Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У квітні 2013 р. КП УЖГ «Печерськжитло» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за комунальні послуги та експлуатаційних витрат. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2013 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до КП УЖГ «Печерськжитло»,треті особи: [PERSON], [PERSON], про захист прав споживача та об'єднано з основним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2014 позовну заяву КП УЖГ "Печерськжитло" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за комунальні послуги та експлуатаційні витрати залишено без розгляду. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що договір на комунальні послуги від 01.09.2003 №168 є нікчемним, неукладеним, недійсним та просив визнати за ним право не виконувати вказаний договір, стягнути з КП УЖГ «Печерськжитло» кошти в сумі 47937,78 грн. внаслідок виконання недійсного правочину. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому. Представник відповідача Федоренко М.С. в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що нежитлове приміщення площею 124,9 кв. м. по [ADDRESS] належить на праві власності позивачу та третім особам (т. 1, а. с. 3). 01.09.2003 між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та КП УЖГ «Печерськжитло» з іншої укладено договір № 168 на комунальні послуги. Того ж дня та між тими ж сторонами укладено договір № 168/1 на участь власника приміщення в експлуатаційних витратах власника будинку. Зміст позовних вимог зводиться до відновлення порушених прав позивача через призму Закону України «Про захист прав споживача» шляхом реституції. При цьому підставою для такого захисту, на його думку, є нікчемність, неукладеність та недійсність договору на комунальні послуги. Суд не погоджується з такими доводами позивача та знаходить їх безпідставними з огляду на наступне. Закон України «Про захист прав споживача» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Із договору від 01.09.2003 між позивачем та відповідачем породжуються споживчі правовідносини, які регулюються, зокрема, вказаним Законом. За правилами ст. 18 Закону обов'язковою умовою визнання дійсним договору є обставини, які обмежують права споживача, а саме: продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих ознак договору наведений у ч. 3 цієї статті, разом з тим, із позову не вбачається обставин, які б підпадали під такі ознаки. Крім того, відповідно до ст. 41 ЦК України, в редакції 1963 року, який був чинним на час укладення сторонами Договору від 01.09.2003, слідує, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. В силу указаної норми слідує, що, відповідно до волевиявлення сторін, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та КП УЖГ «Печерськжитло» укладено договір на комунальні послуги, згідно якого відповідач зобов'язувався надавати житлово-комунальні послуги, а, зокрема, позивач зобов'язувався своєчасно вносити оплату за ці послуги. Оскільки на момент вчинення спірного Договору між сторонами, укладеного 01.09.2003 не існувало Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та типових договорів, спірний Договір відповідав в цілому чинному на той час законодавству та волевиявленню сторін. Встановлено, що з 30.07.2004 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до розділу VІІІ Прикінцеві положення указаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги», слідує, що договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори, що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають чинність. При цьому Кабінет Міністрів України зобов'язаний у тримісячний термін з дня набрання чинності цим Законом розробити типові договори, передбачені цим Законом. Створення типових договорів між виконавцем/виробником та споживачем передбачається, зокрема,статтею 26 цього Закону. Так, на виконання Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Кабінетом Міністрів України затверджені такі типові договори, що стосуються відносин споживача житлово-комунальних послуг та виконавця цих послуг: типовий договір затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»; типовий договір затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529 «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсним спірного Договору в розумінні розділу VІІІ Прикінцевих положень Закону у суду немає у зв'язку з тим, що указаний договір за своїм змістом передбачає всі істотні умови договору між виконавцем та споживачем, встановлені ст. 26 Закону і відповідає всім іншим положенням Закону та типовим договорам. Також, умови договору, які не передбачені Законом та типовими договорами не можуть бути підставою для визнання недійсним договору, оскільки ч.2статті26 Закону встановлено, що крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін. При цьому, договір не містить умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими КМ України. Відповідно до вимог чинного законодавства відносини між споживачами комунальних послуг та балансоутримувачами будинку, які одночасно можуть бути і виконавцями (в розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») формуються на договірній основі. А відповідно до ст. 29 Закону договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Незважаючи на те, що на думку позивача договір є недійсним, в той же час він не звертався до відповідача про його припинення чи зміну, до того ж вказаний договір вважається пролонгованим, якщо жодна із сторін не заявить про його аналювання. Оскільки підстав для визнання договору від 01.09.2003 № 168 недійсним немає, то не підлягають задоволенню також вимоги позову про стягнення з КП УЖГ «Печерськжитло» коштів в сумі 47937,78 грн. на користь позивача в порядку реституції. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed