Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

29 жовтня 2013 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Відповідно до укладеного договору № KTН3RX09345652 від 20.10.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2543,20 грн. строком на 18 місяців - з 20.10.2006 року по 20.04.2008 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 55,95 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 231,20 грн. Відповідач умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість, станом на 25.09.2013 року, в розмірі 36121,61 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2377,33 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 12356,05 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 895,20 грн., заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором - 18296,76 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1696,27 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 361,22 грн. Представник позивача - Щирий А.М.., який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій наполягав на позовних вимогах в повному обсязі, з підстав викладених в письмовому позові і не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. 20 жовтня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту («Розстрочка») (Стандарт) № KTН3RX09345652, за яким позичальнику надано споживчий кредит у сумі 2543,20 грн. строком на 18 місяців - з 20.10.2006 року по 20.04.2008 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 55,95 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 231,20 грн. (а.с.3-7). З матеріалів справи вбачається, що при укладенні 20.10.2006 року договору споживчого кредиту № KTН3RX09345652 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній надав згоду, що заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між позичальником і банком кредитний договір, засвідчивши її своїм підписом (а.с.3). Але, суд при цьому зазначає, що вишевказані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, які маються у справі, не містять відомостей щодо дати їх затвердження і тому суд позбавлений можливості перевірити чи дійсно вказані умови діяли на момент укладення договору від 20.10.2006 року і чи саме з цими Умовами був ознайомлений відповідач при підписанні договору. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії в зазначені, в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), строки. З заяви позичальника KTН3RX09345652 від 20.10.2006 року вбачається, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 05» по « 10» число кожного місяця, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 211,24 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Згідно п.4.2 Умов, при порушенні Позичальником зобов'язань із погашення Кредит, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом в розмірі 10,1% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв»язку з чим, станом на 25.09.2013 року, має заборгованість в розмірі 36121,61 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2377,33 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 12356,05 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 895,20 грн., заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором - 18296,76 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1696,27 грн. (а.с.2). На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Відповідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Із заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, вбачається, що заборгованість за кредитним договором погашається щомісячними платежами в розмірі 211,24 грн. з « 5» по « 10» число кожного місяця. Таким чином, судом встановлено, що поряд зі встановленням строку дії договору (з 20.10.2006 року по 20.04.2008 року), сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Враховуючи те, що повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись із моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13). Згідно Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.3-7) передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків та користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Пунктом 4.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що кошти, отримані від Позичальника для погашення заборгованості по Кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно п.3.2.11, 3.3.8 цих Умов, далі пені, далі - прострочених відсотків по Кредиту, далі простроченої заборгованості за Кредитом, частина направляється на погашення заборгованості за Кредитом, далі- комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту. Остаточне погашення заборгованості за Кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної у Заяві. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії згідно Заяви, відсотки і або частини Кредиту до останнього дня Періоду сплати, вони вважаються простроченими. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, оплата за кредитним договором відповідачем взагалі не проводилась(а.с.2). Отже, перебіг п'ятирічного строку позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] сплинув 21.04.2013 року, а позов було пред'явлено до суду 29 жовтня 2013 року (а.с.1). Тобто позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. При зверненні до суду банком не ставилось питання про поновлення пропущеного строку з викладенням причин пропуску. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з підстав пропущення позивачем строків позовної давності.

Outcome: dismissed