Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.11.2013 року звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що квартира [ADDRESS] належить йому на підставі договору дарування від 05.10.2011 року, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Докучаєвського міського нотаріального округу, реєстровий № 761. У зазначеній квартирі зареєстрована її колишня власниця [PERSON], яка проживала там до весни 2013 року, після чого виїхала на постійне місце проживання до своїх дітей. Вважає, що наявність реєстрації [PERSON] у належній позивачу квартирі порушує його права власника, у зв'язку з чим просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не відомо. Представник третьої особи - Головного Управління міграційної служби України в Донецькій області Мороз Т.С. у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити без її участі, а також письмові заперечення проти заявленого позову (а.с. 29-31). Вислухавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Між сторонами 05.10.2011 року був укладений договір дарування квартири, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Докучаєвського міського нотаріального округу, реєстровий № 761, згідно умов якого [PERSON] отримав в дарунок квартиру [ADDRESS] Донецької області (а.с. 4). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Частиною 4 статті 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З довідки КП "Прометей" від 31.10.2013 року № 1470 та повідомлення адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Донецькій області вбачається, що відповідач [PERSON] з 07.06.1985 року зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с. 7,9). Відповідно до с. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно частини 1 статті 58 цього ж Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. При цьому, як зазначено в частині 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено і не заперечується позивачем, що договір дарування квартири від 05.10.2011 року, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Докучаєвського міського нотаріального округу, реєстровий № 761, укладений між [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку не зареєстрований, внаслідок чого з урахуванням положень ст.ст. 182, 334 ЦК України у позивача [PERSON] не виникло право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] не набув права власності на вищезазначене нерухоме майно, його права власника, відповідачем не порушено. Крім того, пунктом 9 вищезазначеного договору дарування квартири від 05.10.2011 року передбачено, що обдарований, тобто [PERSON], зобов'язується надати право довічного користування дарунком дарувальнику - [PERSON] (а.с. 4 зв.). Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, які ним сплачені до подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed