Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

28 липня 2014 року ПАТ "Дельта Банк" звернулось в суд з позовом до [PERSON], третя особа Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.11.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №11260743000, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 22000 доларів США, який відповідач зобов'язалась повернути в повному обсязі не пізніше 10.11.2022 року або достроково та сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 12,90% річних. У забезпечення належного виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, 30.11.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки №б/н, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальна площа 79,1 кв.м, житлова площа 49,2 кв.м. Предмет іпотеки належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки №6034 від 30.11.2007 року, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за №2533231. Рішенням Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «Укрсиббанк» змінило назву на ПАТ «Укрсиббанк». 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 01.08.2013 року заборгованість відповідача [PERSON] по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом становить 20137,17 доларів США, що еквівалентно 160956,40 грн., з яких: заборгованість за кредитом 17722,24 доларів США, що становить 141653,87 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 2414,93 доларів США, що еквівалентно 19302,53 грн. Оскільки боржник [PERSON] своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не виконує, на вимоги сплатити заборгованість в добровільному порядку не реагує, тому позивач просить визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; припинити право власності відповідача [PERSON] на вказану квартиру; в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 20137,17 доларів США, що еквівалентно 160956,40 грн. за кредитним договором №11260743000 від 30.11.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] шляхом передачі ПАТ «Дельта банк» права власності на вказане майно; виселити із вказаної квартири відповідача [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вищезазначеною адресою, та стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 1609,56 грн. В судове засідання позивач ПАТ «Дельта банк» не з'явився, в поданій до суду позовній заяві просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась без поважних причин, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомила. Третя особа Державна реєстраційна служба України в судове засідання не з'явилась без поважних причин, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомила. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. З копії кредитного договору №11260743000 від 30 листопада 2007 року вбачається, що між АКІБ «Укрсиббанк» і відповідачем [PERSON] було укладено договір, на підставі якого відповідачу [PERSON] надано кредит в сумі 22000 доларів США з зобов'язанням повернути його в термін до 10.11.2022 року згідно з графіком погашення кредиту, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,90% на рік (а.с.11-16). Додатковою угодою №1 від 30.11.2007 року до Договору за згодою сторін змінено кінцевий термін повернення кредиту, а саме до 24.12.2037 року, змінено строк сплати процентів, при цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту (а.с.17). У забезпечення належного виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, 30.11.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки №б/н, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальна площа 79,1 кв.м, житлова площа 49,2 кв.м, яка є її власністю на підставі договору купівлі-продажу №6034 від 30.11.2007 року, про що внесено запис до державного реєстру правочинів за реєстраційним номером 2533231(а.с.22-24). На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «Укрсиббанк» змінило назву на ПАТ «Укрсиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «Укрсиббанк». 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору та договорів, якими забезпечено виконання зобов'язань, у ПАТ «Укрсиббанк» останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», що підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року (а.с.48-51), інтереси якого представляє на підставі довіреності від 01.06.2013 року ТзОВ «Колекторська Компанія «Вердикт» (а.с.78). Відповідачем [PERSON] належним чином не виконувались свої зобов'язання за кредитним договором та у зв'язку з цим утворилась заборгованість за кредитним договором. Так, з довідки, виданої ПАТ «Дельта банк» вбачається, що заборгованість за кредитним договором №11260743000 станом на 01.08.2013 року становить 20137,17 доларів США, що еквівалентно 160956,40 грн., з яких: заборгованість за кредитом 17722,24 доларів США, що становить 141653,87 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 2414,93 доларів США, що еквівалентно 19302,53 грн.(а.с.25). За ст. 626 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. Згідно з п. 6.1.2 та п.6.2 кредитного договору банк має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору та/або згідно умов відповідної угоди, що забезпечують погашення кредиту. У порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ПАТ «Дельта банк» направляв на адресу відповідача [PERSON] вимогу іпотекодержателя від 15 жовтня 2013 року про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, та у разі невиконання порушених зобов'язань- вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, передачу ключів та документації, однак суму боргу відповідачем сплачено не було (а.с.39-40). Банком доведено наявність у відповідача [PERSON] невиконаних зобов'язань за кредитним договором №11260743000 від 30.11.2007 року та додатковою угодою №1 від 30.11.2007 року у сумі 20137,17 доларів США, що дає право банку на дострокове стягнення суми кредитних коштів та в силу положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 30 листопада 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 3 червня 2014 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, частиною 4 визначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. У переданій в іпотеку банку квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрована відповідач [PERSON] згідно паспортних даних ( а.с.45-47). З договору купівлі продажу №6034 від 30.11.2007 року вбачається, що квартира [ADDRESS] є власністю відповідача [PERSON] (а.с.35-38). Таким чином, відповідачу [PERSON] був наданий кредит в іноземній валюті, даний кредит є споживчим кредитом та на його забезпечення вона передала в іпотеку банку квартиру, загальною площею 79,1 кв.м, яка використовується нею як місце постійного проживання. Враховуючи норми Закону № 1304-VII від 3 червня 2014 року, який є чинним на момент розгляду справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність слід відмовити.

Outcome: dismissed