Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на ті обставини, що 31 серпня 2012 р. уклав з відповідачем кредитний договір № 50005860 про надання позивачеві кредиту на придбання автомобіля в сумі 117226,08 грн. зі сплатою 8% річних строком на 60 місяців, загальні умови кредитування були викладені в додатку до кредитного договору. 11 вересня 2012 р. між вказаними сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 50005860, відповідно до якого позивач, з метою забезпечення виконання своїх зобов'язань перед відповідачем передав в заставу останньому свій автомобіль марки Volkswagen модель Amarok 2011 року випуску. Відповідно до п.п.1.3.1. додатку до кредитного договору «Загальні умови кредитування» позивач, як позичальник, сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених відповідачем рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Графік погашення кредиту не не містить інформації щодо повернення кредиту позичальником у тій валюті, у якій йому було надано грошові кошти, тобто у гривні. В обгрунтування позову зазначив, що відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти такого самого роду та такої якості…) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно положень ч.1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. З метою мінімізації фінансових ризиків споживачів за споживчими кредитами з 16.11.2011 року частиною 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України. Графіком погашення кредиту до кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в доларах США, що складає 292,44 долара США. Протягом дії кредитного договору платежі по кредиту постійно збільшувалися у зв'язку із збільшенням курсу доллара США, що підтверджується копіями відповідних рахунків відповідача, які направлялися позивачеві. Згідно вимог ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» забороняється фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентнох ставки або інших платежів, передбачених договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом. Укладання графіку погашення заборгованості за кредитом із відображенням платежів в доларах США є незаконним, оскільки кредитор у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України надав кредитні кошти в національній валюті, а тому повернення кредиту та відсотків повинно відбуватися в валюті кредиту. Відповідно до ст. ст. 638, 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», графік погашення кредиту обов'язково укладається при укладенні споживачем кредитного договору, а тому наявність графіку погашення кредиту за договором є істотною умовою цього договору. У разі визнання істотної умови недійсною весь договір підлягає визнанню недійсним. Таким чином, в порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови, якими передбачена сплата позивачем коштів на повернення кредиту в перерахунку за поточним обмінним курсом гривні до доллара США є дискримінаційними по відношенню до позивача, як до споживача, а вказані умови логовору - несправедливими. Посилаючись на ст. 215 ч.1, ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, ч.3 чт. 215 ЦК України просив визнати оспорюваний кредитний договор недійсним. Посилаючись на ст. 548 ч.2 ЦК України, відповідно до якої недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення просив визнати недійсним договір застави. В обгрунтування заявлених вимог посилався також на ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язанного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, зокрема, якщо ціну продукції визначено неналежним чином. Просив визнати недійсним кредитний договір № 50005860 від 31 серпня 2012 року, укладений між [PERSON] та відповіачем, визнати недійсним договір застави транспортного засобу № 50005860 від 11 вересня 2012 р. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги на підставах зазначених в позові, відповідач не визнав позовні вимоги, посилаючись на письмові заперечення. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступне : 31 серпня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено кредитний договір №50005860 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 117 226, 08 грн., що еквівалентно 14 422, 50 дол. США з відсотковою ставкою 8,0% строком на 60 місяців на придбання автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] (а.с.15). Того ж дня було розроблено Графік погашення кредиту, загальних умов кредитування (а.с.16-19). З метою забезпечення зобовязань 11 вересня 2012 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу № 50005860, відповідно до умов якого [PERSON] передав у заставу ТОВ «Порше Мобіліті» автомобіль Volkswagen, державний номер ВЕ 2548 ВВН, 2011 року випуску (а.с.20-22). Виконання відповідачем умов договору та погашення кредиту відповідно встановленого графіку підтверджується рахунками-фактури за період з 03.10.2012 року по 06.03.2015 року (а.с.23-51). Як вбачається з п. 1.3.1. Загальних умов кредитування (додатку до кредитного договору №50005860 ) розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі. Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент висталення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний Компанією, збільшиться більше, ніж на 2% різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Слід зазначити, що за приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до постанов Верховного Суду України від 04.07.2011 р. у справі N 3-62гс11, від 26.12.2011 року у справі N 3-141гс11, у справі № 910/763/13|3-133гс14 від 07.10.2014 року положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. У розумінні ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті. Відтак, коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України. Поряд з цим, слід зазначити, що статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, умовами кредитного договору та загальними умовами кредитування передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Зазначені умови кредитного договору та загальні умови кредитування підписані позичальником без зауважень. Графіком погашення кредиту передбачені не платежі у гривні, а еквівалент у доларах США, який при сплаті відповідного щомісячного платежу відповідатиме певній сумі у гривні. Даний спосіб розрахунку щомісячного платежу у графіку погашення кредиту відповідає положенням п.1.3.1. Загальних умов кредитування, які є невід'ємною частиною договору. Статтею 204 ЦК України встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстави для визнання правочину недійсним визначені в ч. 1 ст. 215 ЦК України відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача. Втім, як встановлено судом першої інстанції, позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не довів за допомогою належних засобів доказування наявності правових підстав, з якими закон пов'язує недійсність договору. Крім того, з врахуванням встановлених обставин не вбачаються підстави скасування оспорюваного кредитного договору з врахуванням положень ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки істотна зміна становища щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору. За таких обставин вбачається висновок про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed