Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

14.12.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов обґрунтувала тим, що з 15 квітня 2000 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу 20 травня 2002 року вони придбали Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У вказаному будинку позивач проживала та була зареєстрована. Зазначає, що спору між нею та відповідачем про право власності на Ѕ частину житлового будинку немає, що свідчить про відсутність перебігу строку позовної давності. Посилаючись на ст.63, 69, 70 СК України просила визнати за нею право власності на Ѕ частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме на Ѕ від Ѕ частини житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2020 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Бобринецького районного суду від 02.02.2021 року за клопотанням представника відповідача витребувано з Бобринецької дільниці обласного комунального підприємства "Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" інвентарну справу на об`єкт нерухомості - будинок по [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала відповідні заяви від 01.02.2021 року, 01.03.2021 року, в яких просила суд розглянути справу без її участі на підставі наявних доказів. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 2000 року, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2018 року розірваний. (а.с.9-12). 20.05.2002 року за договором купівлі-продажу [PERSON] придбав Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, розміром 0,0933 га, на якій розташовані згадані об`єкти нерухомості. Загальна площа будинку складає 68,9 кв.м., в тому числі жилої площі 27,7 кв.м (а.с.13). За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач, звертаючись до суду з позовом, зазначила, що спір між нею та відповідачем про право власності на Ѕ частину житлового будинку відсутній, проте просить ухвалити рішення про поділ майна, визнавши за нею право власності на частку у спільному майні подружжя. Оцінюючи зміст позовної заяви, заявлені позовні вимоги та підтримання позову позивачем, суд сприймає зазначені обставини як наявність спору щодо поділу спільного майна подружжя та необхідність його вирішення. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За нормою статті 71 СК Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Позивачем не заявлялася вимога про поділ майна в натурі, проте обраний інший не заборонений законом спосіб захисту порушеного права - визнання права на частку у спільному майні подружжя. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих суду доказів встановлено та доведено, що у період шлюбу відповідачем було придбане майно - 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу. В силу ст. 60 СК України вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена обставина відповідачем не заперечена та не спростована. Разом з тим, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] у спільній частковій власності - власником Ѕ частини будинку є [PERSON] , про що свідчить запис в інвентарній справі на будинок, яка витребувана судом за клопотанням представника відповідача. (а.с.80-82). Відповідач не надавав письмові заперечення проти позову та посилання на докази, проте витребувана судом інвентарна справа як доказ досліджена з метою повного з`ясування всіх обставин справи та перевірки доказами. Так, відповідно довідки-характеристики № 1073 від 25 лютого 2002 року, складеної у зв`язку з відчуженням будинку вбачається, що будинок по [ADDRESS] , загальною площею 68,9 кв.м. перебував на час укладення договору купівлі-продажу [PERSON] і на даний час перебуває у спільній частковій власності, без виділення часток в натурі. Таким чином, будинок, який є предметом спору, перебуває у спільній частковій власності, а частина його - Ѕ - у спільній сумісній власності подружжя. Рівність часток у спільній сумісній власності подружжя презумується відповідно до ст.70 СК України і у даному спорі не заперечена. Проте визнання за позивачем права власності на Ѕ частку у спільній сумісній власності від Ѕ частки у спільній частковій власності не вбачається за можливе, оскільки таке рішення суду може вплинути на права співвласника у частковій власності, так як судом не встановлено чи відповідають ідеальні частки, набуті співвласниками [PERSON] та [PERSON] в об`єкті нерухомого майна у спільній частковій власності, чи змінювався склад об`єкту нерухомості співвласниками (добудови, перепланування тощо). Подаючи заперечення на проведення експертизи, позивач зазначила, що потреба у залученні експерта та визначення часток відсутня, оскільки нею не ставиться питання поділу майна в натурі. Однак, на думку суду вирішення вказаного спору без попереднього виділення в натурі та розподілу часток між співвласниками часткової власності або ж встановлення відповідності ідеальних часток чи відступ від них об`єкта нерухомості не вбачається за можливе. Вказана обставина перешкоджає постановленню рішення про поділ майна у варіанті, про який просила позивачка, а саме визнання права власності на Ѕ частку від Ѕ частини житлового будинку. Зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України покладаються на позивача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed