Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

13 грудня 2013 р. позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ChevroletAveo, 2007 року випуску, д.р.н. [NUMBER], укладений між ним та [PERSON]; визнати за позивачем право власності на вказаний автомобіль. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 15.09.2009р. він придбав спірний автомобіль у [PERSON], сплативши останньому повну вартість за автомобіль, яка на той час складала суму еквівалентну 8 300,00 доларів США, що підтверджується розпискою. В свою чергу, [PERSON], передав йому у постійне та безповоротне користування і розпорядження спірний автомобіль, ключі від автомобіля. При цьому, [PERSON], посилаючись на відсутність у нього на час продажу автомобіля всієї необхідної документації для оформлення нотаріального договору купівлі-продажу автомобіля, пообіцяв позивачу в наступному оформити такий договір. Позивач посилається на те, що з 15.09.2009 р. він користувався спірним автомобілем без будь-яких обмежень, особисто виконував всі повноваження власника - здійснював його експлуатацію, необхідний поточний ремонт. Також ним сплачувалися необхідні платежі та збори, оформлювалися поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ та сплачувалися страхові платежі. Між тим, [PERSON] весь цей час ухилявся від укладенні договору купівлі-продажу спірного автомобіля у встановленому законом порядку. Позивач вважає, що він правомірно набув право власності на спірний автомобіль, проте на сьогоднішній день позбавлений права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Виходячи з наведеного вище, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ChevroletAveo, 2007 року випуску, д.р.н. [NUMBER], укладений між ним та [PERSON]; визнати за позивачем право власності на вказаний автомобіль. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги і просилиїх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснив суду, що спірний автомобіль є залоговим майном за кредитним договором № 014/000473/119794 від 03.04.2008 р. в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Згідно акту приймання-передачі автомобіля від 12.05.2009 р. заставодавцем [PERSON] вказаний автомобіль переданий ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою реалізації. 25 березня 2014 р. в судовому засіданні ухвалою суду до участі в справі в якості третьої особи залучено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Представник третьої особи залучено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» під час розгляду справи в суді не заперечував проти задоволення вимог позивача, пояснив, що даний автомобіль дійсно був залоговим майном за кредитним договором і у погашення заборгованості був переданий банку, за нього було внесено 57000 гривень, але даної суми не вистачило на повне погашення заборгованості і на цей час є не виконане рішення суду про стягнення в солідарному порядку заборгованості, яке набрало чинності. За виконавчим листом органом виконавчої служби на спірний автомобіль накладено арешт для забезпечення виконання рішення як на майно боржника, оскільки даний автомобільне переоформлено. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, третю особу, дослідивши та оцінивши докази у справі, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що автомобіль марки ChevroletAveo, 2007 р.в., державний реєстраційний номер[NUMBER], був зареєстрований у ВРЕР м. Свердловська на ім`я власника [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] (а.с.8). Судом встановлено, що на наданій суду позивачем копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засоби містяться особливі відмітки: «Дов.рах. цбр184529 21.03.2008: кредит Райффайзен банк Аваль, відч. заборонено…» (а.с. 8). 11 серпня 2009 р. [PERSON] від імені [PERSON] видав довіреність на ім`я [PERSON], якою уповноважив вказану особу від імені власника користуватися належним [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого Свердловським МРЕВ УМВС України в Луганській області, автомобілем марки ChevroletAveo, 2007 р.в., державний реєстраційний номер[NUMBER] (а.с. 10). 27 серпня 2009 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір щодо купівлі-продажу автомобілю марки ChevroletAveo, 2007 р.в., державний реєстраційний номер[NUMBER]. (а.с.9). Крім цього, 15.09.2009 р.[PERSON] написав розписку про отримання від позивача суму еквівалентну 8 300,00 доларів США за автомобіль марки ChevroletAveo, , державний реєстраційний номер[NUMBER]. (а.с.11).. Виходячи з наведених вище доказів, судом встановлено, що спірний автомобіль марки ChevroletAveo, 2007 р.в., д.р.н. [NUMBER]. перебував у постійному користуванні позивача на підставі довіреності від [PERSON], розписки [PERSON], та договору від 27 серпня 2009 року. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Виходячи з вимог чинного законодавства, довіреність не є документом за яким право власності може перейти від однієї особи іншій. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації. Виходячи з того, що відчуження автомобіля тягне за собою його реєстрацію в органах ДАІ на нового власника, суд вважає, що угода купівлі-продажу автомобіля сторонами мала бути укладена лише в письмовій формі. Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім випадків встановлених ч. 1 ст. 206 ЦК України. Виходячи з зазначених вище вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами мав вчинятися лише в письмовій формі. Суду не наданий письмовий договір, що був укладений [PERSON] або уповноваженою ним особою. Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Між тим, судом встановлено і це не оспорюється представником позивача, що сторони вимоги закону в цій частині не виконали. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, ч.2 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від .12.11976 року "Про судове рішення" /з наступним змінами /передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обгрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом рядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому зостановлюється рішення. Під час розгляду справи позивачем не доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Твердження позивача про те, що він з 2009 року постійно безперешкодно користувався спірним автомобілем, сплачує необхідні платежі та збори, оформлює поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, також не може бути підставою для задоволення вимог позивача, оскільки постійне, тривале користування позивачем спірним автомобілем само по собі не тягне перехід права власності від відповідача до позивача на спірний автомобіль без оформлення цих прав у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом реєстрації права власності на спірний автомобіль в органах МРЕВ Виходячи з доказів наведених вище, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля маркиChevroletAveo, 2007 р.в., державний реєстраційний номер[NUMBER]. Щодо вимог позивача про визнання за ним права власності на автомобіль марки ChevroletAveo, 2007 р.в.,державний реєстраційний номер[NUMBER]., то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу вказаної норми вбачається, що позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Позов про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України може бути заявлений власником індивідуально визначеної речі, який як володіє, так і не володіє нею, права якого оспорюються, заперечуються чи не визнаються третьою особою, яка не перебуває з власником у зобов'язальних чи інших відносних відносинах із приводу спірної речі. Підставою позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно. Під час розгляду справи позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він у встановленому законом порядку набув право власності на спірний автомобіль. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що позивач не набув права власності на спірний автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2007 р.в., державний реєстраційний номер[NUMBER]., передбачені законом підстави та форма для набуття такого права власності сторонами досягнуті та виконані не були, до сьогодні право власності у встановленому законом порядку зареєстроване за відповідачем [PERSON], це право не припинено, а тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі. Відповідно до клопотання позивача ухвалою судді Ленінського районного суду м. Луганська від 17 січня 2014 року накладено арешт на спірний автомобіль. Відповідно до положень п.6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. За таких обставин суд вважає за можливе одночасно з винесенням рішення скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 17 січня 2014 року.

Outcome: dismissed