON], в судове засідання не зявилася, надавши заперечення проти позовних вимог, в яких зауважила на такому: У звязку з ситуацією, що склалася на Сході країни та в Автономній Республіці Крим, через тривалі перевірки на контрольно-пропускних пунктах, для захисту життя та здоровя працівників компанії та клієнтів, ТОВ «Нова Пошта» вимушено було офіційно призупинити роботу та закрити відділення на окупованих територіях Донецької та Луганської областей, Автономній Республіці Крим. Інформація про призупинення доставки відправлень та закриття відділень була оприлюднена на офіційному сайті компанії novaposhta.ua в розділі «Новини компанії». Крім того, додаткову інформацію щодо роботи відділень, зміни графіку роботи та умов надання послуг, дати та адреси відкриття нових відділень, акцій та розіграшів, можливості доставки вантажів в межах України, тощо, можна отримати, зателефонувавши на номер телефону клієнтської підтримки 0-800-500-609. Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до ст.3 зазначеного Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Тож, вважає доводи позивача щодо надання недостовірної інформації щодо послуг, які надаються ТОВ «Нова Пошта», необґрунтованими та непідтвердженими належними і допустимими доказами. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, та розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами. Заслухавши позивача, зясувавши позицію відповідача з приводу заявлених позовних вимог, дослідивши письмові докази по справі, суд дістає таких висновків. [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» здійснює поштову та курєрську діяльність, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань. Приймаючи рішення скористатися послугою ТОВ «Нова Пошта» по відправленню його посилки до міста Керч Автономної Республіки Крим, позивач, за його ствердженням, використовував інформацію про географію надання такої послуги, що міститься на рекламному плакаті відповідача на стіні будівлі одного з його відділень, і яка не попереджає про призупинення роботи та закриття відділень ТОВ «Нова Пошта» на окупованих територіях, зокрема в Автономній Республіці Крим. Цей факт стороною відповідача не заперечений. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України «Про захист прав споживачів», який також визначає права споживачів встановлює, механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За статтею 15 Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою (ч.1). Зазначеною статтею передбачено, що у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків; 3) заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені законом, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором (ч.7). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває (ч.9). За п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом (ч.1). Способами захисту порушеного права є способи, визначені ч.2 ст.16 ЦК України, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законом України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених\~Законом України\~"Про електронну комерцію") - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян п.7 ч.1 ст.23 Закону. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст.8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Отже, позивач, який звернувся до суду за захистом свого порушеного права або інтересу, мав заявити позовні вимоги, що відповідають змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Обґрунтовуючи позов щодо вимог визнання незаконними дій, якими порушуються його права як споживача, [PERSON] не довів, в чому саме полягають наслідки таких дій безпосередньо для нього, та що обраний ним спосіб є ефективним засобом захисту. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконними дій щодо надання недостовірної інформації стосовно послуг, які надаються, не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed