Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" (далі Банк) про визнання незаконним підвищення відсоткової ставки, визнання нікчемним умови договору та захист прав споживачів, Мотивуючи свої вимоги позивач зазначив, що 18.02.2008р. між ним та Банком був укладений кредитний договір, за яки він отримав у користування кредитну картку з кредитним лімітом 500грн. з базовою процентною ставкою 1,9% на місяць на залишок заборгованості. Кредитний ліміт Банком неодноразово збільшувався, на що він згоду не давав. Крім того, в липні 2014р. він отримав від Банку SMS-повідомлення про підвищення процентної ставки за вказаним кредитом до 2.9% на місяць. Вважає вказане підвищення процентної ставки незаконним, отже кредитний договір є нікчемним. В судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги та просив визнати незаконним підвищення Банком з 01.09.2014р. процентної ставки за кредитним договором від 18.02.2008р. та визнати вказаний договір недійсним з тих підстав, що у ньому відсутні детальний розпис загальної вартості кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, графік платежів. Крім того, Банком в кредитному договорі не зазначено вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Представник відповідача надав суду заперечення, в яких зазначив, що 30.06.2011р. відбулись зміни у договірній базі банку та 30.06.2011р. позивачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, отже дав згоду на зміну Банком кредитного ліміту та підвищення процентної ставки. На теперішній час позивач продовжує користуватися кредитною карткою та із заявою про розірвання вище вказаного кредитного договору не звертався. Крім того, представник відповідача просив розглядати справу без його участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов слідуючого. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно частин 1 і 2 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( редакції, що діяла на момент укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви від 18.02.2008р. Банком був наданий позивачу кредит, шляхом оформлення кредитної картки «Універсальна» « 55днів пільгового періоду» з номером 5457082981110104 з кредитним лімітом в сумі 500грн. із базовою процентною ставкою за кредитом в розмірі 1,9% на місяць на залишок заборгованості та щомісячної комісії в розмірі 1% (а.с. 9). При цьому позивач був ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови), а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить підпис позивача. Крім того, він своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в банку та погодився з тим, що банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт (а.с. 9 зворот). Відповідно до п. 5.3 Умов банк має право здійснювати зміну тарифів за договором. Під Тарифами згідно п.2 Умов розуміється розмір винагороди за послуги Банка, до якої відносяться й відсотки за користування кредитом. 30.06.2011р. у зв'язку із змінами в договірній базі Банку [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку, за умовами якої погодився з тим, що вказана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг та погодився з вказаними Умовами та Тарифами. Статтями 6 та частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. Згідно із Законом від 12 грудня 2008 р. № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», що набрав чинності 09.01.2009р. Цивільний кодекс України доповнено статтею 1056-1, у якій встановлено заборону банку змінювати розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку. Ця норма не скасовує і не пом'якшує цивільної відповідальності особи, а отже в силу ч.1 ст.58 Конституції України, ст..5 ЦК України, не має зворотної дії в часі. Таким чином, умови кредитного договору щодо можливості зміни відсотків у односторонньому порядку банком, укладеного до 09.01.2009р., якщо вони погоджені сторонами договору при його укладенні, відповідають вимогам закону, оскільки до цих змін такої заборони законодавчо не передбачалося. Відповідно до п.6.4 Умов при незгоді із зміною правил чи тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору, погасити наявну заборгованість перед банком. Однак, зі заявою про розірвання договору кредиту позивач до Банку не звернувся. Крім того, зміст Умов та Тарифів банку, які є складовою частиною договору, укладеного сторонами, свідчить про досягнення ними згоди з усіх істотних умов договору і в ньому зазначена інформація, визначена статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та у Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, введених постановою НБУ №168 від 10 травня 2007р. Отже, при укладанні спірного договору [PERSON] були відомі усі умови договору. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснив, що продовжує користуватися кредитною карткою. Викладене також підтверджується випискою з карткового рахунку позивача. Таким чином, враховуючи, що сторони договору є вільними в укладенні договору та кожна зі сторін має можливість відмовитись від його укладення у разі, якщо вважає якісь умови договору несправедливими, те, що відповідач своїм підписом у заяві засвідчив, що ознайомлений з умовами надання кредиту та погоджується з ними, суд вважає, що підстави для визнання незаконним збільшення процентної ставки за користування кредитом та визнання недійсним кредитного договору, укладеного 18.02.2008р. між позивачем та Банком - відсутні.

Outcome: dismissed