Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

05 травня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та АТ «Укрсиббанк» в якій позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно на її користь моральну шкоду у розмірі 140 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 02.10.2019, який залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.02.2020 визнано винною [PERSON] у вчиненні злочинів та встановлено факт неправомірного заволодіння коштами [PERSON] при розміщенні їх на депозитний рахунок АТ «Укрсиббанку» на суму 144026,61 грн. Вказує, що вказаним злочином їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона не могла використати свої єдині заощадження для життєво необхідних потреб. Вона перебувала в емоційному стресі, так як залишилася без коштів, які накопичувала протягом всього життя. Як наслідок, в 2014 році в неї було виявлено тяжке онкологічне захворювання, на лікування якого у неї не було коштів. Завдану моральну шкоду вона оцінює на рівні 140 000,00 грн. Просить стягнути таку моральну шкоду солідарно з [PERSON] та ТА «Украсиббанк». Ухвалою суду від 25.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 03.07.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від АТ «Укрсиббанк» в якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог до банку відмовити, оскільки банком було добровільно відшкодовано позивачці матеріальні збитки, а факт завдання їй моральної шкоди не доведено на підставі належних та допустимих доказів. 06.08.2020 позивач надала суду відповідь на відзив де наголосила, що шкода їй завдана діями працівника банку [PERSON] , а тому в силу вимог ст. 1172 ЦК України, банк, як роботодавець відповідає за завдану позивачці шкоду. Ухвалою суду від 18.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивачки та позивачка позовні вимоги підтримали. Так позивачка вказала, що акумулювала власні кошти, які довго заробляла за межами держави, а згодом вирішила розмістити на депозит в АТ «Укрсиббанк». Як з`ясувалося згодом, керівник відділення у банку привласнила її кошти, що унеможливило отримання своєчасно коштів, які були необхідні їй для лікування. Адвокат наголосила, що позивачка виборювала своє право на кошти протягом восьми років, а тому її моральні страждання є очевидними. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула Заслухавши думку учасників процесу, з огляду на те, що [PERSON] була повідомлена належним чином за місцем її зареєстрованого місця проживання, а фактичне її проживання не може бути встановлено, так як вона перебуває у міжнародному розшуку, то суд ухвалив проводити розгляд справи без її участі. Представник відповідача АТ «Укрсиббанк» в судовому засіданні, шляхом відеоконференцзвязку, заперечив проти задоволення позовних вимог в частині щодо банку з огляду на таке. Банк відшкодував матеріальні збитки позивачці в добровільному порядку. А моральні збитки не можуть бути покладені на банк, так як останнім не завдано позивачці жодних моральних страждань, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями банку та моральною шкодою позивачки, крім того, позивачкою не доведено факт завдання такої шкоди. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 02 червня 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» в особі начальника відділення №873 [PERSON] та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № [NUMBER] за умовами якого [PERSON] розмістила банківський вклад на загальну суму 23500 Євро (а.с. 55). Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 02.10.2019 №446/1917/16-к, який залишено без змін Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.02.2020 [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права займати посади, пов`язані з фінансово-господарською діяльністю строком на три роки, з конфіскацією належного на праві власності майна та зі штрафом розміром 700 неоподаткованих мінімумів громадян (а.с. 10-51). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком від 02.10.2019 встановлено, що 02.04.2012 в Кам`янка-Бузькому відділенні АКІБ «УкрСиббанк» №873, що знаходиться по вулиці Незалежності,77 в місті Кам`янка-Бузька Львівської області, між [PERSON] , з однієї сторони та АКІБ «УкрСиббанк» № 873 в особі керуючої вказаного відділення Азаровою Т.М. з іншої сторони, укладено підроблений договір банківського вкладу № [NUMBER] EUR з терміном дії до 02.08.2012, із виплатою вкладнику банківською установою процентної ставки в розмірі 16 % річних. Під час укладання вище вказаного договору, [PERSON] була переконана у достовірності документа, а [PERSON] достовірно знала, що відомості у договорі не відповідають дійсності. Після укладання вище зазначеного договору банківського вкладу, [PERSON] отримала від вкладника [PERSON] гроші в розмірі 23500 євро. Однак, 01.10.2012 остання зняла з рахунку банківського вкладу 10000 євро, внаслідок чого на депозиті залишилось 13500 євро, що згідно курсу НБУ на 02.04.2012 становило 144026 гривень 61 копійка. [PERSON] достовірно знаючи та наперед усвідомлюючи, що вказаний договір є підроблений, укладений з метою обернення майна вкладника [PERSON] на свою користь, всупереч своїм функціональним обов`язкам та інструкцій банку, повторно реалізуючи свій злочинний умисел, отримані від вкладника [PERSON] гроші в касу банківської установи не внесла, грошові кошти останній не повернула, тим самим заволоділа майном [PERSON] у великих розмірах. Крім цього, керуюча Кам`янка-Бузького відділення АКІБ «УкрСиббанк» №873 [PERSON] , 02.04.2012 по вулиці Незалежності,77 в місті Кам`янка-Бузька Львівської області, склала і видала завідомо неправдивий документ - договір банківського вкладу (депозиту) № № [NUMBER] EUR EUR укладений з [PERSON] , в результаті чого останньому заподіяно матеріальних збитків на суму 144026 гривень 61 копійка, що є тяжкими наслідками. З огляду на наявність вироку від 02.10.2019, який набрав законної сили, а також положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доведенню обставина розміщення коштів [PERSON] на депозитному рахунку АТ «Укрсиббанк», а також факт привласнення таких коштів працівником банку [PERSON] у розмірі 144026,61 грн. Дані обставини не заперечують також і учасники справи. Листом від 01.04.2020 позивачка [PERSON] звернулася до АТ «Укрсиббанк» в якому просила відшкодувати завдану їй моральну шкоду у розмірі 140 000,00 грн., однак листом від 17.04.2020 АТ «Укрсиббанк» повідомив, що у банку відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди (а.с. 53-54). Розглядаючи даний спір, суд відзначає, що такий виник з приводу відшкодування моральної шкоди позивачці, яка завдана їй у зв`язку з вчиненням відносно неї злочину працівником банку. Оцінюючи факт завдання моральної шкоди позивачці, суд відзначає, що сам факт неправомірного заволодіння коштами вкладника на суму 10 000 євро працівником банку, та повернення їх через вісім років свідчить про наявність завданої моральної шкоди такому вкладнику. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Як видно з обставин справи, позивачка була незаконно позбавлена належних їй коштів у великому розмірі протягом тривалого часу, тобто протиправна поведінка відносно неї мала місце. Також, як видно з матеріалів справи, позивачка хворіла на тяжке онкологічне захворювання (а.с. 57-72), в результаті чого їй було присвоєно інвалідність (а.с. 56). І оскільки період захворювання позивачки співпадає з періодом незаконного позбавлення її права на кошти, то суд вважає, що така обставина свідчить про наявність сильних душевних страждань та вимушених життєвих змінах, а також позбавлення її можливості належно реалізувати право на охорону здоров`я. Оцінюючи розмір такої шкоди, суд вважає, що такий необхідно визначити на рівні 100 000,00 грн., а не як просить позивачка на рівні 140 000,00 грн. з огляду на таке. Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При чому, суд враховує, що як вірно визначено у п. 6.4. Методичних рекомендаціях Листа Мінюсту від 13.05.2004р. N 35-13/797 "Відшкодування моральної шкоди" моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. Оскільки розмір моральної шкоди неможливо оцінити в повному обсязі з огляду на специфіку предмету доказування у даній категорії справ, то суду необхідно також керуватися загальними засадами цивільними законодавства такими як справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи, що загальна сума матеріальної шкоди, яка була завдана позивачці незаконними діями працівника банку, становить 144026,61 грн., то суд вважає, що за даних, конкретних обставин справи (тривалості порушення, захворювання позивачки) достатнім та справедливим буде відшкодування моральної шкоди на рівні 100 000,00 грн. Вирішуючи питання про солідарне стягнення, яке просить позивачка, суд виходить з наступного. З обставин справи беззаперечно встановлено, що також не заперечується учасниками справи, що [PERSON] вчиняючи відповідні незаконні дії відносно позивачки перебувала у трудових відносинах з АТ «Укрсиббанк», так як була начальником відділення №873. Спеціальною нормою, яка регулює питання відшкодування шкоди завданої під час виконання трудових обов`язків є ст. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Цьому обов`язку роботодавця кореспондує обов`язок працівника відшкодувати завдану шкоду, який передбачений ст. 132 КЗпП. Таким чином, в даному випадку саме роботодавець [PERSON] - АТ «Укрсиббанк» повинен нести відповідальність за шкоду, яка заподіяна нею при виконанні трудових обов`язків, що у свою чергу надає роботодавцю право зворотної вимоги до такого працівника. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для покладення обов`язку з відшкодування школи на працівника безпосередньо, оскільки відповідальність останнього є обмежена і оцінка розміру відповідальності працівника перед роботодавцем може бути здійснена виключно в межах окремого спору між роботодавцем та працівником. Причому суд вважає безпідставним формулювання позовних вимог позивачки як солідарне стягнення, оскільки за правилами ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Будь-якої норми закону чи положень договору, які б визначали відповідальність відповідачів за завдану шкоду як солідарну, судом не встановлено, а позивачем не доведено. Тому, суд вважає, що цивільна відповідальність з відшкодування моральної шкоди позивачці повинна бути покладена на АТ «Укрсиббанк», а у задоволенні вимог до [PERSON] необхідно відмовити. Одночасно, з відповідача АТ «Укрсиббанк» необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial