Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» 24 квітня 2018 року звернувся до суду з позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно укладеного договору від 10.07.2006 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначено, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування та підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом у Заяві. Позивачем умови договору в частині надання [PERSON] кредитних коштів було виконано. Однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору стосовного своєчасного повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, іншими платежами згідно Договору про надання банківських послуг виникла заборгованість, яка станом на 28 лютого 2018 становила 12 336 грн. 59 коп., яка складається з1757,40 грн - заборгованість за кредитом, 10579,19 грн -заборгованість по відсоткам за користування кредитом, з цієї суми просять відрахувати стягнуту за судовим наказом від 16.05.2008 суму заборгованості за кредитом в розмірі 2371,93, тому різниця становить 9964,66 грн., а також стягнути штрафів відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. - штраф (фіксована частина), 498,23 грн. - штраф (процентна складова у розмірі 5 % від суми позову), а також судові витрати по сплаті судового збору. Заочним рішенням від 03.08.2018 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості з [PERSON] задоволено частково. 01.09.2020 відповідач [PERSON] звернувся з заявою про перегляд заочного рішення від 03.08.2018. Ухвалою суду від 08.09.2020 відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про поновлення пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного розгляду. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.11.2020 ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 08.09.2020 скасовано, справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України. Ухвалою суду від 07.12.2020 відповідачу поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного розгляду, призначено заяву до судового розгляду на 21.12. 2020. Ухвалою від 21.12.2020 за клопотання відповідача розгляд заяви про перегляд заочного рішення відкладено на 05.02.2021. 05.02.2021 в зв`язку з перебування судді на лікарняному, розгляд заяви про перегляд заочного рішення відкладено на 18.03.2021 18.03.2021 скасоване заочне рішення, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 21.05.2021 в зв`язку з перебування судді в нарадчій кімнаті розгляд справи відкладена на 14.07.2021. 14.07.2021 в зв`язку з перебуванням судді на розгляді кримінального провадження в складі колегії розгляд справи відкладено на 12.08.2021. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» після розгляду заяви про перегляд заочного рішення, позовні вимоги не уточняв, пояснень щодо заяви про перегляд заочного рішення не надавав заяві, в позовній заяві зазначено клопотання позивача про розглядати справу у його відсутність, просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, та застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин, оскільки з часу виникнення заборгованості за договором від 10.07.2006 до моменту звернення з позовом до суду минуло понад 12 років, тобто більш ніж три роки, вважає вимоги банку не обґрунтованими. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи проводиться на підставі первинної позовної заяви від 24.04.2018 року. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «РуїзТоріха проти Іспанії» (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Матеріалами справи встановлено та підтверджено, що між Закритим акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н від 10.07.2006 року. За умовами укладеного договору [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «Приватбанк» у зв`язку із чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 було змінено найменування юридичної особи та внесено зміни до статуту. 14 червня 2018 року у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства змінено назву позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями статті 638 ЦК України закріплено, що договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. ПАТ КБ «Приватбанк» виконав всі покладені на нього обов`язки по наданню [PERSON] кредитних коштів згідно умов Договору, що не було спростовано відповідачем. В порушення умов укладеного Договору, відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за Кредитом, відсотками та іншими платежами на умовах, передбачених цим Договором перед ПАТ КБ «Приватбанк», не виконував, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] має заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» яка станом на 28.02.2018 становить 12 336,59 грн., яка складається з: - 1757 грн.40 коп. - заборгованість за кредитом, - 10 579 грн. 19 коп. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом. В матеріалах справи міститься судовий наказ, виданий Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2008 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом у розмірі 2 371 грн. 93 коп. на користь ЗАТ КБ «Приватбанк». Із загальної суми заборгованості за кредитом позивач у своєму розрахунку виключив 2 371 грн. 93 коп. яку було стягнуто раніше за судовим наказом. Тобто на момент розгляду справи загальна сума заборгованості за кредитом становить 9964, 66 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина);- 498 грн. 23 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Разом з тим, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, встановлений ст. 257 ЦК України, у три роки. А відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру"). Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Судом встановлено, що банк в 2008 році знав про заборгованість відповідача [PERSON] про кредитному договору, за заявою Закрито акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 16 травня 2008 року судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області стягнуто з [PERSON] борг в сумі 2371,93 грн., який було виконано. Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 07.07.2020 по справі № 712/8916/17, відповідно до якої подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. Згідно наданого банком розрахунку, після винесення судового наказу, з травня 2008 року відповідач оплату по кредиту не проводив, таким чином до квітня 2018 року банк не робив будь-які дії по стягненню боргу. Відповідно розрахунку відповідач мав останнідва платіж по договору 18.04.2018 в сумі 81,43 грн та 19.05.2014 року в сумі 1319,11 грн, тобто з зазначеного часу відраховується строк позовної давності, тобто АТ КБ «ПриватБанк» повинен був звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості до 19 травня 2017 року. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст. 129 Конституції України, ст. ст. 256, 257, 261, 264, 266, 267, 509, 526, 530, 610, 612, 1054, 1050 ЦК України та

Outcome: dismissed