Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , Ракошинської сільської ради Мукачівського району, третя особа Мукачівський об`єднаний військовий комісаріат про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що [PERSON] \~є власником\~житлового будинку\~ [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який є її братом, однак в будинку не проживає більше 18 років, місце його перебування їй невідоме. Посилається, що оскільки вона є власником будинку, а дана особи залишається зареєстрованим в ньому, цим порушуються її права на вільне володіння та користування своїм майном, у зв`язку з чим просить позов задоволити. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 27.10.2020 року замінено третю особу [INFO] на [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належними чином, її представник подала заяву, в якій просила розглянути позовну заяву без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задоволити, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник Ракошинської сільської ради Мукачівського району в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, вирішення справи залишив на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. \~\~Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~провести заочний розгляд справи та, згідно зі ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~є власником\~житлового будинку\~ [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Попович В.В., що також підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 115528531 від 27.02.2018 року (а.с. 9). Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, Пленум Верховного Суду України у\~постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2\~підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.\~\~\~\~\~\~ Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними та власником житла або законом З огляду на вищевказане, позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~ «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» (далі Закон)\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно із ст. 11 Закону реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюють органи реєстрації. Відповідно до ст. 3 Закону орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є компетенцією виключно органів реєстрації, а вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про виселення, про право користування такої особи жилим приміщенням, тощо відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11). За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed