Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

18.03.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.10.2011 року шлюб між ними розірвано, дочку [PERSON] залишено на її вихованні. Одночасно зазначає, що 04.10.2011 року Червоноградським міським судом Львівської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дочки в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Вказує, що дочка зареєстрована та проживає з нею, з 2016 року відповідач самоусунувся від виховання дитини, жодного разу не проявляв ініціативи для зустрічі з донькою та не телефонував їй, хоча перешкод вона йому не чинила, а навпаки неодноразово телефонувала та просила спілкуватися та приділяти батьківську увагу дитині. Однак [PERSON] не мав наміру та бажання спілкуватися з Камілою. Між цим також вказує, що відповідач не звертався ні до суду, ні до комісії у справах дітей про визначення графіка відвідування дитини, жодного разу не відвідував дитину у школі, не телефонував класному керівнику, не був присутнім на батьківських зборах, а також не ходив з дитиною на прийом до лікаря. На думку позивача, наведене свідчить про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав відносно доньки. Ухвалою від 29.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче судове засідання у справі 11.05.2021 року відкладено у зв`язку із неявкою відповідача на 31.05.2021 року. Ухвалою від 31.05.2021 суд закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 26.07.2020 року. У за клопотанням представника відповідача та першою неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача розгляд справи 26.07.2021 року відкладено на 13.09.2021 року. Позивач в судовому засіданні пояснила суду, що після розірвання шлюбу із відповідачем, останній жодним чином не брав участі у вихованні та догляді за дитиною, не займався її фізичним, духовним і моральним розвитком. Вказала, що [PERSON] не цікавиться здоров`ям дитини, хоча йому відомо про захворювання та не відвідував дитину, хоча вона не змінювала місця проживання та йому відомо місце проживання дитини. Повідомила, що відповідач проживає у Республіці Польща, а аліменти платить від його імені його матір. Зазначила, що з дитинства дитина хворіє та перебуває на обліку у лікаря, у зв`язку із чим потребує постійного лікування, в тому числі за корном, однак без згоди батька дитина вона не може повезти дочку на лікування за кордон. Представник позивачки підтримав позов та просив задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав. Відповідач в судове засідання 13.09.2021 року повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду, що підтверджується довідкою Укрпошти, яка повернулась на адресу суду (а.с.27,33,52,65). Заяв, клопотань, відзиву відносно позову не подавав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила проводити розгляд справи у відсутності представника, при цьому зазначивши, що підтримує п.7 висновку виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 27.05.2021 року №68 (а.с.40). Допитана в якості свідка сестра позивача - [PERSON] підтвердила зазначені позивачкою обставини щодо періодів проживання сторін окремо. Повідомила суду, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач переїхав проживати окремо, після чого перестав проявляти інтерес до доньки, взагалі не приймав та не приймає участі у її вихованні. Вислухавши пояснення позивачки , її представника, пояснення свідка та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 12.10.2010 року (а.с.6). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.10.2011 року, яке набрало законної сили 05.12.2011 року, шлюб між сторонами розірвано, [PERSON] , [INFO] , залишено на вихованні із матір`ю [PERSON] ; змінено прізвище [PERSON] на дошлюбне - [PERSON] (а.с.7). Згідно довідкою відділу реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської № 4613 від 15.03.2021 року, позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із своєю неповнолітньою дочкою (а.с.9). Також встановлено, що Червоноградським міським судом Львівської області 04.10.2011 року видано виконавчий лист №2-1271/11 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі якого державним виконавцем Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Лінинською Т.В. 13.10.2011 року відкрито виконавче провадження №29246078 (а.с.11). Згідно із відповіддю на адвокатський запит №01-14/11 від 17.03.2021 року, виданою Червоноградською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №5, [PERSON] , [INFO] , навчається у ЧСШ №5 у 4 класі; активну участь у вихованні Каміли приймає мама [PERSON] ; за словами класного керівника батько [PERSON] на батьківські збори не приходив, не цікавився навчанням доньки (а.с.10). Із копії повідомлення КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Червонограда» №305 від 23.03.2021 року на адвокатський запит від 12.03.2021 року вбачається, що згідно даних розвитку дитини (форма 112/о) [PERSON] , [INFO] , та пояснень лікаря-педіатра, про обрання якого подано декларацію законним представником дитини: за отриманням медичної допомоги та медичних послуг для [PERSON] до лікаря-педіатра [PERSON] звертається мама [PERSON] ; батько дитини [PERSON] в інтересах [PERSON] до лікаря - педіатра не звертався; декларацію про обрання лікаря в інтересах [PERSON] подано законним представником мамою [PERSON] ; [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у лікаря-педіатра з діагнозом «Дисметаболічна оксалатна нефропатія, Еритроцитурія, ННО, Тубулоінтерстиціальний синдром, Дисплазія жовчовивідних шляхів, Міопія слабкого ступеня»; на даний час оперативного втручання [PERSON] не потребує; [PERSON] рекомендовано санаторно-курортне лікування 2 рази в рік (а.с.70). Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 27.05.2021 року №68, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним (а.с.38). За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним у постанові Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20). За змістом ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б слугували безумовною підставою до позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 27.05.2021 року №68 не містить доказового значення та правового обґрунтування висновку про доцільність розриву родинних зв`язків між відповідачем і дитиною, тому, суд вважає, даний документ недостатнім і недостовірним доказом, оскільки на його підставі не можна встановити дійсні обставини справи, вказаний висновок не містить аналізу інформації та відомостей отриманих органом опіки та піклування, у ньому немає опису, яким чином комісія вивчала, оцінювала та враховувала найкращі інтереси дитини і яка вага їм надана при ухваленні такого рішення (а.с. 1 0 ). Також всупереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, позивачкою не підтверджено відповідними доказами її доводи про відсутність зареєстрованих звернень відповідача до суду, до комісії у справах дітей про визначення графіка відвідування дитини, виїзд останнього на постійне місце проживання у республіку Польща. Клопотань про витребування доказів стороною позивача не заявлено. Таким чином, під час розгляду справи в судовому засіданні не встановлено факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню його дитини. Рішення суду не може грунтуватись на показах одного свідка. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12,13,81 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та не наділений функцією доказування, позивачка не довела обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Одночасно, суд враховує розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом №2-1271/11, складений державним виконавцем Червоноградського міського відділу Державної виконавчої служби ЗМУ Міністерства юстиції (м.Львів) Марчук Н.П., яким підтверджується, що заборгованість по аліментах відсутня (а.с. 13 -14), що свідчить про інтерес батька до дитини. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування та пропорційність якого за обставинами справи не доведено, належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків або свідомого нехтування ними, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, позивачем не надано, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed