Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, отриманих як допомога по безробіттю у розмірі 782,30 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Житомирського МЦЗ №160 від 27.08.2000 року [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. 09.09.2016р. до центру зайнятості від Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов лист про те, що згідно даних персоніфікованого обліку [PERSON] під час перебування на обліку у центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю одночасно працював в Дитячій музичній школі №5. Даний факт [PERSON] приховав, чим порушив норми ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Зазначено, що сума виплаченої йому допомоги по безробіттю за період з 01.02.2001 по 19.08.2001 у розмірі 782,30 грн. підлягає поверненню. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог. Суд, заслухавши думку сторін дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 18.08.2000 зареєструвався в Житомирському міському центрі зайнятості, як такий, що шукає роботу (а.с.3), 27.08.2000 написав заяву з проханням надати йому статус безробітного (а.с.4). Згідно витягу з наказу № 160/27.08.2000 [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 25.08.2000 (а.с.5). Згідно листа № 9206/03 Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.09.2016 [PERSON] отримував допомогу по безробіттю з 25.08.2000р. по 19.08.2001р. і одночасно працював з лютого 2001р. по квітень 2001р. згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в Дитячій музичній школі №5 (а.с.6). Зі змісту акту №1043 від 07.10.2016 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно зо Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.7) вбачається, що [PERSON] працював у Комунальному початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі музична школа №5 Житомирської міської ради з 01.02.2001р. (наказ про прийняття на роботу № 11 від 01.02.2001 (а.с.8) по 16.04.2001 р. (наказ про звільнення з роботи № 32 від 16.04.2001р. (а.с.9) Так, згідно довідки №4222/05 від 12.10.2016 відповідачу нараховано допомогу по безробіттю за період з лютого 2001р. по вересень 2001р. у розмірі 782,30 грн. (а.с.11). Вбачається, що Житомирський міський центр зайнятості 13.10.2016 направив [PERSON] повідомлення №4227/18 від 13.10.2016 про добровільне повернення коштів у розмірі 782, 30 грн. на протязі 15 календарних днів після отримання повідомлення (а.с.12), а також копію наказу про відшкодування коштів виплачен6их як допомога по безробіттю (а.с.10). Згідно з п. 18 ч. 2 ст.22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до ч.2 , 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послу застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Статтею 1215 ЦК України передбачено, що безпідставно набуте майно, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. В той же час, відповідач просить застосувати строки позовної давності, вказуючи, що у 2017 році позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення коштів у розмірі 782,30 грн. за період з 01.02.2001 по 19.08.2001, тобто після закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно положень ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Положенням ч. 4 ст. 267 ЦК закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В роз'ясненнях, що містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Вбачається, що позивач 21.03.2017 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача коштів у розмірі 782,30 грн. за період з 01.02.2001 по 19.08.2001, а, отже, позивач звернувся до суду після закінчення строку позовної давності. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності, відповідач скористався правом просити суд застосувати строки позовної давності, позивачем не було обґрунтовано поважності причин пропущення позовної давності, порушене право якого підлягає захисту, суд не знаходить підстав для задоволення позову, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed