Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Стоматологія» про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом ТзОВ «Стоматологія» від 25.03.2019 року №3-19к її звільнено з роботи з посади касира-реєстратора у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказує, що в обґрунтування підстави її звільнення, відповідачем покладено наказ №1 про скорочення штату працівників від 16.01.2019 року та протокол загальних зборів товариства №1/2 від 16.01.2019 року. Разом з тим, будь-якої інформації щодо обставин скорочення штату та (або) чисельності працюючих, а також прийняття відповідного рішення вищим органом управління товариства та видачі відповідного наказу про скорочення в порядку і спосіб, визначений трудовим законодавством, їй не повідомлялось. Вважає, що її звільнення з роботи відбулось з грубим порушенням законодавства про працю, оскільки працівника не було попереджено про наступне звільнення за 2 місяці, що передують такому звільненню, а дійсні мотиви звільнення за будь-яких обставин не пов`язані із змінами в організації виробництва. Крім того, при її звільненні в порушення вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України їй не було запропоновано будь-яку наявну (вакантну) на підприємстві роботу. У зв`язку з чим, просила скасувати наказ №3-19 від 25.03.2019 року про її звільнення та поновити її на посаді касира-реєстратора ТзОВ «Стоматологія» з 23.03.2019 року. До розгляду справи по суті, позивач позовні вимоги збільшила та змінила підстави позову, відповідно до яких просила скасувати наказ про її звільнення, стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та 20000 грн. завданої моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, показання свідків, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом ТзОВ «Стоматологія» від 25.03.2019 року №3-19к [PERSON] звільнено з роботи з посади касира-реєстратора у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 4). Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. При цьому, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Так, судом з`ясовано, що 16.01.2019 року загальними зборами ТзОВ «Стоматологія» прийнято рішення про скорочення штату працівників, що підтверджується протоколом №1/2 від 16.01.2019 року (а.с. ) та показаннями свідків [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В подальшому, на підставі рішення зборів, товариством видано наказ від 16.01.2019 року «Про скорочення штату працівників» (а.с. ). Як слідує із акту №2 від 16.01.2019 року, [PERSON] в присутності директора ТзОВ «Стоматологія» [PERSON] , лікарів-стоматологів [PERSON] та [PERSON] , учасника ТзОВ «Стоматологія» [PERSON] , відмовилась підписати попередження про скорочення штату працівників та накази №1 «Про скорочення штату працівників», №2 «Про внесення змін до штатного розпису від 16.01.2019 року» (а.с. ). Крім того, як вбачається із акту №3 від 31.01.2019 року касиру-реєстратору [PERSON] було запропоновано посаду молодшої медсестри, однак остання від запропонованої посади відмовилась (а.с. ). Вказані вище обставини підтвердили зазначені в актах і допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, представником позивача та позивачем всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних і беззаперечних доказів того, що відповідачем неправомірно винесено наказ про звільнення позивача із займаної посади, оскільки остання відмовилася від запропонованої посади у зв`язку із скороченням займаної, її у відповідності до вимог закону попередили за 2 місяці про можливе звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог і вважає, що у їх задоволенні слід відмовити. Зважаючи на викладене, також не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення коштів в розмірі середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Outcome: dismissed