Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь депозит у сумі 1000 доларів США, проценти у сумі 90,58 доларів США 3 % річних від простроченої суми у розмірі 129,87 грн. , судовий збір у сумі 487,20 грн., витрати на правову допомогу у в сумі 2500 грн. Позов мотивовано тим, що 24.12.2014 року між сторонами було укладено договір про депозит « Пенсійний». Позивач передав відповідачу 1000 доларів США. Строк депозиту з 24.12.2014 року по 24.07.2015 року. 24.07 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу та процентів у сумі 1067,38 доларів США. Гроші позивачу не були повернуті чим було порушено укладений договір та діюче законодавство. Крім того позивач вважає,що він як споживач послуг банку має право на захист своїх прав за Законом України « Про захист прав споживачів». У звязку з простроченням грошового зобовязання відповідач зобовязаний також сплатити 3% річних від простроченої суми. У судове засідання позивач та його представник не зявилися. Представник позивача, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Подав суду заяву згідно з якою позов не визнав. Вважає, що позов не підлягає задоволення так як позивач є кредитором банку і у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб » та виплати за вкладами за договорами , строк яких закінчився повинен відшкодовуватись Фондом в межах суми відшкодування. Відносини з позивачем Суд дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до такого. 24.12.2014 року між сторонами було укладено договір - заяву про внесення вкладу у сумі 1000 доларів США з нарахуванням 11,6 % річних за користування грошами вкладника. Позивач передав відповідачу 1000 доларів США. Строк дії договору вкладу з 24.12.2014 року по 24.07.2015 року. Вказане підтверджено копією договору/а.с.15/ Укладений між сторонами договір діяв з урахуванням Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків в ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит», які є невід'ємною частиною договору-заяви між сторонами про банківський строковий вклад (депозит) . Статтею 1060 ЦК України передбачено,що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Основними умовами залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків в ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» якими передбачено, що після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою. 24.07 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу та процентів. /а.с. 17/ Грошові кошти за договором позивачу не повернуті. 05.08.2015 року відповідач надіслав позивачу повідомлення про те, що у звязку з набуттям постанови Правління Національного банку України №354 від 03.06.2015 року та закінченням дії депозитного договору необхідно звернутись до банку для подальшого обслуговування. Постановою Національного банку № 354 від 03.06.2015 року в період звернення позивача до банку було обмежено видачу валютних коштів з банків. Доказів того,що позивач у відповідності до вказаної пропозиції звертався до банку для подальшого обслуговування суду не надано. Рішенням фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року №171 у АТ « [PERSON] та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію. Частиною 5 статті 36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено ,що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. До суду позивач звернувся 06.10.2015 року , тобто після запровадження тимчасової адміністрації позивачу. Пунктом 7.4 зазначених Основних умов встановлено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим Договором, у випадку виникнення обставин непереборної сили, до яких відноситься, в тому числі, вступ у дію законодавчих актів, урядових постанов і розпоряджень державних органів, актів нормативного характеру Національного банку України, що прямо або побічно забороняють або обмежують можливість належного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (а.с.24). Частиною 1\~статті 617 ЦК України\~встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Статтею 56 Закону України "Про Національний банк України", передбачено,що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Викладене приводить до висновку ,що банк на вимогу вкладника повинен повернути суму депозитного вкладу за умови відсутності форс-мажорних обставин, до яких серед іншого віднесено нормативно-правові акти Національного банку України, що обмежують права сторін. З часу запровадження тимчасової адміністрації відповідач здійснює свою діяльність на підставі\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» який визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Статтею 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що \~вкладником є фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу, банківського рахунку. Частиною 1 статті \~26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено , що \~Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Пунктом 6\~статті 2 цього Закону\~встановлено, що ліквідація банку -\~\~це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства Викладене приводить до висновку , що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону\~передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5\~ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. На момент звернення позивача до суду в банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач посилається на пункт 1 частини 6 статті 36 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , як на підставу для стягнення коштів. Пунктом 1 частини 6 статті 36 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено , що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо:виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Вказане додатково вказує на те,що кошти за вкладами не можуть бути стягнуті, а підлягають виплаті в порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивачем заявлено вимогу про стягнення 3 % річних від простроченої суми у розмірі 129,87 грн. вимога мотивована тим , що відповідачем прострочено грошове зобовязання і у відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено,що відносини між сторонами регулюються договором заявкою від 24.12.2014 року. Вказаним договором встановлено, що за користування грошима позивача йому відповідачем сплачуються 11,6% річних від суми вкладу. Вказане спростовую вимоги позивача про стягнення 3% річних у сумі 129,87 грн. Викладене приводить суд до висновку про те, що у задоволенні позову в частині стягнення 1000 доларів США, проценти у сумі 90,58 доларів США, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 129,87 грн. слід відмовити Позивачем заявлено вимоги про стягнення судового збору у сумі 487,20 грн., витрат на правову допомогу у в сумі 2500 грн. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Суд прийшов до висновку ,що позовні вимого задоволенню не підлягають, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення судових витрат. На підставі викладеного

Outcome: dismissed