Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У лютому 2015 року представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Зоренко А.С. звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просив звільнити заставлене майно з-під арешту та виключити його з акту опису, а саме: автомобіль OPEL Combo, 2007 року випуску, тип т/з - легковий універсал-В, кузов: [NUMBER], державний номер [NUMBER], накладеного державним виконавцем Биченко А.О. Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.12.2007 року між Приватбанком та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № HAE2AW55760025, відповідно умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти на загальну суму 23807,20 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк та [PERSON] 06.12.2007 року уклали договір застави автотранспорту № HAE2AW55760025, згідно п. 34.4 якого Клієнт в заставу надав автомобіль OPEL Combo, 2007 року випуску, тип т/з - легковий універсал-В, кузов: [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ Биченко А.О. при примусовому виконанні зведеного виконавче провадженя по примусовому виконанню виконавчих листів про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Кредитпромбанк» та вимоги УПФУ було накладено арешт на автомобіль OPEL Combo, 2007 року випуску, тип т/з - легковий універсал-В, кузов: [NUMBER], державний номер [NUMBER] боржника [PERSON], яке за нею зареєстроване згідно відповіді ВДАІ Ленінського району м. Харкова. Вищезазначене обтяження державного виконавця зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, про що свідчить Витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 46448440 від 26.02.2015 року. В даному випадку право застави у позивача ПриватБанку виникло 06.12.2007 року, а акти опису й арешту майна були складені у 2014 році, тобто пізніше, ніж було укладено договір застави. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Представник позивача до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутність та зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача просила ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі документів. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить її підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 41). Про причини неявки суд не сповістила. Представник третьої особи Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмові заперечення, у яких просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду доказів того, що застава була зареєстрована раніше від накладених арештів. Також позивачем не доведено, що вартість предмета застави є меншою від розміру заборгованості боржника, отже задоволення вимог про зняття арешту може призвести до порушення прав інших стягувачів, на користь яких накладено арешти на автомобіль. Крім того, позивачем не надано до суду довідки щодо обсягу заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ ПриватБанк та не надано оцінки вартості спірного автомобіля. Також представником було зазначено, що даний позов поданий з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові (а.с. 43-44). За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 06.12.2007 року між Приватбанком та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № HAE2AW55760025, відповідно умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти на загальну суму 23807,20 доларів США (а.с. 10-17). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк та [PERSON] 06.12.2007 року уклали договір застави автотранспорту № HAE2AW55760025, згідно п. 34.4 якого Клієнт в заставу надав автомобіль OPEL Combo, 2007 року випуску, тип т/з - легковий універсал-В, кузов: [NUMBER], державний номер [NUMBER] (а.с. 21-25). 01.07.2010 року Ленінським ВДВС Харківського МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, у т. ч. і на заставне майно банку. Арешт накладено згідно постанови АА № 064130 від 29.06.2010 року (а.с. 3). 28.03.2011 року Ленінським ВДВС Харківського МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, у т. ч. і на заставне майно банку. Арешт накладено згідно постанови № 25029328/18 від 25.03.2011 року (а.с. 4). 26.12.2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Лутугинського РУЮ Сировим О.А. винесено постанову про відкритя виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, у т. ч. і на заставне майно банку. Арешт накладено згідно постанови ВП № 30505239 від 26.12.2011 року (а.с. 5). 26.12.2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Лутугинського РУЮ Сировим О.А. винесено постанову про відкритя виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, у т. ч. і на заставне майно банку. Арешт накладено згідно постанови ВП № 30456180 від 26.12.2011 року (а.с. 5-6). 14.06.2013 року згідно ПАТ КБ ПриватБанк відповідно Договору застави автотранспорта від 06.12.2007 року (а.с. 6). 02.12.2014 року Ленінським ВДВС Харківського МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, у т. ч. і на заставне майно банку. Арешт накладено згідно постанови № 38312722 від 02.12.2014 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. В даному випадку право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло, як зазначено вище 06.12.2007 року відповідно до договору застави рухомого майна № HAE2AW55760025, а постанови про накладення арешту було винесено 01.07.2010 р., 28.03.2011 р., 26.12.2011 р. та 02.12.2014 р., тобто пізніше, ніж було укладено договір застави. Крім того, згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має ПриватБанк. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Згідно до вимог Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", встановлений пріоритет на переважне право на звернення стягнень на предмет обтяження залежно від черговості. За правилом ст. 52 Закону України „Про виконавче провадження" стягнення на заставлене майно в примусовому порядку допускається як на задоволення вимог стягувача-заставодержавця, так і для задоволення вимог інших стягувачів; при цьому, стягування на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувача, якій не є заставодавцем, в порядку примусового стягнення допускається лише у разі, колі вартість предмета застави перебільшує розмір заборгованості боржника заставодержавця. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, суд має підстав для задоволення позову і виключення майна з-під арешту. На підставі викладеного,

Outcome: approved