Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

04.11.2015 року позивач звернуласі до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 06.02.2006 року в с.Макалевичі Радомишльського району Житомирської області право власності на житловий будинок з надвірними будівлями №6, що розташований по вул.Шкільна в с.Макалевичі Радомишльського району Житомирської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спадщину вона прийняла шляхом подання заяви в нотаріальну контору у визначений законом строк. Нотаріальна контора не має можливості видати позивачці свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, що і змусило позивача вирішувати зазначене питання у судовому порядку. В судове засідання позивач не зявилася, в своїй заяві просить суд розглянути справу за її відсутності у звязку із незадовільним станом здоровя. Відповідач також надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.15). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 06.02.2006 року в с.Макалевичі Радомишльського району померла гр.[PERSON] (а.с.6). За свого життя, а саме 13.04.1987 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Макалевицької сільської ради народних депутатів Радомишльського району Житомирської області. На день смерті заповідача заповіт не змінено та не скасовано. Згідно заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті житловий будинок, літню кухню, сарай та все своє майно, яке буде належати їй на момент смерті заповіла [PERSON] (а.с.7). Згідно виданої виконкомом Макалевицької сільської ради довідки від 29.09.2015 року за померлою [PERSON], яка померла 06.02.2006 року рахується житловий будинок з надвірними будівлями №6, що розташований по вул. Шкільна в с.Макалевичі Радомишльського району Житомирської області. Крім померлої в цьому будинку ніхто не проживав, та не був зареєстрований на день смерті спадкодавця (а.с.8). Статтею 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У зв'язку з тим, що на випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, то згідно ст. ст. 1223, 1235, 1236 ЦК України позивач є спадкоємцями за заповітом. У відповідності до ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. Згідно копії матеріалів спадкової справи №448(2006) до майна померлої 06.02.2006 року [PERSON] позивачеві [PERSON] рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області 20.09.2006 року було визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. 03.10.2006 року позивачем подано заяву до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області (а.с.38-39). У відповідності до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Главою 86\~ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~"Про судову практику в справах про спадкування", згідно якогоза наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В той же час в матеріалах справи відсутні докази відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Таким чином, на час звернення до суду права позивача в частині визнання права власності на спадкове майно не були порушені та ніким не оспорюються, а тому на підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями №6, що розташований по вул. Шкільна в с.Макалевичі Радомишльського району Житомирської області в порядку спадкування за заповітом є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, позаяк судом не встановлено жодних перешкод для здійснення позивачем свого права на спадкування.

Outcome: dismissed