Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

У лютому 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначила, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] . Згідно рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2019 року за позивачкою та двома неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визнано право користування житловими приміщеними в квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира відноситься до державного житлового фонду. Окрім позивачки з її неповнолітніми дітьми, в квартирі також зареєстровані, але не проживають понад 15 років відповідачі по справі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На теперішній час відповідачі перебувають за межами країни, комунальні послуги не сплачують, не беруть участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі не зберігають. На підставі викладеного, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її інтереси в суді представляє [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує вимоги, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2019 року, за [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визнано право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Рішення суду набрало законної сили. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. Відповідно до відомостей Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 10 лютого 2021 року, позивачка [PERSON] зареєстрована разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2007 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Крім того, за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту КСН «Центральний» від 05 лютого 2021 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON] , а також її неповнолітні діти [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2007 року народження. Судом досліджено наданий позивачкою договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 02 лютого 2021 року, укладений між [PERSON] та КП «МВУ ВКГ», квитанції про оплату комунальних послуг. Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивачки. Відповідно до письмових пояснень, [PERSON] проживає в спірній квартирі разом із дітьми, відповідачі по справі зареєстровані в квартирі, однак не проживають, оскільки виїхали до Російської Федерації. Так, [PERSON] та [PERSON] виїхали в 2001 році, [PERSON] виїхав в 2003 році, [PERSON] виїхала в 1998 році. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] , тривалий час, вони втратили право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved