Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Ощадбанк" про стягнення пені і трьох процентів річних у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, яким просить стягнути на його користь 1081,93 доларів США пені за несвоєчасне повернення депозиту та 2,96 доларів США 3 % річних. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 11.10.2016 року між ним та ПАТ «Державний ощадний банк» був укладений договір строкового банківського вкладу в іноземній валюті № [NUMBER] на умовах вкладу «Пенсійний». На виконання п. 1.1 договору позивачем 11.10.2016 року було внесено готівку в розмірі 7500,00 доларів США, строком на 12 місяців. Крім того, п.1.1 договору було визначено, що днем повернення депозиту є 11.10.2017 року, та обговорено, що строк розміщення депозиту, визначений цим пунктом договору, може бути змінений за взаємною згодою сторін шляхом укладення сторонами додаткового договору до цього договору. 11.10.2016 р. позивачем була підписана заява № 233088/111016 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до п. 3.4.1. та 3.4 відповідач відкрив позивачу поточний рахунок № [NUMBER] в доларах США на умовах тарифного пакету «Економний». 07.08.2017 р. позивач поповнив свій банківський вклад на суму 4600,00 доларів США. 11.10.2017 року позивач з`явився до приміщення відповідача для отримання у повному обсязі банківського вкладу та нарахованих відсотків, проте відповідач не виконав грошового зобов`язання та не виплатив позивачу грошові кошти в розмірі 12100,00 доларів США, які були нараховані до 10.10.2017 р. посилаючись на відсутність грошових коштів в касі банку. В зв`язку з чим позивач погодився отримати грошові кошти частинами 11.10.2017 р. грошові кошти в розмірі 7000,00 доларів США та 12.10.2017 р. грошові кошти в розмірі 5100,00 доларів США. Зазначив, що відповідач частково виконав свої зобов`язання видавши позивачу в касі банку готівку в розмірі 7000,00 доларів США, а решту вкладу в розмірі 5100,00 доларів США відповідач перерахував на картковий рахунок позивача. В зв`язку з простроченням повернення позивачу банківського вкладу та відсотків просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1081,93 доларів США та 3 % річних у розмірі 2,96 доларів США. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити на підставі обставин викладених в позові. Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що у відповідності до п.3.3.1 договору № 156878026 від 11.10.2016 р. банк зобов`язався повернути депозит шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] відкритий у філії ГУ па м. Києву АТ «Ощадбанк» 322669 або шляхом видачі готівки. Крім того, зазначив, що надані суду докази а саме заява на видачу готівки № 1568780261 від 11.10.2017 р. з особистим підписом [PERSON] про отримання коштів в сумі 7000,00 доларів США та заява на видачу готівки № 1568780261 від 11.10.2017 р. з особистим підписом [PERSON] про отримання коштів в сумі 5100,00 доларів США виписка по рахунку № [NUMBER] повністю спростовують твердження позивача про несвоєчасне повернення депозиту. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.10.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір № 156878026 на вклад «Пенсійний» строком повернення 11.10.2017 р. з процентною ставкою 6,50 % річних відповідно до п.1.1 договору (а.с. 5). Згідно квитанції № 156878026 ( # 357773609) від 11.10.2016 р. позивачем було внесено грошові кошти згідно договору № 156878026 від 11.10.2016 р. в касу банку в розмірі 7000,00 доларів США (а.с. 6). Згідно п.п. 2.7 договору № 156878026 від 11.10.2016 р. після закінчення строку, вказаного у п.1.1 договору, або після закінчення подовженого строку депозит та невиплачені проценти, нараховані до закінчення строку дії договору, вкладник протягом 1 дня може отримати готівку. Згідно п.п. 3.3.1 договору № 156878026 від 11.10.2016 р. банк зобов`язується повернути депозит шляхом перерахування на рахунок № [NUMBER] , відкритий у філії Головне управління по м. Києву АТ «Ощадбанк» або шляхом видачі готівки. 11.10.2016 р. між позивачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було підписано заяву про приєднання № 233088/111016 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). (а.с. 7). Відповідно до п.п. 3.4.1. п. 3.4 вищевказаної заяви відповідачем відкрито позивачу поточний рахунок № [NUMBER] в доларах США на умовах тарифного пакету «Економний» та у відповідності до п. 3.4.2 заяви позивач отримав картку «Visa Electron» № [NUMBER] . Згідно квитанції № 1568780261 від 07.08.2017 р. позивачем було поповнено банківський рахунок на суму 4600,00 доларів США згідно заяви про приєднання № 233088/111016 від 11.10.2016 р. (а.с. 8). Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з пункту 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Положення статті 1059 ЦК України, врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до статті 1, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що згідно доказів наданих відповідачем, позивач звернувся до відповідача із заявою на видачу готівки № 1568780261 (# [NUMBER] ) від 11.10.2017 р. в розмірі 7000,00 доларів США та заявою на видачу готівки № 1568780261 (# [NUMBER] ) від 11.10.2017 р. в розмірі 5100,00 доларів США (а.с. 34, 35) в який стоїть особистий підпис позивача [PERSON] про отримання коштів, що повністю спростовує доводи позивача викладені в позові про несвоєчасне повернення банківського депозиту. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своїй позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed