Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

07 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Гущиної Олени Іванівни, в якому просить визнати дії Приватного нотаріуса ПМНО Дніпропетровської області Гущиної Олени Іванівни у відмові у видачі дублікату договору дарування, посвідченого 31.03.2000 року приватним нотаріусом Гущиною О.І., реєстровий №478, неправомірними, зобов`язати Приватного нотаріуса ПМНО Дніпропетровської області Гущину Олену Іванівну видати [PERSON] дублікат договору дарування, посвідченого 31.03.2000 року приватним нотаріусом Гущиною О.І., реєстровий №478. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Гущиною О.І. 31.03.2000 року, реєстровий №478, на праві власності належить 1/2 частина приміщення літ. «А» кафе-бар « [ADDRESS] . На теперішній час між ним та іншим співвласником [PERSON] вникла конфліктна ситуація стосовно користування спірним приміщенням, тому надати оригінал договору, якщо він у неї перебуває, вона відмовляється категорично, що порушує право на вільне на володіння, користування і розпорядження власністю - 1/2 частиною приміщення літ. «А» кафе-бар « [ADDRESS] . Для реалізації свого права власності на зазначене нерухоме майно позивачу необхідний дублікат договору дарування, оригінал якого у нього відсутній, тому позивач звернувся до приватного нотаріуса Гущиної О.І. для його отримання. 22 травня 2019 року через свого представника позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу дублікату вказаного договору дарування, однак постановою від 27.05.2019 року було відмовлено у видачі дублікату договору дарування з тих підстав, що у довіреності не конкретизований обсяг повноважень представника щодо отримання дублікату договору дарування. Після чого 09 вересня 2019 року позивач особисто звернувся до нотаріуса Гущиної О.І. із заявою про видачу дублікату договору дарування, однак постановою від 11.09.2019 року було відмовлено у видачі дублікату договору дарування з тих підстав, що позивач не надав доказів на підтвердження втрати або знищення вказаного договору. На виконання зауважень нотаріуса позивач звернувся до Дніпровського РВП Дніпровського ГУНП в Дніпропетровській області, на що отримав висновок від 17.09.2019 р. про втрату договору дарування, а також подав оголошення в ЗМІ - газету «Бесплатка» про втрату договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Гущиною О.І. 31.03.2000 року, реєстровий №478. 25 вересня 2019 року позивач втретє звернувся до нотаріуса Гущиної О.І. із заявою про видачу дублікату договору дарування та додав копію відповіді Дніпровського РВП Дніпровського ГУНП в Дніпропетровській області; копію висновку Дніпровського РВП Дніпровського ГУНП в Дніпропетровській області; оголошення в ЗМІ - газеті «Бесплатка». Постановою від 03 жовтня 2019 року нотаріус Гущина О.І. в черговий раз відмовила у видачі дублікату, посилаючись на те, що договір дарування був виготовлений у двох примирниках, один з яких залишився у нотаріуса, а інший був виданий обдарованим. Також нотаріус зазначила, що на теперішній час оригінал договору дарування знаходиться у іншого співвласника [PERSON] . Відповідач не погодилась з позовною заявою та подала відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що нотаріус має право видати дублікат документу виключно у разі втрати або зіпсування такого документу. Ці підстави є вичерпними та не підлягають розширювальному тлумаченню. Відсутність договору дарування приміщення у позивача не свідчить про втрату або зіпсування документа, що згідно Закону України «Про нотаріат» є підставою для видачі нотаріусом дубліката договору. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 61-3229св18, від 18 квітня 2018 року у справі 61- 5458св18, від 03 квітня 2019 року у справі №61-24509св18. У своєму позові [PERSON] фактично не заперечує факту того, що оригінал договору дарування знаходиться в другого співвласника приміщення - [PERSON] . Разом з цим Позивач зазначає, що не може отримати оригінал договору через конфлікт з [PERSON] , яка в свою чергу відмовляється надати Позивачу договір. Тобто Позивач своїми твердженнями спростовує факт втрати або зіпсування договору дарування: [PERSON] знає, що договір існує; знає, що договір не зіпсований і не втрачений; знає, в кого саме наявний оригінал договору. Відмовляючи Позивачу у видачі дублікату договору дарування Відповідачка діяла абсолютно правомірно та в межах своєї компетенції. Зокрема Гущина О.І. , маючи інформацію про те, що оригінал договору знаходиться у [PERSON] , [INFO] травня 2019 року, 02 жовтня 2019 року відібрала від останньої відповідні заяви. Одночасно Гущина О.І. особисто оглядала оригінал договору дарування, у кожному випадку пересвідчившись в тому, що договір не втрачено та не зіпсовано. Відтак, у Відповідачки не було жодних правових підстав видавати Позивачу дублікат договору. Звернення Позивача до правоохоронних органів з заявою про втрату документу, а також оголошення про це у газеті, не спростовують факту перебування оригіналу договору у [PERSON] , так як цей факт об`єктивно підтверджується належними доказами, а також не заперечується самим Позивачем. Окрім того Позивач зазначає, що Гущиною О.І. нібито штучно створена ситуація, яка позбавляє [PERSON] виконувати будь-які дії щодо належного йому майна. При цьому Позивач посилається на те, що постановою від 11.09.2019 року Відповідачка відмовила йому з підстав відсутності доказів втрати або зіпсування договору, а після надання відповідних документів (заяви до правоохоронних органів, оголошення в газеті) відмовила з інших підстав. З цього приводу слід зауважити, що у кожній своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, починаючи з 23 травня 2019 року, тобто з того дня, коли ГУЩИНА О.І. дізналась, що оригінал договору знаходиться у [PERSON] , ГУЩИНА О.І. відмовляла [PERSON] перш за все за цією обставиною, яка є основною правомірною підставою винесення постанов у відмові у видачі дублікату договору. Доказом цього є додані до справи копії постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2019,11.09.2019, 03.10.2019. В судове засідання сторони не з`явились, згідно письмових заяв просили розглянути справу без їх участі, позивач просив задовольнити вимоги позову, відповідач - відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Гущиною О.І. 31.03.2000 року, реєстровий №478, на праві власності належить 1/2 частина приміщення літ. «А» кафе-бар « [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 03.04.2019 року №5553, копія довідки додана до позову. Згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості за об`єктом нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , відсутні, витяг з якого додано до позову. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 1/4 частина приміщення кафе-бар « [ADDRESS] належить [PERSON] , витяг з якого додано до позову. Згідно договору дарування, посвідченого 31.03.2000 року приватним нотаріусом Гущиною О.І., реєстровий №478, [PERSON] подарувала, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняли в дар: [PERSON] - 1/2 частину, [PERSON] - 1/4 частину, [PERSON] - 1/4 частину приміщення «А» кафе-бар « [ADDRESS] . 27.05.2019 року, 11.09.2019 року, 03.10.2019 року Приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Гущиною О.І. позивачу було відмовлено у видачі дублікату договору дарування, в тому числі, з тієї підстави, що оригінал договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Гущиною О.І. 31.03.2000 року, реєстровий №478, знаходиться у іншого власника [PERSON] . Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 18/5 від 14.06.94, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за N 152/361 (яка була чинна на момент нотаріального посвідчення договору дарування 31.03.2000 року), документи, в яких викладено зміст угод, що посвідчуються в нотаріальному порядку, подаються нотаріусу не менш ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса (стаття 59 Закону "Про нотаріат". Всі примірники підписуються учасниками угоди. Посвідчувальний напис вчиняється на всіх примірниках угоди. За бажанням учасників угоди, кожному з них видається по одному примірнику (п.29 Інструкції). Як вбачається з тексту договору дарування, договір складено в двох примірниках, з яких один залишається у приватного нотаріуса, а другий видається обдарованим - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (п.7 договору дарування). Відповідно до п.п.1.1 Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (яка чинна на даний момент), у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Згідно вказаного вище пункту Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, підстави, за яких особи, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, мають право отримати дублікат документа, не підлягає розширювальному тлумаченню, і такими підставами є втрата або зіпсування документу. Відповідач вказує, що оригінал договору дарування, посвідченого 31.03.2000 року приватним нотаріусом Гущиною О.І., реєстровий №478, знаходиться у [PERSON] та надає в підтвердження вказаного заяви [PERSON] від 23.05.2019 року та 02.10.2019 року. Другий оригінал вказаного вище договору дарування знаходиться у Приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Гущиної Олени Іванівни. Інших примірників договору дарування, посвідченого 31.03.2000 року приватним нотаріусом Гущиною О.І., реєстровий №478, складено не було. Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 12, частини 1,5 ст.81 ЦПК України). Тобто нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Відповідно до частин 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України). Також ЦПК України передбачено можливість для позивача заявити клопотання про витребування доказів у разі неможливості самостійно надати докази відповідно до статті 84 ЦПК України. Позивачем не заявлено клопотань про витребування доказів. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Невчинення позивачем необхідних процесуальних дій унеможливлює встановлення обставин справи, перевірки їх доказами, в той час як суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, що визначено в частині 7 ст.81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності саме позивач у справі та особа, яка стверджує про втрату договору дарування, мав довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог - втрата оригіналу договору дарування або його зіпсування. При вирішенні позовних вимог суд в порушення принципу змагальності не може визнати встановленою обставину, що не підтверджена належними та допустимими доказами, та використати концепцію негативного доказу, яка сама по собі порушує принцип змагальності. Аналогічна позиція щодо застосування норм процесуального права викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed