Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд: - встановити факт постійного проживання позивача разом із спадкоємцем [PERSON] на час смерті останньої; - визнати за позивачем право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Мурахтова, 4-34 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]; - усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача з квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Мурахтова, 4-34. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, 19.04.2013 року померла її тітка [PERSON], яка, за життя заповіла належну їй квартиру позивачу. Разом з цим, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, вона отримала рекомендацію нотаріуса звернутися до суду, а також роз'яснення нотаріуса, що, спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є відповідач, який, шляхом заміни замків самовільно вселився у спірну квартиру та перешкоджає їй у користуванні спірним майном. Враховуючи зазначене, а також те, що, на час смерті вона мешкала разом із спадкодавцем, просить суд, на підставі ст.392 ЦК України визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом, та усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача зі спірної квартири. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов свого довірителя, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та його представник (кожен) позов не визнали, посилаючись на недоведеність позивачем тих обставин, на які останній посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, як зазначено у роз'ясненнях, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про смерть, виданого Заводським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 19.04.2013 року померла [PERSON], спадкоємцями якої є: позивач за заповітом, відповідач за законом. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. ст. 1296- 1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно роз'яснень, наданих позивачу приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], останній зазначив, що, позивач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, відповідно до чого пропустила 6-ти місячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Як встановлено судом, матеріали справи не містять відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При цьому, судом також встановлено відсутність обставин, які б давали підстави суду дійти висновку, що відповідач будь-яким чином порушує, не визнає або оспорює право позивача на отримання останнім свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позивачем в ході розгляду справи не доведено факт втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а також не доведено наявність перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що даний є безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed