Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

29.10.2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати: 1) визнати нікчемними пункти 2.1.2.4., 2.2.3, 2.4.4. кредитного договору № 180510-1904400879 від 18.05.2010 року з дати його укладення; 2) визнати, що пункт 8.2. кредитного договору № 180510-1904400879 від 18.05.2010 року з моменту укладення кредитного договору є таким, що не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, э дискримінаційним, несправедливим та недійсним; визнати недійсним п.9.1 кредитного договору № 180510-1904400879 від 18.05.2010 року з моменту укладення кредитного договору; 3) встановити факт відсутності у кредитному договорі № 180510-1904400879 від 18.05.2010 року передбачених законом наступних істотних умов: детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача (п.2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; умови про порядок припинення договору (п.8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансову послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»); дат і сум надання частин кредиту (п.3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»); 4) визнати кредитний договір № 180510-1904400879 від 18.05.2010 року недійсним як такий, що укладений з використання нечесної підприємницької практики та під впливом обману з боку кредитної спілки «Інтер-Інвест» та зобов'язати кредитну спілку «Інтер-Інвест» повернути позивачу 12449, 55 грн.; 5) визнати неправомірними та незаконними нарахування процентів за користування кредитом після 18.05.2011 року у зв'язку з закінченням строку дії кредитного договору; 6) визнати неправомірними та незаконними нарахування додаткових процентів за користування кредитом взагалі і після 18.05.2011 року; 7) зобов'язати [PERSON] внести до каси спілки суму 1433,10 гривень в рахунок погашення заборгованості [PERSON], стягнути з [PERSON] моральну шкоду у сумі 10000, 00 грн.; 8) визнати, що виконання кредитного договору № 180510-1904400879 від 18.05.2010 року здійснювалося з використанням агресивної і нечесної підприємницької практики і тому він недійсний; 9) зобов'язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис за №795 про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки від 18 травня 2010 року, реєстровий номер 794, укладеного між [PERSON] та відповідачем, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] Золочвіського району Харківської області, що належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності; 10) застосувати наслідки недійсності правочину, зобов'язавши відповідача повернути [PERSON] сплачені по кредитному договору №180510-1904400879 від 18.05.2010 року відсотки, пеню, штрафні санкції тощо; 11) зняти заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки нерухомого майна, що зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №794 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за реєстровим номером 9839696; 12) виключити з державного реєстру іпотек запис за реєстраційним номером 9839806. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що 18 травня 2010 року між Кредитною спілкою «Інтер-Інвест» та ним укладено кредитний договір, за яким ним отримано кредит в сумі 80 000 грн. на строк з 18.05.2010 року до 18.05.2011 року, зі сплатою 60 % річних. В забезпечення виконання даного зобов'язання було укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані по [ADDRESS] Золочівського району Харківської області. Відповідно до п.1.3 кредитного договору №180530-1904400879 від 18.05.2010 року цільове призначення кредиту - споживчі потреби, тобто на нього поширюються норми законодавства про захист прав споживачів. Щодо визнання пунктів 2.1.2.4, 2.2.3, 2.4.4 кредитного договору нікчемними, зазначив, що ці пункти прямо суперечать приписам ч.3 ст. 1056-1 ЦК України, якою передбачено, що умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи встановлювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Дані пункти також заборонені нормами ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Щодо визнання недійсними пунктів 8.2 та 9.1 кредитного договору зазначив, що наявність п. 8.2. кредитного договору (у разі прострочення платежу) призвела до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача як споживача, у зв'язку з чим ці умови кредитного договору є несправедливими. В прострочення платежу розмір такої підвищеної процентної ставки визначений у розмірі 120 % річних. Визначений у п.8.2. кредитного договору розмір підвищеної процентної ставки - 120% річних, перевищує розумну межу плати за послугу, яка встановлена законом. Пункт 9.1 кредитного договору стосовно розгляду спорів лише за місцезнаходженням кредитодавця прямо суперечить приписам статей 109,110 України. Щодо встановлення факту відсутності певних умов зазначив, що кредитний договір не містить детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача (п.2 ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів") умови про порядок припинення Договору (п.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»); дат і сум надання частин кредиту, оскільки кредит фактично надавався частинами (18.05.2010 р.- 30000,00 грн.; 21.05.2010 р. - 18000,00 грн.; 07.06.2010 р. - 32000,00 грн.). Договором же (п.1.1.) передбачена видача кредит впродовж дводенного строку з дня підписання договору, тобто, до 19.05.2010 року; закінчився 18.05.2010 року. Крім того, оспорюваний Договір взагалі не містить порядку зміни Договору, який враховував би інтереси споживача (Позичальника), взагалі не містить умови про порядок припинення Договору, а це є істотними умовами (ст. 638 ЦК). Щодо визнання кредитного договору недійсним зазначив, що при укладенні договору йому не була надана в повному обсязі належна інформація, а тому договір є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України. Так, з аналізу матеріалів кредитного договору встановлено, що в їх змісті відсутні встановлені законодавством в'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: -всупереч вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не зазначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за іншим договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь спілки, так і на користь їх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Також, в порушення ст..15 Закону України «Про захист прав споживачів» йому не було повідомлено про необхідність понесення грошових витрат, що склали загалом 4217 грн., що становлять 800 грн. - оцінка предмета застави незалежним оцінювачем, 400 грн. - оцінка предмета застави бюро технічної інвентаризації Золочівського району та транспортні витрати; 400 грн. - витяг з реєстру прав власності; 400 грн.- оновлений технічний паспорт житлового будинку; 17 грн. - довідка з Жовтневої сільської ради про склад сім'ї; 200 грн. - нотаріально посвідчена згода співвласника на передачу частки позивача у заставу; 2000 грн. - нотаріальне посвідчення договору іпотеки. Величина реальної процентної ставки за цим договором становить - 65,27%, що на - 5,27% більше, ніж передбачено умовами укладеного кредитного договору, а фактична сума абсолютного подорожчання (переплати) Позичальником по кредиту складає - 52216 грн., що визначається як сума переплат за процентами та іншими додатковими витратами, які несе Позичальник за кредитним договором, від моменту отримання кредиту до його погашення, а документальне оформлення КС «Інтер-Інвест» за кредитним договором не відповідає всім вимогам Закону та нормати - правовим актам України, які регулюють питання кредитних відносин. Таким чином, даними підтверджується, що відповідач скористався тим, що позивачу об'єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 11 та 16 ч. 1 ст. 6 закону «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору, та, по суті, примусив останнього до сплати платежів на незаконних підставах. Під час укладення кредитного договору спілка приховала від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказала в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввела позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник спілки, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Вищенаведене приховування важливої, об'єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, може свідчити про наявність умислу в діях відповідача, а тому позивач наполягає на поверненні 12449,55 грн. Щодо визнання неправомірним нарахування процентів після 18.05.2011 року у зв'язку з закінченням строку дії договору, зазначив, що при укладенні кредитного договору було складено графік погашення кредиту та процентів зі строком його дії до 18.05.2011 року. Згідно особової картки позичальника 1) за період з 29.08.11 по 26.02.13 сплачено додаткових відсотків 9600,00 грн., заборгованість зі сплати додаткових відсотків, нарахованих станом на 29.08.11 на дату 26.02.13 складає 16598,83-9600=6998,83 грн.; 2) з 29.08.2011 р. по 26.02.13 р. нараховане днів прострочення кредитного договору по сплаті відсотків: 2011 рік-124 днів; 2012 рік - 366 днів; 2013 рік - 57 днів. Загалом прострочка складає 547 днів. Сплата відсотків з суми тіла 61570,86 складає 101,21 грн./день. На 547 днів сума відсотків 101,21x547=55361,87 грн. На 547 днів сума додаткових відсотків складає 101,21x547=55361,87 грн. Всього на 26.02.2013 року заборгованість за тілом кредиту-61570,86 грн., заборгованість за відсотками по договору - 16598,83+55361,87=71960,7 грн. заборгованість за додатковими відсотками - 6998,83+55361,87=62360,7 грн. Загальна сума заборгованості складає 195892,26 грн. Згідно з вищенаведеним правовим обґрунтуванням сума процентів за кредит, які підлягали стягненню з позичальника, кредитна спілка повинна була рахувати з 18.03.2011 року по 18.05.2011 року, тобто в межах строку дії кредитного договору: кількість днів несплати процентів з 18.03.2011 року по 18.05.2011 року - 61; основна сума кредиту (тіло кредиту) - 61570,86 грн.; сума процентів - 61570,86 х 60% : 100 : 365 х 61 = 6173,95 грн.; Загалом позичальник повинен був сплатити кредитній спілці: тіло кредиту-80000,00 грн.; проценти за кредит - 80000,00 грн.х60%: 100=48000,00 грн.; всього-128000,00 грн. Станом на 26.02.2013 року за даними кредитної спілки позичальником сплачено: - тіло кредиту-18429,14 грн. - відсотків основних і додаткових - 48302,31 грн. -додаткових відсотків - 9600,00 грн. ВСЬОГО: 18429,14 грн.+ 48302,31 грн.+ 9600,00 грн.=76331,45 грн. Таким чином, на підставі діючого законодавства борг позичальника за даними спілки станом на 26.02.2013 року повинен складати: 128000,00 грн. - 76331,45 грн. = 51668,55 грн. Щодо визнання неправомірними нарахування додаткових відсотків за кредитом взагалі і після 18.05.2011 зазначив, що за невиконання порушення грошового зобов'язання після дії кредитного договору можливий інший вид відповідальності, зокрема, передбачений ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином, враховуючи недійсність нарахування додаткових процентів, сума боргу позичальника завищена на суму додаткових відсотків. Щодо зобов'язання [PERSON] внести до каси спілки кошти та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 10000 грн. зазначив, що 18.03.2011 року він сплатив кредитній спілці 5000,00 грн. і йому були надані прибуткові касові ордери №№ 349,350,351, але сума за ордером №351 (проценти за користування кредитом), по касі не проведена. В особовій картці позичальника сума 1433,10 грн. також не врахована, окільки не проведена по касі. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 10000 грн. Щодо визнання виконання кредитного договору таким, що здійснювався з використанням агресивної і нечесної підприємницької діяльності зазначив, що згідно прибуткового касового ордеру №351 від 18.03.2011 року на суму 1443,10 грн. з підставою платежу «Внесення до резервного капіталу», хоча згоди на проведення такого платежу він не надавав. Таким чином, у даному касовому ордері, який складається з двох частин (прибуткового касового ордеру, який залишається у спілці, і квитанції до прибуткового касового ордеру, яка надається платнику, та є офіційнім документом, не співпадають підстава платежу та підписи посадових осіб. Це свідчить про те, що службовими особами кредитної спілки зроблено службове підроблення, оскільки дану суму - 1433,10 грн. він сплачував як проценти за користування позикою. Щодо зобов'язання приватного нотаріуса [PERSON] виключити нерухоме майно з реєстру іпотек та зборон відчуження зазначив, що недійсність кредитного договору №180510-1904400879 вказує на недійсність договору іпотеки, зареєстрованого в реєстрі за №794, між іпотекодавцем [PERSON] і іпотекодержателем - кредитною спілкою «Інтер-Інвест», посвідченого 18 травня року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 18 травня 2010 року між Кредитною спілкою «Інтер-Інвест» та [PERSON] Івановимчем укладено кредитний договір №180510-1904400879, за яким ним отримано кредит в сумі 80 000 грн. (п.1.1) на строк 12 місяців (п.1.6), зі сплатою 60% річних (п.1.2). Цільове призначення - споживчі цілі. (п.1.3). Пунктом 1.5 кредитного договору визначено, що під кредитним зобов'язанням розуміється грошові кошти, надані у кредит у розмірі, передбаченому п.1.1, платаи за його користування, встановлена п.1.2, у тому числі проценти, передбачені п.8.2, у випадках порушення вимог цього Договору. В розділі 3 договору визначено строки та розмірі погашення кредиту та виплати процентів (том 1 а.с. 19). В забезпечення виконання даного зобов'язання 18.05.2010 роеу між КС «Інтер-інвест» та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані по [ADDRESS] Золочівського району Харківської області (том 2 а.с.173). Судовими рішеннями - заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 15 травня 2013 року, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2014 року та ухвалою цього ж суду від 30 червня 2015 року, ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2014 року та 28 липня 2015 року, залишеними без змін у відповідній частині постановою Верховного Суду України від 02.11.2016 року, з усуненням описки ухвалою цього ж суду від 13.03.2017 року (622/218/13-ц), встановлено та надано відповідні судження і висновки, згідно яких [PERSON] порушено умови укладеного 18.05.2010 року між ним та КС «Інтер-інвест» кредитного договору №180510-1904400879. З розділу 5 кредитного договору вбачається, що при укладенні договору позичальник стверджує, що, зокрема, він є повністю дієздатним; його волевиявлення є вільним і відповідає його внутрішній волі; він не перебуває під впливом тяжкої для нього обставини, що змушує його укласти цей договір; він чітко усвідомлює всі умови цього Договору та не перебуває під впливом помилки чи обману; він вважає умови Договору вигідними для себе. Власноручно також позивачем зроблено надпис «С условиями договора ознакомлен, согласен, свой экземпляр договора получил. 18.05.2010» (том 1 а.с.19 на звороті). Тобто, шляхом підписання Договору [PERSON] підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування та отримання копії кредитного договору про умови кредитування кредитною спілкою, за якими надає цей Кредит. А також підтверджує те, що уважно ознайомився зі змістом цього Договору, зрозумів, повністю з ним згоден, заперечень, зауважень та запитань не має, та зобов'язується їх дотримуватися та виконувати. Пунктами 2.1.2.4, 2.2.3 та 2.2.4 кредитного договору визначено, що у разі зміни відсоткової ставки за кредитом кредитодавець зобов'язаний повідомити у письмовій формі позичальника про зміни протягом 7 банківських днів з дня прийняття рішення. Кредитодавець вправі змінити відсоткову ставку за кредитом залежно від зміни облікової ставки НБУ або у випадках росту цін, прийняття, зміни або скасування нормативно-правових актів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, що регулюють відносини, які виникають за цим договором. У разі відмови від зміни процентної ставки кредитодавцем, позичальник зобов'язаний повідомити про незгоду із новою процентною ставкою, погасити заборгованість за кредитним зобов'язанням не пізніше 7 банківських днів та сплатити проценти за ставкою, яка була встановлена сторонами попередньо. Відсутність повідомлення про заперечення позичальника про зміну процентної ставки слід вважати його згодою зі зміненою процентною ставкою. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо ж умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року (Правова позиція Верховного суду України від від 19 грудня 2012 року у справі № 6-144цс12 та від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12 ). Доказів зміни процентної ставки в одностронньому порядку кредитором за укладеним з [PERSON] кредитним договором останнім не надано, а тому суд доходить висновку, що проценту ставку змінено не було, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання нікчемними пункти 2.1.2.4, 2.2.3 та 2.4.4 безпідставні та необґрунтовані. Стосовно позовних вимог в частині визнання недійсними пунктів 8.2 та 9.1 Договору, суд доходить наступного. Пунктом 8.2 кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення виконання зобов'язання за цим договором позичальником, на нього покладається обов'язок сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 120% річних за весь період прострочення. З моменту погашення простроченої суми кредитного зобов'язання проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються відповідно до п.1.2 цього Договору. Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 15.05.2013 року, ухваленому у справі за позовом Кредитної спілки «Інтер-інвест» до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], про стягнення заборгованості по кредитному договору (№622/218/13-ц, провадження №2/622/267/2013), зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 27.02.2014 року в частині стягнення пені в розмірі 13890,07 грн., з [PERSON] на користь КС «Інтер-інвест» стягнуто заборгованість за кредитним договором №180510-1904400879 у розмірі 195 892 грн. 26 коп. Рішення в частині стягнення заборгованості набрало законної сили. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сторони під час укладення кредитного договору, дійшли згоди щодо розміру процентів в разі порушення зобов'язань з боку позичальника - [PERSON] Крім того, згідно матеріалів справи 12.02.2014 року між КС «Інтер-інвест» та [PERSON] укладено договір про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №180510-1904400879, за яким КС «Інтер-інвест» зобов'язалася реструктурувати [PERSON] 195892,26 грн. шляхом надання відстрочення погашення боргу до 12.12.2016 року, починаючи з погашення 12.02.2013 року за графіком: 2014 р.- 49500 грн., 2015 - 73196,13 грн., 2016 - 73196,13 грн. (том 2 а.с.105-109). Таким чином, позивач погодився з нарахованою сумою, як і з умовами самого кредитного договору. Між тим, позивачем не надано доказів нарахування відсотків за підвищеною ставкою як відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов договору. Статтею 109 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Так, спір щодо виконання кредитного договору №180510-1904400879, укладеного між КС «Інтер-інвест» та [PERSON], було розглянуто Золочівським районним судом Харківської області з дотриманням правил підсудності, визначеної ЦПК України - за місцем реєстрації відповідача [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, позивачем не доведено, що саме наявністю в кредитному договорі пункту 9.1 порушено його права, а тому його вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виходячи зі змісту ст.258 ЦПК України та беручи до уваги аналіз судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, проведений Верховним Судом України від 19.06.2013 року, встановленню фактів, що мають юридичне значення, в судовому порядку обов'язково передує позасудове вирішення зазначеного питання - встановленню факту. Між тим, суд не вважає встановлення факту відсутності в кредитному договорі певних умов юридичним - таким, що підпадає під ознаки саме ст.256 ЦПК України, а тому встановленню в судовому порядку не підлягає, оскільки необхідність (позивачу) встановлення фактів відсутності в кредитному договорі певних умов охоплюється договірними відносинами, що виникли між сторонами. Стосовно позовних вимог щодо визнання недійсним кредитного договору та неправомірності нарахування відсотків після 18.05.2011 року суд зазначає наступне. Так, судом вже зазначалося, що за спірним кредитним договором судовим рішенням з [PERSON] стягнуто суму заборгованості, з чим він погодився, підписуючи відповідний договір реструктуризації. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Верховним Судом України також висловлено правову позицію (від 23.09.2015 р. №6-1206цс15), щодо якої, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Таким чином, сплив строку кредитного договору 18.05.2011 року не звільняє [PERSON] від виконання зобов'язань, взятих не себе за кредитним договором №180510-1904400879, а тому його позовні вимоги в частині визнання незаконним нарахування відсотків за цим договором задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог в частині зобов'язання [PERSON] внести до каси спілки 1433,10 грн. та стягнення з неї на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди суд доходить наступного. Так, [PERSON] в обґрунтування зазначених позовних вимог вказує на те, що 18.03.2011 року він сплатив кредитній спілці 5000,00 грн. і йому були надані прибуткові касові ордери №№ 349,350,351, але сума за ордером №351 (проценти за користування кредитом), по касі не проведена. В особовій картці позичальника сума 1433,10 грн. також не врахована, окільки не проведена по касі. Відповідно до ст.ст.58, 59, 60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] зазначає, що 18.03.2011 року за прибутковим касовим орером №351 ним спачено 1433,10 грн. в рахунок відстоків за кредитом. Натомість він зазначає, що співробітником КС «Інтер-інвест» [PERSON] зазначену суму було зараховано до резервного фонду, про що він дізнався після відповідного звернення до правоохоронних органів, але належних та допустимих доказів щодо цієї обставини ним не надано. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Обґрунтувань відшкодування моральної шкоди, яку позиач оцінює в 10000 грн., ним не наведено. Крім того, не встановлено причинного зв'язку між діями [PERSON] та душевним хвилюваннями [PERSON], а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за недоведеністю. Враховуючи, що судом не встановлено підстав для визнання основного зобов'язання недійсним, суд також не вбачає підстав для задоволення вимог щодо застосування наслідків недійсності правочину та скасування іпотеки та виключення відповідних відомостей з реєстру. Беручи до уваги, що судом відмовлено у задоволенні позову, а позивач при зверненні до суду буз звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed