Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У серпні місяці 2015 року позивач звернувся до суду із заявою в якій вказав, що 20.04.2011 року фізична особа-підприємець [PERSON] через систему інтернет-клієнт-банкінг приєдналась до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті банку, які разом складають договір банківського обслуговування № б/н від 20.04.2011р. та взяла на себе зобовязання виконувати умови цього договору. Відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 28 800 грн. на поточний рахунок 26007478990001 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms повідомлень або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг», однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Відповідно до статті № Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису. Відповідно до пункту 3.2.1.1.1 умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів на здійснення поточних платежів. Відповідно до п. 3.2.1.1.6 умов визначено, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому у мовами та правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів. Однак відповідач належним чином умов договору не виконувала, внаслідок чого станом на 16.06.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 71381,48 гривень, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 28800,00 грн., заборгованості за процентами в сумі 21026,00 грн., 16889,88 грн. заборгованості за пенею, 4665,60 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом. Просить стягнути заборгованість в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити. Суду пояснив, що підстави для зменшення неустойки відсутні, оскільки наявність хвороби та матеріальної скрути відповідача не заперечується, однак розмір нарахованої неустойки не перевищує загального розміру заборгованості. Представник відповідача заявленого позову не визнав. Суду пояснив, що позивачем пропущено строк давності звернення до суду. Суд, заслухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 20.04.2011р. фізична особа-підприємець [PERSON] через систему інтернет-клієнт-банкінг приєдналась до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті банку, які разом складають договір банківського обслуговування № б/н від 20.04.2011р. та взяла на себе зобовязання виконувати умови цього договору. Відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 28 800 грн. на поточний рахунок 26007478990001 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms повідомлень або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг» . 05 липня 2006 року публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та приватний підприємець [PERSON] був укладений договір банківського рахунка. Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] 26.05.2015 року припинена, а відтак суд доходить висновку про підвідомчість даної справи Хмельницькому міськрайонному суду. Згідно з п.3.2.1.1.16 «Умов та правил надання банківських послуг» при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першої" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму, або не грунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно з ч 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Враховуючи, що воля сторін при укладанні вказаного договору виражена за допомогою електронного засобу звязку, суд доходить висновку, що такий договір укладено з дотриманням обовязкової письмової форми. Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у неї станом на 16.06.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 71381,48 гривень, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 28800,00 грн., заборгованості за процентами в сумі 21026,00 грн., 16889,88 грн. заборгованості за пенею, 4665,60 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом. Відповідач всупереч положенням статті 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. Суд не знаходить підстав для зменшення неустойки, позаяк розмір неустойки не перевищує фактичного розміру заборгованості. Підстав для застосування строків давності до заявлених позовних вимог суд не вбачає, оскільки 27.11.2012 року позивачем внесено 2113,0 грн., тому строк вимоги за кредитом не минув. Позивач приєдналась до умов та правил на підставі письмової заяви про відкриття і обслуговування поточного рахунку і на підставі електронного цифрового підпису. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved