Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувшись до суду із даним позовом просив: визнати недостовірними відомості вказані та поширені в зверненні (скарзі) [PERSON] від 10.08.2015 року відносно нього, та визнати їх такими, що не відповідають дійсності, порушують його права свободи, ганблять честь, гідність та ділову репутацію; визнати наклепом дії [PERSON] з підготовки та поширення інформації відносно нього в зверненні (скарзі) від 10.08.2015 року; зобов'язати [PERSON] спростувати відомості, поширенні ним у його зверненні (скарзі) від 10.08.2015 року відносно нього, у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом офіційного письмового звернення до Генерального директора ПАТ "Вінницяобленерго" про те, що ним поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганбить честь, гідність, ділову репутацію юрисконсульта-інспектора з кадрів [PERSON], не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили, та офіційного вибачення перед ним при свідках; стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 гривнів; стягнути з [PERSON] судові витрати, в розмірі - 243.6 та 70 гривнів, які було витрачено ним, внаслідок звернення з даним позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на наступні обставини. Стверджував, що всі службові документи, про які відповідач указував в своєму зверненні, як про підробні, фактично такими не являються. Не було встановлено його особистої причетності до підроблення чи не підроблення жодного з документів. Цього й не могло бути встановлено, тому що будь-яких документів ним не підроблялось тоді, та й не підробляється зараз. Відповідач визнав, що написав скаргу та розповсюдив негативну інформацію про нього, в зв'язку з неприязним ставленням до нього. Також під час надання пояснень відповідач не зміг пояснити, яким чином він встановив підробність документів, та його безпосередню причетності до так званих підробок документів. Неправомірними діями відповідача принижена його честь та гідність, ділова репутація, так як він працює юрисконсультом - інспектором з кадрів СО Піщанських ЕМ, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив його перед іншими людьми та поширив відомості стосовно нього, про те, що він скоїв злочин. Він сильно переживав, хвилювався і повинен був постійно виправдовуватись перед співробітниками. Він самостійно утримує свою сім'ю: дружину та малолітнього сина. Дуже цінує свою роботу, а вимога відповідача про його звільнення з роботи завдала йому ще більших страждань та переживань й примусила його хвилюватися та переживати за те, яким чином він буде у разі звільнення забезпечувати сім»ю. Відповідач позовних вимог не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. Стверджував, що працівниками Піщанських ЕМ було складено акт про порушення ним правил користування електроенергією, як побутовим абонентом. Разом із тим, він не був споживачем і у зазначеному в акті житловому будинку знаходився тимчасово. Позивач замість перевірки законності акту, перед його розглядом комісією ЕМ, встановлення законності, став усіляко сприяти покладанню на нього матеріальної відповідальності по відшкодуванню фінансових санкцій. Достатньо сказати, що акт був складений про порушення правил споживачем в с. Болган Піщанського району Вінницької області, а він проживає і зареєстрований в с. Хрустова Кам»янського району республіки Молдова. Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 25.07.2013 року визнано, що [PERSON] не є споживачем. Фактичним споживачем є його мати - [PERSON]. Дії ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Піщанські ЕМ» визнано незаконними. Разом із тим, позивач не глядячи на такі висновки підготував як посадовець і подав новий позов до відповідача. Рішенням цього ж суду від 29.04.2015 року відмовлено ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Піщанські ЕМ» у позові до [PERSON] про стягнення 9660.84 гривнів. Усі документи, які подавались до суду готував позивач, тому [PERSON] і звернувся до генерального директора «Вінницяобленерго» зі скаргою на його дії, оскільки позивач завідомо знаючи про необґрунтованість вимог незаконно намагався покласти на нього обов»язок по відшкодуванню шкоди. Вважає, що не намагався принизити його ділову репутацію, честь і гідність, в такий спосіб захищався від дій позивача. Заслухавши сторони, перевіривши доказами їх твердження, піддавши аналізу надані сторонами письмові докази, суд вважає вимоги позивача недоведеними та такими що задоволенню не підлягають. Суд вважає, що у позивача не появилось право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди оскільки характер та обсяг зазначених ним страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких нібито зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) яких не настало внаслідок звернення із скаргою відповідача та з урахуванням інших обставин. Позивач не надав суду доказів чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. За минулий, після звернення відповідача зі скаргою, час позивач не лікувався, не потребував і не отримував психологічної допомоги. Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що він сильно переживав, хвилювався і повинен був постійно виправдовуватись перед співробітниками через скаргу, оскільки про її існування знало обмежено коло осіб, її зміст масово не розповсюджувався серед працівників товариства. Факти викладені у скарзі відповідача, суд розцінює як критичну оцінку фактів і недоліків. Думки та судження, критичні рецензії не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Відповідач не припустився образи чи порушення інших захищених законом прав позивача, розголошення конфіденційної інформації, втручання у приватне життя. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Метою відповідача мало б бути поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Таких обставин судом не встановлено і не надано доказів позивачем. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У випадку, коли особа звертається із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. На думку суду, відповідач звертаючись до керівника позивача з інформацією про позивача не мав наміру поширити про нього недостовірні відомості. Визначаючи характер цієї інформації та з'ясовуючи, чи є вона фактичним твердженням, суд відносить її до категорії оціночних суджень. Таким чином, не можуть бути предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Зважаючи на недоведеність вимог позивача,

Outcome: dismissed