Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Представник АТ КБ "Приватбанк" звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 13252,47 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.08.2018 року на підставі підписаної заяви № б/н Відповідач отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов кредитного договору (який розміщений на сайті Позивача, Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак, вказані зобов`язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, внаслідок чого, станом на 25.12.2019 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 13252,47 грн., з яких 9009,70 грн. - заборгованість за тілом кредита, 9009,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 661,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2474,28 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 607,26 грн. - штраф (процентна складова). 18.03.2020 р. відкрито провадження у даній справі, з урахуванням положень ст.ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомленим належним чином, відзив на позов не подав, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 22.08.2018 року на підставі заяви [PERSON] , між сторонами було укладено договір № б/н (шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у позивача, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації), відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та зміною кредитного ліміту. Разом з тим, з наданою стороною позивача, в якості письмового доказу анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у позивача, відповідач зазначив, що бажає отримати платіжну картку «Універсальна». До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua. Представник позивача зазначає, що банк виконав свої зобов`язання за договором, в той час як відповідач не здійснює погашення кредитної заборгованості відповідно. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, як свідчить наданий стороною позивача розрахунок заборгованості, станом на 25.12.2019 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 13252,47 грн., з яких 9009,70 грн. - заборгованість за тілом кредита, 9009,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 661,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2474,28 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 607,26 грн. - штраф (процентна складова). Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно правового висновку КЦС у складі ВС у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення ; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Зі змісту Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою НБ України від 30 грудня 1998 року № 566, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин 03 квітня 2015 року, а також Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України 04 липня 2018 № 75, що діяло станом на дату визначення заборгованості 27 серпня 2020 року вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування банку, від імені якого складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБ України № 254 від 18 червня 2003 року, а також п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Так, представником позивача на підтвердження наявної заборгованості у відповідачів надав суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 22.08.2018 р. станом на 31.08.2019 р. Проте, вказаний розрахунок не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З огляду на викладене та за відсутністю інших доказів суд позбавлений можливості встановити та перевірити визначену позивачем суму заборгованості, як й перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження як надання кредитних коштів відповідачу, так й щодо наявності у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку вимог банку, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed