Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

26.09.2017 року [PERSON] , діючи в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, на обґрунтування заявлених позовних вимог зазначивши, що [INFO] помер її співмешканець [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою [ADDRESS] , а також кафе з літньою площадкою за адресою [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] можуть бути донька померлого [PERSON] , син [PERSON] , та мати [PERSON] . Під час звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що 28.02.2017 року [PERSON] було складено заповіт на все вказане майно на користь [PERSON] Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В. за № 857. Вважає, що на момент складання заповіту [PERSON] не міг керувати своїми вчинками та усвідомлювати свої дії, оскільки останній період свого життя він страждав на тяжке онкологічне захворювання, перебував на неодноразовому стаціонарному лікуванні, яке проводилося тривалий час. В день складання заповіту [PERSON] перебував у пасивному, нерухомому стані обумовленому медичним втручанням. Згідно медичних документів вбачається, що в ході лікування [PERSON] призначалися ліки, що мали загальмований ефект на організм хворого, призводили до загальної пасивності. На передодні складання заповіту [PERSON] поступив до лікарні важкому стані, потребуючи невідкладних реанімаційних заходів. В останній період життя [PERSON] виказував відхилення від звичайної поведінки, почав заговорюватися, неадекватно висловлювався у відношенні оточуючої обстановки, виказував провали у пам`яті, страждав манією переслідування, висловлював страхи отруєння, крадіжки його майна; періодично не впізнавав близьких, став виявляти приступи агресії, які раптово переходили у депресивний стан. Став зловживати алкогольними напоями. [PERSON] ніколи не висловлював наміру укласти заповіт на користь сина, оскільки дуже любив їх спільну доньку [PERSON] . Через важкий стан спадкодавця працівники лікарні відмовилися посвідчувати заповіт, але це не завадило [PERSON] , яка є колишньою дружиною [PERSON] , організувати приїзд нотаріуса Бігун В.В. до лікарні для складання заповіту. На підставі викладеного просила суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений 28.02.2017 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В. за № 857. Представники позивачки адвокат Чередніченко Ю.В., Виноградська О.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутності за участю її представників (т. 1 а.с. 190) 25.06.2019 року [PERSON] звернулася до канцелярії суду з заявою про відвід судді та клопотаннями про відкладання розгляду справи, який був призначений на 25.06.2019 року, у зв`язку із її відмовою від послуг адвокатів Чередніченко Ю. [PERSON] ., [PERSON] .; необхідністю її ознайомлення з матеріалами справи через бажання особистої її ( [PERSON] ) участі у судовому розгляді, та необхідністю укладанням договору з іншим адвокатом. До судового засідання, яке було призначене на 25.06.2019 року, [PERSON] не з`явилася, про поважність причин неявки суд не повідомила, правом підтримати заявлені клопотання не скористалася, при цьому, з заявлених клопотань вбачається, що вони були подані до канцелярії суду 25.06.2019 року особисто [PERSON] Також слід зазначити, що в матеріалах справи міститься розписка [PERSON] від 13.02.2019 року про її повне ознайомлення з матеріалами справи т. 2 а.с. 105. На думку суду, вказана поведінка Позивача містить ознаки зловживання правами з метою утворення по справі штучної тяганини. Враховуючи наведене, а також той факт, що станом на 25.06.2019 року судове слідство по справі закрито, тобто судом досліджені всі обставини справи, сторони позбавлені можливості надати додаткові докази, судом розглянуті всі заявлені клопотання, приймаючи до уваги тривалість розгляду даної справи, а також поведінку позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності останнього. Представник відповідачки адвокат Чернишов Ю.В. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вважав їх недоведеними та необґрунтованим, такими що спростовуються показаннями свідків та висновком судово-психіатричної експертизи, просив у їх задоволенні відмовити. Представник органу опіки та піклування Слов`янської міської ради до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справу у його відсутності, при вирішенні справи поклався на розсуд суду (т.1 а.с. 175) Третя особа нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В. до судового засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. В матеріалах справи міститься лист, в якому [PERSON] просив суд розглядати справу у його відсутності, проти позовних вимог заперечував ( т 1 а.с. 62). Відповідачка [PERSON] (свідоцтво про розірвання шлюбу т.1 а.с. 179), що діяла у інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила у їх задоволенні відмовити та вказала, що з [PERSON] вона перебувала у шлюбі, який було розірвано у 2011 році. Їх розлучення відбулося полюбовно, вони зберегли добрі стосунки, продовжували спілкуватися, вирішували питання виховання сина. 27.02.2017 року [PERSON] потрапив до лікарні, зателефонував їй та просив приїхати для складання заповіту. Ранком 28.02.2017 року [PERSON] також їй дзвонив, сказав, що все організував. У підготовці закладання заповіту приймав участь друг [PERSON] , який возив її за документами, домовлявся з головним лікарем лікарні. 28.02.2017 року, об 13-14 годині вони приїхали до лікарні, до палати вона не заходила, куди пішов нотаріус, який через 15 хвилин вийшов, а вона спілкувалася з [PERSON] по телефону. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та показала, що померлий [PERSON] був її сином. 02.03.2017 року вона приїхала у лікарню до сина, який був у адекватному стані. З сином вона була до моменту його смерті та була свідком, як останній спілкувався з [PERSON] кожен день по телефону, дзвонив на роботу, цікавився справами. Від [PERSON] вона дізналася, що він склав заповіт на користь сина [PERSON] , якого, на її думку, він любив більш, ніж дочку [PERSON] . Вказала, що спільне життя її сина та [PERSON] було погане, розлучилися вони не по доброму. В літку 2016 року вона бачила заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , але куди зник цей документ їй не відомо. Вказала, що стосунки між [PERSON] та його братом Стасом були погані. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що він є старшим братом [PERSON] . Після діагностування онкологічної хвороби [PERSON] почав зловживати алкоголем, що призводило до приступів білої гарячки; останній став висказувати нав`язливі ідеї, скаржився на страхи буди обкраденим; боявся смерті, боявся бути отруєним матір`ю [PERSON] До дітей [PERSON] ставився однаково, любив обох. У вечері 27.02.2017 року [PERSON] йому дзвонив, говорив шепотом, сказав де знаходиться ключ від сейфа. Ранком 28.02.2017 року він (свідок) приїхав до лікарні, але до палати його не пустили. В той же день у обід він бачив у лікарні нотаріуса та [PERSON] . 2-3 березня 2017 року стан [PERSON] покращився. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є рідною сестрою [PERSON] Багато років вона була поряд з [PERSON] , який є її племінником. У післяопераційний період та останні 6 місяців життя [PERSON] вона мешкала разом з ним, готувала спеціальну їжу, вела господарство. Підтвердила, що до самого моменту смерті [PERSON] був в адекватному стані, за допомогою телефону керував діяльністю кафе. Вказала, що після спільного відпочинку з [PERSON] та матір`ю останньої, стан здоров`я [PERSON] різко погіршився та у нього на цьому ґрунті виникли страхи отруєння. До осені 2016 року [PERSON] та [PERSON] мешкали разом, доньку [PERSON] дуже любив, займався вихованням, повністю забезпечував, але після розірвання шлюбних відносин з [PERSON] відносини між останніми погіршилися та [PERSON] став більше тягнутися до сина [PERSON] 27.02.2017 року стан [PERSON] погіршився та його госпіталізували. Вночі йому зробили дренаж та його стан покращився. Під час перебування у лікарні 27,28 лютого 2017 року [PERSON] був у адекватному стані, розмовляв по телефону, неодноразово висловлював друзям бажання укласти заповіт на користь сина [PERSON] та просив організувати участь нотаріуса та [PERSON] .В; з аналогічним проханням звертався і до свого рідного брата [PERSON] , але той висловив свою незгоду з цього приводу. Констатувала погані відношення, що склалися за останні роки між [PERSON] та його братом [PERSON] . 28.02.2017 року у обідні часи бачила в лікарні нотаріуса та [PERSON] . Після складання заповіту та до моменту смерті [PERSON] був в адекватному стані, обговорював з нею факт складання заповіту на користь [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є сином [PERSON] та двоюрідним братом померлого [PERSON] , а тому йому відомо, що задовго до госпіталізації [PERSON] висловлював йому намір укласти заповіт на користь сина [PERSON] 27.02.2017 [INFO] [PERSON] дзвонив Стасу та висказав свій намір заповісти все майно [PERSON] . 27 лютого 2017 року [PERSON] перебував у адекватному стані, реагував на оточення, а 28 лютого 2017 року вони обговорювали роботу та укладання заповіту на користь [PERSON] . Також вказав, що після спільного відпочинку з [PERSON] та матір`ю останньої, [PERSON] погано себе відчував (мав отруєння) та у нього на цьому ґрунті виникли страхи отруєння з боку останніх. Після захворювання останні роки [PERSON] почав зловживати алкоголем. Свідок [PERSON] у суді показав, що є другом [PERSON] та спілкувався з [PERSON] через останнього. З 2016 року [PERSON] зловживав алкоголем, уходив в «загули», вчиняв неадекватні дії, не виконував взяті на себе зобов`язання у підприємницькі діяльності, не пам`ятав про обіцянки, висловлював страх отруєння. Під час бойових дій іспитував сильний страх вийти на подвір`я, вони не могли вивезти його з міста. Останній раз відвідував [PERSON] у реанімації, куди його (свідка) не пускали, але він домовився з медперсоналом на 3 хвилини. [PERSON] його не впізнав, мабуть через ліки, яки він отримував. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що була цивільною дружиною батька [PERSON] та [PERSON] . За 1,5 роки до смерті [PERSON] змінився, у нього з`явилися манії, у тому числі, манія отруєння; він стан дратівливий, нервовий, почав не відповідально ставитися до роботи, вживав алкоголь, але продовжував керувати діяльністю кафе. 01.03.2017 року вона відвідувала [PERSON] у лікарні, але він її не впізнав, а 5-6 березня 2017 року [PERSON] був вже у адекватному стані, впізнав її, вони розмовляли про стан його здоров`я. Також показала, що батько заповів свою частку кафе [PERSON] , а не [PERSON] . [PERSON] , будучи допитаною у якості свідка у судовому засіданні вказала, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] , вони дружили, часто спілкувалися. [PERSON] заздалегідь висловлював свій намір заповісти все майно [PERSON] ; в день його госпіталізації вона приїхала до лікарні, [PERSON] перебував у важкому, але адекватному стані, висказував бажання скласти заповіт, дзвонив з цього приводу. Заперечувала факт зловживання останнім алкоголем Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що з 2004 року працює в кафе поваром. [PERSON] керував кафе до останньої минути за допомогою телефонна; за тиждень до смерті особисто дзвонив та цікавився справами; за два тижні до смерті вони його відвідували у лікарні, [PERSON] був у адекватному стані, спілкувався, відповідав на запитання. Підтвердила наявність у останнього страху отруєння, який був пов`язаний з [PERSON] час до госпіталізації [PERSON] користувався автомобілем; гарно ставився до дітей, дочку любив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що проживає по сусідству від будинку, де проживали [PERSON] та [PERSON] , а тому їй відомо, що з 2016 року [PERSON] почав зловживати алкоголем, став нервовим, висловлював підозру у крадіжках його майна, боявся отруєння, встановив камери у будинку. Вказала, що у 2017 році вона з [PERSON] не спілкувалася, але їй відомо, що останній керував кафе до самої смерті. Дітей любив, ні в чому їм не відмовляв. Експерт [PERSON] у судовому засіданні вказала, що вона входила до складу експертної комісії, яка склала висновок судово-психіатричної експертизи №58 від 01.08.2018 року. Як експерт вона може показати, що у своїй діяльності експерти психіатри керуються презумпцією психічного здоров`я людини, тобто, будь-яка людина є психічно здоровою, доки не буде доказано іншого. Вказаний висновок стосується психічного стану [PERSON] станом на момент укладання заповіту - 28.02.2017 року. Зміст показань свідків по справі їй відомо з доповіді експерта доповідача. При складанні висновку, експерти надають оцінку всім доказам у їх сукупності, але пріоритетними є медичні документи, оскільки показання свідків є більш суб`єктивними. Соматичний стан об`єкта дослідження не може бути доказом психічної хвороби, а може лише трохи впливати на деякі ознаки захворювання, але не є показником для експерта - психіатра. Досліджена медична документація на ім`я [PERSON] містить лише описання соматичного (фізичного) стану хворого, та з вказаної документації не вбачалося наявності у [PERSON] будь-яких ознак психічного захворювання, неадекватної поведінки, факту вживання останнім наркотичних препаратів, або препаратів, що впливають на психіку. Також вказала, що факт вживання [PERSON] алкогольних напоїв не може вплинути на результати вказаного дослідження. Діагноз «печінкова енцефалопатія» станом на 28.02.2017 року ні чим не підтверджений, а тому, його не було взято до уваги. Гіпотетична участь у дослідженні лікарів онколога, хірурга, нарколога не могла вплинути на його результати, оскільки до компетенції вказаних спеціалістів входить дослідження лише соматичного стану хворого. Участь психолога також не є доцільною, оскільки для цього експерта у більшій мірі необхідно живе спілкування з об`єктом дослідження, що не можливо при проведенні посмертної експертизи. Зазначила, що реєстр атестованих судових експертів з 2014 року не оновлювався, а тому, відсутність у реєстрі відомостей про експерта не свідчить про відсутність повноважень останнього. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь по справі, пояснення свідків, експерта, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд виходить з вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 30.03.2017 року вбачається факт смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] (т.1 а.с. 13) [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження Серія [NUMBER] від 07.08.2014 року та Серія [NUMBER] від 22.10.2006 року відповідно ( т.1 а.с. 11, т.2 а.с. 18) Згідно заповіту від 28.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 857, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] (т.1. а.с. 12) З матеріал спадкової справи вбачається, що заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] були подані [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] , та [PERSON] , яка діяла у інтересах [PERSON] Відмов від спадщини заявлено не було (т.2 а.с. 2-31) З відповіді головного лікаря КЛПУ « Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» № 01/8-80 від 16.05.2017 року та виписки із медичної карти № 264/51/285 вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікування в хірургічному відділені вказаної лікарні з 27.02.2017 по 20.03.2017 року з діагнозом: Декомпрісіонний цироз печінки, асцит. Даних про вплив медичних препаратів, призначених в ході лікування, на роботу центральної нервової системи та про психічний стан пацієнта, не має. (т.1 а.с. 14,15,197) Згідно виписки із історії хвороби № 2664, наданої Харківською міською клінічною лікарнею швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у вказаній установі з 15.06.2016 року по 04.10.2016 року з діагнозом: Цироз печінки в стадії судино-перенхіматозної недостатності. Виписаний у задовільному стані. (т.1 а.с. 71,72) Довідкою КЛПУ « Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янська» № 1305 від 23.10.2017 року підтверджується факт, що [PERSON] на обліку у вказаній установі не перебував (т.1 а.с. 74) З листа № 41-к /09-13 від 18.10.2017 року ДУ «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва» НАМН України вбачається, що [PERSON] перебував на лікуванні у вказаній установі з 24.03.17 року по 27.03.2017 року. Діагноз: Рак сліпої кишки, цироз печінки, печінкова енцилофапатія 3 стадії та ін. (а.с. 80) Також факт перебування [PERSON] на лікуванні у вказаній установі у вказаний період підтверджується довідкою № 21-к/09-13 від 24.10.2018 року(т.2 а.с. 35) Висновком судово-психіатричної експертизи № 58 від 01.08.2018 року встановлено, що [PERSON] на момент складання заповіту 28.02.2017 року страждав органічним емоційно-лабільним розладом особистості, у наслідок низки соматичних захворювань ( стан після операції з приводу рака сліпої кишки, цироз печінки з хронічною печінковою недостатністю,з розвитком асциту, канцероматоз очеревини). У статусі привалює антено-невротична симптоматика, підвищена втомленість. Проте, ступінь виявлення антено-невротична симптоматики не позбавляла [PERSON] здібності на момент складання заповіту 28.02.2017 року розуміти значення своїх дій та керувати ними. У мотивувальній частині висновку експертами зазначено, що згідно медичної документації, будь-які наркотичні препарати, які б впливали на психіку хворого, у процесі лікування до об`єкта не застосовувалися. Будь яких грубих елементів деградації особистості у зв`язку із вживанням алкоголю не спостерігалося, спеціалістами це не підтверджувалося. Під час перебування у медичних установах міст Харкова, Києва, Слов`янська, у об`єкта безглуздої, неадекватної поведінки не спостерігалося. В жодній історії хвороби не зазначалась наявність активної психоматичної симптоматики. (т. 1 а.с. 141-154). Висновок щодо не отримання [PERSON] наркотичних препаратів, які б впливали на психіку хворого, відсутності грубих елементів деградації його особистості та неадекватної поведінки в період перебування у вказаній установі з 27.02.2017 року по 20.03.2017 року, також погоджується з листом Головного лікаря КЛПУ «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська » 01/8-231 від 02.04.2018 року (т.2 а.с. 37-45) Заперечення представників позивача щодо недопустимості вказаного висновку, як доказу, суд визнає необґрунтованими, оскільки проведення експертного дослідження, за результатами якого був складений вказаний висновок, було ініційовано саме представником позивача - [PERSON] . Ухвала Слов`янського міськрайонного суду від 02.03.2018 року, якою було призначено проведення даного дослідження, набрала законної сили та є обов`язковою для виконання. Суд звертає увагу на той факт, що 14.06.2019 року представники позивача звернулися до суду з клопотанням про призначення по справі експертизи, на вирішення якої поставити ряд питань, у тому числі, і питання, відповіді на які вже були надані у вказаному висновку. Доводи представників позивача проте, що при проведенні експертизи не були враховані нові показання свідків, що були надані у даному судовому засіданні, не приймаються судом до уваги, оскільки при порівнянні показань свідків, наданих у даному судовому слідстві, та показань свідків, викладених у висновку експертів, будь-яких значних відхилень або суперечливостей судом не встановлено, нових свідків, не зазначених у висновку, судом допитано не було. Суд визнає необґрунтованим і доводи представників позивача про неповноту експертного дослідження через відсутність у висновку посилань на медичну документацію ДУ «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва» НАМН України за наслідками лікування [PERSON] у вказаній установі у період з 24.03.2017 по 27.03.2017 року, оскільки в судовому засіданні експерт [PERSON] показала, що висновок стосується стану [PERSON] станом на 28.02.2017 року, а відомостей про наявність у останнього саме в цей момент печінкової енцелофапатії 3 стадії, надані для дослідження медичні документи не містили. Крім того, стороною позивача не надано до суду належних доказів щодо відсутності повноважень у експертів [PERSON] , [PERSON] . Посилання на відсутність інформації про вказаних експертів у реєстрі атестованих судових експертів не є такими, оскільки експерт [PERSON] , актуальні відомості про яку також відсутні у реєстрі, в судовому засіданні надала всі необхідні документи на підтвердження її повноважень. З урахуванням обставин справи, суд вважає, що заперечення представників позивача проти висновку та їх клопотання про призначення по справі нових експертних досліджень, свідчать про наявність в діях останніх ознак зловживання правом з метою створення по справі штучної тяганини. Аналізуючи у сукупності зміст висновку судово-психіатричної експертизи № 58 від 01.08.2018 року, обсяг та зміст пояснень експерта [PERSON] , яка, на думку суду, надала відповідь на всі існуючи запитання, що могли би викликати незрозумілість та неповноту висновку; показання свідків, які в більшій частині погоджуються з висновком експертів та між собою, суд визнає неспроможною позицію представників позивача щодо необхідності допиту у судовому засіданні всіх експертів, що брали участь у проведенні дослідження, а також про необхідність призначення по справі повторної експертизи. Показання свідків, надані у даному судовому засіданні, декілька суперечливі, але більшість з них, які забезпечували догляд та нагляд за спадкодавцем, були у тісному контакті з ним, заперечують у останнього наявність будь-яких грубих інтелектуально-мнестичних емоційних порушень, наявність галюцинацій, бердових ідей. Так, з показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] а також з показань матері [PERSON] [PERSON] вбачається, що [PERSON] до останнього моменту керував діяльністю кафе, надавав розпорядження, користувався автомобілем, в поведінці був адекватним.. Суд вважає доведеним той факт, що останні роки життя [PERSON] відчував страх смерті, страх бути обкраденим. Проте, на думку суду, вказані страхи є обґрунтованими для людини, яка хворіє на тяжку форму онкологічного захворювання, думає про свій спадок. Так саме є природним і страх людини залишити приміщення під час проведення бойових дій у місті, на що вказував свідок [PERSON] . Не може свідчити про розлад психіки [PERSON] його страх бути отруєним, оскільки з показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається достатньо підстав для наявності у [PERSON] такого страху, а саме: факт різкого погіршення стану його здоров`я після спільного відпочину на морі з [PERSON] та матір`ю останньої. Суд ставить під сумнів показання свідка [PERSON] та [PERSON] в частині неадекватної поведінки [PERSON] 28.02.2017 року (не впізнавав оточуючих), оскільки вони суперечать показанням інших свідків, довідкам, наданих з лікарні, та висновку судово-психіатричної експертизи. Слід звернути увагу, що з пояснень третьої особи [PERSON] та свідка [PERSON] встановлено, що між братіями були погані стосунки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що саме [PERSON] отримав у власність кафе за заповітом батька, а не [PERSON] , що, на думку суду, могло стати причиною розладу. Так саме викликають сумнів у об`єктивності і показання свідка [PERSON] , який є близьким другом [PERSON] . Всі свідки, що допитані у судовому засіданні, підтвердили факт покращення стану [PERSON] після 28.02.2017 року, його адекватний стан, що, на думку суду, надавало можливість останньому протягом тривалого часу осмислити вчинене, змінити чи скасувати прийняте рішення, укласти новий заповіт. Посилання сторони позивача на факт зловживання [PERSON] алкогольними напоями, як на підставу для задоволення позовних вимог, спростовуються поясненнями експерта [PERSON] , а факт наявності у [PERSON] тяжкої алкогольної залежності, взагалі є недоведеним у судовому засіданні через ненадання доказів. Інші доводи позивача також не приймаються до уваги за недоведеністю та необґрунтованістю. Європейський суд з прав людини вказав, що\~пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи\~(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ст.ст. 1233, 1244 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч. 1 ст.\~225\~ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ч. 2 ст.\~1257\~ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз`яснено, що для визначення наявності у особи стану, коли вона не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.), на момент укладення спірної угоди суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. В п. 16 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» роз`яснено, що правила ст.\~225\~ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Відповідно постанови Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновки якого є обов`язковими для судів, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст.\~3\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Установлено, що проведеними у справі посмертним експертним дослідженням зроблено висновку про спроможність [PERSON] у момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи характер спірних правовідносин, обставини встановлені при розгляді судом зазначеної справи, суд приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст.225, ч. 2 ст. 1257\~ЦК України не встановлено підстав для визнання недійсним заповіту від 28.02.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 857, яким [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] . Оскаржуваний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми, змісту та посвідчення, тому підстав для визнання його нікчемним не має. З оглядом на зазначене, суд визнає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed