Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 21.07.2012 року, у розмірі 19 317 гривень 36 копійок, а також 5000 гривень моральної шкоди. 06.10.2014 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій остання просила суд також визнати ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» винним в заподіянні шкоди, що виникла внаслідок наїзду належного відповідачу автомобіля «ДАФ», д.н.з. [NUMBER], на автомобіль, що належить позивачу «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER]. 26.03.2015 року позивачем збільшено позовні вимоги в частині відшкодування шкоди, за вказаною заявою про збільшення позовних вимог позивач просила суд стягнути з відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» майнову шкоду у розмірі 119 930 грн. 20.04.2015 року позивачем збільшено позовні вимоги, за вказаною заявою позивач просила суд стягнути з відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» майнову шкоду у розмірі 115 270 грн.; стягнути з відповідачів ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» та ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» матеріальні збитки, понесені на транспортування та зберігання пошкодженого транспортного засобу у розмірі 4 660 грн., а також 2 349,53 грн. - пені, 345,10 грн. - три проценти річних, 2 381,26 грн. - збитки від інфляції. 19.05.2015 року позивачем збільшено позовні вимоги, за вказаною заявою позивач просила суд: стягнути з відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» майнову шкоду у розмірі 115 270 грн.; стягнути з відповідачів ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» та ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» матеріальні збитки, понесені на транспортування та зберігання пошкодженого транспортного засобу у розмірі 4 660 грн., а також 2 571,67 грн. - пені, 356,20 грн. - три проценти річних, 3 369,18 грн. - збитки від інфляції; визнати бездіяльність відповідачів щодо несплати страхового відшкодування та відшкодування збитків - протиправною, такою, що порушує права позивача; визнати ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» винним в заподіянні шкоди, що виникла внаслідок наїзду належного відповідачу автомобіля «ДАФ», д.н.з. [NUMBER], на автомобіль, що належить позивачу «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER]; стягнути з відповідачів на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат. 17.03.2016 року позивач збільшила позовні вимоги, за вказаною заявою просила суд: стягнути з відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» майнову шкоду у розмірі 115 270 грн.; стягнути з відповідачів ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» та ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» матеріальні збитки, понесені на транспортування та зберігання пошкодженого транспортного засобу у розмірі 4 660 грн., а також 2 571,67 грн. - пені, 356,20 грн. - три проценти річних, 3 369,18 грн. - збитки від інфляції; стягнути з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача за прострочення виконання зобов'язання щодо сплати страхового відшкодування 18027,92 грн. - пені, 951,84 грн. - три проценти річних, 14401,59 грн. - інфляційних витрат; визнати бездіяльність відповідачів щодо несплати страхового відшкодування та відшкодування збитків - протиправною, такою, що порушує права позивача; визнати ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» винним в заподіянні шкоди, що виникла внаслідок наїзду належного відповідачу автомобіля «ДАФ», д.н.з. [NUMBER], на автомобіль, що належить позивачу «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER]; стягнути з відповідачів на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат. 14.04.2016 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, якою фактично змінено предмет позову в частині відшкодування майнової шкоди на відшкодування збитків - витрат, які позивач має понести для придбання автомобіля того ж виду та якості, в якій позивач просила суд стягнути з відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» збитки у розмірі 109 539,54 грн., в іншій частині позовні вимоги просила залишити без змін. Таким чином, остаточні позовні вимоги позивача, з урахуванням усіх поданих заяв, складаються з наступних вимог: -стягнути з відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 109 539,54 грн.; -стягнути з відповідачів ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» та ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача матеріальні збитки, понесені на транспортування та зберігання пошкодженого транспортного засобу у розмірі 4 660 грн., а також 2 571,67 грн. - пені, 356,20 грн. - три проценти річних, 3 369,18 грн. - збитки від інфляції; -стягнути з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача за прострочення виконання зобов'язання щодо сплати страхового відшкодування 18027,92 грн. - пені, 951,84 грн. - три проценти річних, 14401,59 грн. - інфляційних витрат; -визнати бездіяльність відповідачів щодо несплати страхового відшкодування та відшкодування збитків - протиправною, такою, що порушує права позивача; -визнати ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» винним в заподіянні шкоди, що виникла внаслідок наїзду належного відповідачу автомобіля «ДАФ», д.н.з. [NUMBER], на автомобіль, що належить позивачу «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER]; -стягнути з відповідачів на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.; -вирішити питання про розподіл судових витрат. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що 21.07.2012 року в районі пгт. Каланчак Херсонської області, водій транспортного засобу марки «ДАФ», д.н.з. [NUMBER], що належить відповідачу ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061», здійснив наїзд на транспортний засіб марки «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], що належить позивачу, який був припаркований, у зв'язку із чим останній був фактично знищений. Цивільно-правова відповідальність ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061», як власника наземного транспортного засобу, застрахована ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» згідно полісу серії АА № 3029881. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження, складеного 15.08.2012 ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Легіон», належний позивачу транспортний засіб визнано фізично знищеним. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2015 року відповідач ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» сплатило 11.03.2015 року позивачу страхове відшкодування у розмірі 49 490 грн. Оскільки зазначене судове рішення не виконувалось страховою компанією у період з 11.03.2015 року по 30.10.2015 року, позивач просить стягнути з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» штрафні санкції у зв'язку із порушенням виконання зобов'язання по виплаті страхового відшкодування. Враховуючи, що належний позивачу транспортний засіб, визнано фізично знищеним, його ремонт є технічно неможливим та економічно не вигідним, позивач просить суд стягнути з відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» на підставі ст.ст. 22 ч. 1, 1166 та 1192 ЦК України збитки, якими є витрати, які позивач мусить зробити для придбання автомобіля такого ж виду та якості, виходячи з реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи, у розмірі 109 539,54 грн. Також зазначає про те, що вказаною бездіяльністю відповідачів, позивачу завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює у 10 000 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» у судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, безпідставність та надуманість. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» у судове засідання не з'явився, надавши до суду письмові заперечення по суті позовних вимог. Заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 21.07.2012 року в районі пгт. Каланчак Херсонської області водій вантажного автомобіля марки «ДАФ», д.н.з. [NUMBER], здійснив наїзд на автомобіль, що належить позивачу «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], який був припаркований. Власником вантажного автомобіля марки «ДАФ», д.н.з. [NUMBER], є ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061», цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» згідно полісу № АА/3029881. Транспортний засіб марки «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], належить [PERSON] на підставі свідоцтва серії [NUMBER], виданого 23.03.2011 року РВ ДДАІ МВС України. Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку від 15.08.2012 року, виконаного 15.08.2012 року експертом ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Легіон», ринкова вартість КТЗ станом на дату проведення оцінки становить 63 857,36 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 66 830,86 грн. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Наведене свідчить, що транспортний засіб марки «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Зазначена обставина визнається і позивачем. Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 21.07.2012 року, позивач вказує на те, що у даному конкретному випадку, позивачем не ставиться питання про відшкодування шкоди, пов'язаної із фізичним знищенням належного їй транспортного засобу. Позивач просить стягнути збитки в розумінні ч. 1 ст. 22 ЦК України, а саме - витрати, які позивач мусить зробити для відновлення свого порушеного права - придбання аналогічного автомобіля. Аналізуючи викладене вище, враховуючи вказані вище положення закону, суд надходить до висновку про те що у даному випадку вимоги позивача про стягнення з відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» на користь позивача матеріальних збитків у розмірі 109 539,54 грн., тобто вартості аналогічного транспортного засобу на час розгляду справи, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у даному конкретному випадку позивач має право на відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачів пені, інфляційних та трьох процентів річних, суд зазначає наступне. В силу положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Будь-які договірні відносини між позивачем та відповідачем ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» відсутні. У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», визначено, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. За вказаних обставин, безпідставними є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат. Крім того, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2015 року, стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 49 490 грн., 21 616,88 грн. - пені, 3 498,20 грн. - трьох процентів річних, 14 599,55 грн. - інфляційних витрат, а також витрати на проведення дослідження у розмірі 800 грн. та судовий збір у розмірі 900,04 грн. 27.10.2015 року Відділом державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ в м. Києві поновлено виконавче провадження № 48089184 про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь [PERSON] суми страхового відшкодування. Копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2015 року надійшла до страхової компанії 28.10.2015 року, що стверджується відповідним штампом реєстрації вхідної кореспонденції. 30.10.2015 року ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на виконання вказаних вище судових рішень, відповідно до платіжних доручень №№ 93076, 93079, 93080 здійснило виплату [PERSON] присуджених сум до стягнення за рішенням суду від 11.03.2015 року. П. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлений строк для прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування та для його виплати. Згідно абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили. Враховуючи, що у період з 11.03.2015 року по 17.09.2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва, переглядалось у апеляційному та касаційному порядку, то строк прийняття рішення страховиком про виплату суми страхового відшкодування позивачу зупинявся. 20.10.2015 року після отримання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2015 року за результатами перегляду рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2015 року у касаційному порядку, вказане рішення виконано страховою компанією 30.10.20.15 року, що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень про перерахування грошових коштів. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат за період з 11.03.2015 року по 30.10.2015 року є необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорних засобів" потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Разом з тим, якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. На підставі ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральними стражданнями слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Проте, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд зазначає, що матеріали цивільної справи не містять та не надано таких доказів позивачем, які б підтверджували наявність вини відповідачів у заподіянні моральної шкоди позивачу, а також обґрунтовували б розмір грошової суми, у якому позивач оцінила заподіяну їй шкоду. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до положень якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, суд розглядає справи в межах поданих вимог та позбавлений права за власною ініціативою і без клопотання сторони змінювати предмет, підставу позову, визначати обсяг позовних вимог, а так само спосіб захисту порушеного права, виходити за межі фактичної і юридичної сторони справи. Зазначені висновки викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 3 Постанови). Таким чином, суд надходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв'язку із чим у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed