Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, до НАСК «Оранта», у якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50\~000,00 грн., індекс інфляції у розмірі 10\~111,57 грн. У судове засідання позивач надала заяву, у якій просила справу слухати за його відсутності, просив позов задовольнити. У судове засідання представник відповідача не зявився, надав до суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, у запереченнях на позов просив у задоволенні позовних вимогах [PERSON] відмовити у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріли справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3\~ст.10 ЦПК України). У відповідності зі\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що у 2013 року між [PERSON] та Страховою компанією "Оранта" 06.06.2013 року був укладений поліс №АС 2736263 про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (код страховика 009). 20.10.2013 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «Nissan» д/з ВН 6800 АН по вул. Рішельєвська, 56 в м. Одеса, не надав дорогу автомобілю [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався в попутному напрямку у разі чого скоїв з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження 23.10.2013 року страхувальником [PERSON], було надано повідомлення за № 13869 до Департаменту врегулювання збитків Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про дорожньо-транспортну пригоду. 20.11.2013 року Приморським районним судом суддею Луняченко O.A. була винесена постанова ( справа № 522/27685/13-ц, провадження №3/522/7738/13) про визнання [PERSON], винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до страхового акту № ОЦВ 13-13869/1 від 25.12.2013 року, наданого НАСК «Оранта», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Fiat» у результаті його пошкоджень, визначена ринкова вартістю автомобіля на момент ушкодження у розмірі 13\~682,77 грн. Також зазначено, що відновлювати автомобіль економічно недоцільно. Зазначена сума була виплачена позивачу 04.08.2015 року. Виплата страхового відшкодування за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладений між страховиком і страхувальником, є грошовим зобовязанням, оскільки це є відповідальністю (деліктні правовідносини). Потерпіла особа це - третя особа в страхових правовідносинах яка не є стороною договору страхування. Наведені в позовній заяві норми і розяснення Верховного Суду України про судову практику щодо розгляду страхових справ стосується договорів добровільного страхування (наприклад страхування майна), в яких страховик, на підставі договору між сторонами, бере на себе зобовязання здійснити виплату страхувальнику в випадку пошкодження майна останнього, тобто відповідальність виникає на підставі договору. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (ст. 992 ЦК). Отже, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення індексу інфляції. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. У відповідності зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Суд вважає необхідним відмовити позивачу задоволенні його вимоги щодо стягнення моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн., у звязку з тим, що позивачем не надано жодних доказів понесення ним моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed