Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] 19 лютого 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі, свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Позивач посилаючись на те, що відповідач, який є колишнім співвласником квартири, в період з 2009 року по теперішній час у квартирі не проживає, будь-які його речі у квартирі відсутні, просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартира [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду електронне повідомлення, в якому просив розглядати справу у його відсутність (а.с.29). Відповідач в судове засідання не з'явився, причина неявки суду не відома. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2013 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6-8) єдиним власником квартири під [ADDRESS] є [PERSON]. Як вбачається з акту від 13.05.2013 року, [PERSON], [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 07.11.2009 року та його особистих речей у квартирі немає. Вищевказаний акт підписаний сусідами [PERSON], [PERSON], та скріплений печаткою ТСББ Південь-2 (а.с.9) [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON], шлюб між якими було розірвано заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2011 року (а.с.14-15) Вищевказані особи є колишніми власниками квартири під [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] надав [PERSON] письмову нотаріальну згоду 77 АА 9466731 на продаж квартири [ADDRESS] (а.с.16), однак з реєстрації так і не знявся (а.с.18-21), що і зумовило звернення позивача до суду з вищевказаним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладені норми цивільного законодавства України можливо зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. А відтак у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, у даному випадку про позбавлення права користування житловим приміщенням. З огляду на те, що позивач набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім'ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається із матеріалів справи, позивач придбав квартиру [ADDRESS] 26 грудня 2013 року, а звернувся до суду з позовом 19 лютого 2013 року, тобто через 24 дні після її придбання. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Отже, суд вважає вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням передчасними, оскільки строк відсутності відповідача у спірній квартирі сплине лише 27 червня 2014 року, тобто тоді як відповідач не з`явиться у квартирі понад 6 місяців за неповажних причин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до необхідності відмови в задоволенні позову [PERSON] в цій частині. Вимога позивача, щодо зняття з реєстраційного обліку , є похідною від основного позову та може бути задоволена лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягає. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed