Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В позовній заяві вказав, що він є власником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою в квартирі зареєстровані: батько - [PERSON], мати - [PERSON], колишня дружина - [PERSON] 10.11.2011р. вступило в законну силі рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Відповідач з того часу перестала проживати у цій квартирі та проживає за іншою адресою. В квартирі вона не з'являється, поштову кореспонденцію не отримує, комунальні послуги не сплачує. Будь-якої домовленості про збереження за [PERSON] житлової площі за період її не проживання не існує. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Відповідач [PERSON] до початку судового розгляду звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину. Свій позов мотивує тим, що 09.08.2003р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В період шлюбу 02.04.2004р. ними за спільні кошти на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу було придбано квартиру [ADDRESS], вартість якої становила 37300грн. (що еквівалентно 7000 доларів США), але за спільною згодою квартира зареєстрована на праві власності на [PERSON] При цьому при укладенні договору вони сплатили 4500 доларів США, а решту суми в розмірі 2500 доларів США оформили кредит, при цьому [PERSON] давала письмову згоду на укладення угоди. В 2011 р. перебуваючи у шлюбі сторони придбали автомобіль [NUMBER], який також зареєстрований на чоловіка. Просить суд в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити. Визнати квартиру [ADDRESS] та автомобіль [NUMBER] - спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та автомобіля [NUMBER]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та автомобіля [NUMBER]. Судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою суду від 15.10.2014р. відкрито провадження за зустрічним позовом та об'єднано його в одне провадження з первісним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку підтримали та просили його задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити за його безпідставністю. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Підтримали та просили задовольнити зустрічний позов в повному розмірі. В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що позивач та відповідач у шлюбі придбали квартиру. Так як повної суми для придбання квартири у них не було він як батько відповідача позичив кошти в сумі 2000 доларів США та дав їх своїй доньці (відповідачу по справі). Даний факт підтверджує надана ним розписка. Кошти позичив у своєї племінниці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є матір'ю відповідача та пояснила, що донька [PERSON] прийшла до них і попросила допомогти їм коштами для придбання квартири. Вони позичили кошти у чоловікової племінниці в сумі 2000 доларів США. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що в 2004р. до неї звернувся [PERSON], який є її дядьком та попросив позичити йому кошти в сумі 2000 доларів США, для того щоб допомогти своїй доньці у придбанні квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона як довірена особа займалася продажем квартири за [ADDRESS] у м. Каневі і всі перемови, стосовно купівлі зазначеної квартири, які проводилися протягом місяця, так як декілька раз змінювався курс долара і відповідно змінювалася ціна на квартиру, з нею вів саме [PERSON] Квартиру придбав позивач по справі [PERSON]. Він продав свою нерухомість і додав частину коштів для придбання квартири. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи приходить до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Порушене перед судом питання регулюється спеціальним Цивільним кодексом України та положеннями Житлового кодексу Української РСР. Матеріалами справи встановлене наступне: З договору купівлі-продажу квартири під скасувальною умовою від 02.04.2004р., зареєстрований в реєстрі № 1-57 та посвідчений державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори (а.с.7-8), що [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] З рішення Канівського міськрайонного суду № 2-803/11 (а.с. 9), що між сторонами був зареєстрований шлюб 09.08.2003р. у відділі РАЦС по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис №112 (а.с.32), та який розірвано 10.10.2011р. Судом встановлено з довідки від 06.05.2014р. виконкому Канівської міської ради, що в спірній квартирі зареєстровані [PERSON] уповноважений власник, [PERSON] - дружина, [PERSON] - батько, [PERSON]- мати (а.с.10). В первісному позові позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом. Враховуючи докази, оцінку яким суд дав вище, беручи до уваги принцип справедливості, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки ним та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. В зустрічному позові [PERSON] ставить позовні вимоги про визнання спільним майном подружжя квартиру [ADDRESS] та автомобіль [NUMBER] - спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності на 1/2 частину цього майна. Згідно з пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. Як вбачається з матеріалів справи, що в період шлюбу, згідно договору купівлі-продажу квартири під скасувальною умовою від 02.04.2004р., зареєстрований в реєстрі № 1-57 та посвідчений державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори (а.с.7-8), що [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2003 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] житлову квартиру за [ADDRESS] загальною площею 68,1 кв. м. згідно Договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-732. (а.с. 63) 27.02.2004 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу відчужив квартиру за [ADDRESS] який посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-263.(а.с.65) Згідно п. 2.1 Договору купівлі-продажу від 27.02.2004р. продаж квартири за домовленістю сторін вчинена за 43646 грн. 02.04.2004 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири під скасувальною умовою від 02.04.2004р., зареєстрований в реєстрі № 1-57 та посвідчений державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори (а.с.7-8), та придбав у [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] З п. 2.1 договору купівлі-продажу від 02.04.2004р. вбачається, що продаж вчинено за домовленістю першої та другої сторони за 37300грн., що еквівалентно 7000 доларів США, із яких Покупець передає Продавцям 23975 грн., що еквівалентно 4500 доларів США до підписання цього договору, а 13325 грн., що еквівалентно 2500 доларів США, Покупець зобов'язується передати Продавцю на протязі п'яти банківських днів, після одержання кредиту в банку. З огляду на викладене суд приходить до висновку, житлова квартира за [ADDRESS] у м. Каневі Черкаської області, була придбана [PERSON] за кошти, які він отримав від продажу житлової квартири за [ADDRESS] що була раніше йому подарована батьками. Суд критично оцінює доводи позивача за зустрічним позовом щодо вкладення нею коштів у сумі 2000 доларів США при придбанні спірної квартири, які їй були надані [PERSON] та отримані в борг від [PERSON] згідно розписки від 31.03.2004р. (а.с.70), оскільки в судовому засіданні не надано будь-яких доказів, що вказані кошти були отримані саме [PERSON] та витрачені на придбання спірної квартири. Крім цього, суд звертає увагу, що про договір позики (розписку) [PERSON] вказує 14.01.2015р., хоча справа в провадженні суду знаходилась із вересня 2014 року. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є родичами позивача за зустрічним позовом [PERSON], а тому суд ставить під сумнів походження наданої у судовому засіданні копії розписки про одержання коштів [PERSON] для придбання квартири доньці [PERSON] (а.с. 70) Що стосується позовних вимог про визнання спільним майном подружжя автомобіль [NUMBER] - спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності на 1/2 частину цього майна, то судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 22.03.2011р. власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON]. Як вже зазначалося шлюб між сторонами був розірваний 10 жовтня 2011 року, а отже автомобіль вибув з спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] в період їх шлюбу, а тому він не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину не підлягає до задоволення. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про безпідставність позовів та не можливість їх задоволення в повному обсязі, оскільки сторонами в справі не надано суду доказів на обґрунтування позовних вимог та обставин на які вони посилаються, їх доводи не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: dismissed