Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду з позовом до [PERSON]про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] разом з матір'ю та стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій формі у сумі 2500 грн 00к., зазначивши про те, що від зареєстрованого шлюбу вона і відповідач мають малолітню дитину, проживають разом у квартирі [ADDRESS], в період спільного їх проживання, до вересня 2014 рокувідповідач витрачав на утримання дитини 3000 грн 00к. іна даний момент припинив надавати матеріальну допомогу на сім'ю і утримання дитини. Ухвалою суду від 12.01.2015 року позов [PERSON] об'єднано для спільного розгляду в одне провадження із позовом [PERSON]про визначення місця проживання дитини /а.с.31/. [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом з батько, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] зробила вибір між сімейними цінностями і особистими бажаннями, і така її поведінка може зашкодити розвиткові малолітнього сина /а.с.37-38/. Протокольною ухвалою суду від 12.01.2015 року до участі по справі залучено Службу у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, від якої надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали заявлений позов та відповідно заперечуючи щодо позову [PERSON], позивач вказала на факт проживання разом з відповідачем і малолітньою дитиною за однією адресою, а саме у квартирі [ADDRESS], підтвердила про прийняття участі відповідача у матеріальному забезпеченні сім'ї і утриманні дитини. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлений позов та відповідно заперечив щодо задоволення позову [PERSON], підтвердив факт проживання разом з відповідачем (позивачем за первісним) і малолітньою дитиною за однією адресою, а саме у квартирі [ADDRESS], та ствердив про прийняття участі в утриманні дитини, її вихованні і розвитку протягом усього часу. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянув надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов [PERSON], як і позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що позивач та відповідач спільно проживають в житловому приміщенні, мають взаємні права і обов'язки, які беззаперечно притаманні подружжю. Вказана обставина в силу ч.1 ст.61 ЦПК доказуванню не підлягає. Понад те, факт сумісного проживання сторін по справі підтверджується і висновками Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації №100-5841 від 13.05.2015 року /а.с.92-93/. Одним з складових предмету доказування в даній справі є і участь відповідача в утриманні неповнолітнього [PERSON], [INFO], оскільки завданням цивільного судочинства є саме справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Так, позивач, надаючи пояснення в судовому засіданні підтвердила, що відповідач жодним чином не ухиляється від утримання дитини, а навпроти - всіляко допомагає як морально, так і матеріально виховувати та піклуватись за неповнолітнім. Тобто, фактично позивачем визнано виконання батьком конституційного обов'язку щодо утримання власної дитини. За встановлених фактичних обставин справи, беручи до уваги надані сторонами докази, на думку суду звернення позивача з цивільним позовом щодо необхідності встановлення місця проживання дитини є безпідставним, оскільки відсутній будь-який спір з цього приводу. Не переконливими та взаємовиключаючими доводи позивача є і в частині начебто самоусунення відповідачем від виконання батьківських обов'язків щодо утримання дитини. Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а інших належних та допустимих доказів, незважаючи на виконання судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, надано не було, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі з підстав недоведеності наявності спору та порушенні прав позивача. З аналогічних підстав й не підлягає задоволенню позовні вимоги [PERSON] На підставі п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності,

Outcome: dismissed