Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Дніпропетровське обласне КП «Спецавтобаза» 17 серпня 2018 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів, моральної шкоди та судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилалися на те, що 09 липня 2017 року о 19.30 год. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота», під час руху на перехресті вулиці Набережна Перемоги і провул. Добровольців в м. Дніпро порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП шляхом перешкоди автомобілю «Ніссан Максима» (автомобіль позивача), не надавши перевагу вказаному автомобілю, що рухався по головній дорозі, та вимушений був від цієї аварійної ситуації виїхати за межі проїзної частини і наїхати на бордюр; в результаті чого останньому були завдані ушкодження, автомобіль позивача постраждав, йому завдана значна матеріальна шкода, за що стосовно цієї особи порушено справу про адміністративне правопорушення, судом справа розглянута і винесено постанову. Винним у цій ДТП вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, є саме відповідач. Вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Позивач звернувся з цим питанням до відповідача, але фактично отримала відмову. Третя особа відшкодувала лише не значну частину витрат. Матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. Вважає, що вказану шкоду повинен відшкодовувати відповідач в повному обсязі в межах своєї відповідальності і просили стягнути вказану майнову шкоду та судові витрати, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що дійсно у вказаний позивачем день час відбулася ДТП і відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності, але відшкодовувати шкоду повинна страхова організація, оскільки ліміт відповідальності не вичерпано, інших претензій немає, ремонтно-відновлювальні роботи страховою компанією в повному обсязі не відшкодовані, шкода не доведена, замінювати сторону відповідача позивач не погодився. Отже позовні вимоги до цього відповідача безпідставні. Така ж позиція зараз і у Верховного Суду. Просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, вказаним і матеріалами справи, на думку суду, проти позовних вимог, викладених обставин і задоволення позову не заперечували, фактично просили розглянути справу за наявними матеріалами справи по закону за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 09 липня 2017 року о 19.30 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота», державний номер автомобіля [NUMBER] , що належить йому ж (відповідачу), рухався на перехресті вулиці Набережна Перемоги провул. Добровольців в м. Дніпро, та перед здійсненням маневру не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров`ю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням свого автомобіля, заходів для своєчасного зниження швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв, не обрав безпечної дистанції, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофору не надав переваги автомобілю, що рухався по головній дорозі, та створив аварійну ситуацію автомобілю «Ніссан Максима», державний номер [NUMBER] , що належить позивачу, який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого останній змушений був виїхати за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на бордюрний камінь, скоївши (відповідач) ДТП. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав ушкодження. При цьому порушення зазначених в протоколі Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв`язку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження названого автомобіля. Стосовного винного в цій ДПТ відповідача [PERSON] працівниками поліції складено протокол і направлено його до суду. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2017 року [PERSON] визнано виним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, через порушення ним п. 16.6 Правил дорожнього руху України та звільнено його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, постанова суду не оскаржена і набрала законної сили, її висновки не спростовано. За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач [PERSON] . При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв`язку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін, завданню шкоди. Вказана постанова суду приймалася з урахуванням висновку експерта про відсутність вини позивача у вказаній ДТП і наявності порушення правил дорожнього руху з боку відповідача. Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України "Підстави звільнення від доказування" 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2017 року встановлено факт вчинення відповідачем на вказаному автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача; участь в цій ДТП приймало лише дві особа: позивач і відповідач на вказаних автомобілях, позивача фактично визнано не винним, отже винним є відповідач, вказаною постановою суду встановлено факт завдання діями вказаної винної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями відповідача та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цього відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена. Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2017 року належними доказами не спростовано, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії цього відповідача на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями, пов`язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, цим відповідачем і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння вказаної ДТП застрахована була. На прохання позивача експертом було проведено дослідження стосовно суми завданої позивачу шкоди, ця шкода визначена і позивач звернувся до відповідача з питанням її відшкодування, але фактично була відмова, в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що винними діями відповідача на автомобілі «Тойота» позивачу дійсно було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в витратах позивача на ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого його автомобіля та інші витрати, пов`язані з цим. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Матеріалами справи підтверджується настання цивільно-правової відповідальності відповідача, про що свідчить постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2017 року, відповідно до якої відповідача визнано винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] при експлуатації ТЗ автомобіля «Тойота», державний номер [NUMBER] , була на час ДТП застрахована страховою компанією «Провідна» (тертя особа) на підставі страхового полісу № АІ/9839661, то обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди майну потерпілої особи (позивачу) забезпеченим (застрахованим) транспортним засобом покладається на вказану компанію в межах загального ліміту відповідальності страховика (100 000 грн.). Позиція позивача про те, що саме відповідач має відшкодувати заподіяний збиток не зважаючи на наявність чи відсутність у нього діючого на момент ДТП полісу цивільно - правової відповідальності помилкова, та спростовується новим правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, який зводиться до наступного: у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п. 56, 57, 69, 72, 73 постанови ВП ВС). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», та ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Страховою компанією визнана вказана ДТП страховим випадком, за зверненням позивача йому виплачена сума страхового відшкодування 56 591 грн. 73 коп.. Отже в межах ліміту відповідальності страховик ще має сплатити позивачеві суму з різницею до 100 000 грн.. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не вірно визначено коло осіб, які в силу наведеного вище мають нести майнову відповідальність за спричинений матеріальний збиток, а отже заявлені позовні вимоги в цій частині є не обґрунтованими. Разом із цим посилання представника позивача на те, що фактичні витрати позивача на ремонт його автомобіля підтверджується доказами по справі, а саме актом виконаних робіт № 3186 від 16 жовтня 2017 року, актом виконаних робіт № 2930 від 16 жовтня 2017 року і актом виконаних робіт № 2648 від 29 вересня 2017 року Головного виробничо-технічного підприємства «Металл» також не можна вважати обґрунтованими з огляду на таке. По - перше, акт свідчить про виконані роботи з розрахунком суми, але цей розрахунок на оплату не є тим документом, що підтверджує у встановленому порядку розмір спричинених позивачу збитків, оскільки за приписами ст. 7 Закону України Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» для визначення збитків або розміру відшкодування в обов`язковому порядку проводиться відповідна оцінка майна відповідним суб`єктом оціночної діяльності. По - друге, сам по собі розрахунок на оплату не є доказом проведення робіт з відновлення пошкодженого ТЗ та понесеними позивачем у зв`язку із цим фактичними витратами (оскільки такими доказами є окремо акт виконаних робіт, квитанції, чеки та інш.), розрахунок є лише описом необхідних робіт та їх можлива вартість при проведенні цих робіт на певному СТО. По - третє, відсутній рахунок по вказаним витратам. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення вказаних норм процесуального закону позивачем по справі та його представником не надано жодного доказу в підтвердження того, що позивач відшукував додатковий час і додаткових зусиль для проведення експертизи автомобіля (жодна експертиза транспортного засобу не проводилась), або те, що позивач переніс моральні страждання, нервовий стрес, втратив душевний спокій та мав психічні переживання. Разом із цим, згідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Враховуючи вказане, а також неможливість передбачити точну кількість процесуальних документів та дій, необхідних для вирішення справи, відповідачем подано до суду лише докази сплати загального розміру судових витрат, які будуть понесені у зв`язку з розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом в момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У порушення прийнятих на себе зобов`язань ПрАТ «СК «Провідна» виплати у межах застрахованої відповідальності виплачено не було. Але з цим погодився позивач і не оскаржив дії вказаної страхової компанії в передбаченому законом порядку і навіть не заявив до неї позовні вимоги на решту суми страхового відшкодування в межах ліміту страхової відповідальності. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Відповідно до ст. З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування і цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Враховуючи наведене суд вважає не можливим стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначене відшкодування - матеріальну шкоду повністю. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже саме третя особа зобов`язана відшкодувати позивачу реальні збитки, тобто збитки, які позивач мусить зробити для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля. Але не зважаючи на вказане третя особа не виплатила позивачу вказаної належної суми, шкода залишилася не виплаченою і виплачувати її третя особа відмовляється. Враховуючи наведене суд вважає не можливим стягнути з відповідача на користь позивача вказану матеріальну шкоду повністю. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача частково задоволено, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за не можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на судовий збір через відмову в задоволенні позову. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позовних вимогах в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим Дніпропетровському обласному комунальному підприємству «Спецавтобаза» в задоволенні позову до [PERSON] , третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат відмовити. Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed