Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до вище вказаного відповідача про розірвання договору оренди землі та скасування державної реєстрації, мотивуючи тим, що 02.04.2005 року директором ТОВ «Степленд Агротех Лтд» Паркером М.Е. було запропоновано їй формально укласти два договори оренди землі. 02.04.2005 року вони уклали два договори оренди землі №232, №233 на земельні ділянки площею 4,52 га та 4,53га, які розташована на території колишньої Федорівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, термін дії договорів 30 років. Відповідно до державного акту на землю серії І-ХС №012809 площа земельної ділянки становить 9,05 га. З 2006 року вона на цій земельній ділянці господарює самостійно, а саме обробляє її, засіває, збирає врожай та ніколи від відповідача не отримувала орендної плати за вказаними договорами. В 2019 року до неї звернувся директор ТОВ «Степленд Україна» Паркер М.Е. з прохання переукласти договори оренди строком на 49 років, так як на її земельній ділянці він планує висадити горіховий сад. Вона не згодна з позицією орендаря, просить розірвати договір оренди землі №232 від 02.04.2005 року та договір оренди землі від 02.04.2005 року №233 укладені між нею та ТОВ «Степленд Україна» та скасувати їх державну реєстрацію. Позивач та її представники [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеним в позові, просили його задовольнити. Позивач [PERSON] суду пояснила, що має у власності земельну ділянку площею 9,05га, на яку укладено два договори оренди з відповідачем, терміном на тридцять років. Орендної плати від орендаря вона не отримувала, лише один раз підписала одну квитанцію. Орендну плату за 2018, 2019, 2020, 2021 роки вона не отримувала, хоча ТОВ «Степленд Україна» надсилали їй поштовим переказом грошові кошти, але вона їх відправляла назад, так як сама особисто обробляє свою земельну ділянку. Договір з відповідачем підписувала лише один, всі екземпляри договорів не підписувала. Орендар жодного року не обробляв її земельну ділянку. Представник відповідача адвокат Зайцев К.М. позовні вимоги не визнав, заявив про пропуск позивачем строку позовної давності, так як з 2005 року позивач отримувала орендну плату за користування ТОВ «Степленд Україна» її земельними ділянками, що підтверджується відповідними квитанціями з її підписом. Дійсно з 2018 року [PERSON] не бажає отримувати кошти в рахунок сплати орендної плати та повертає грошові перекази. Вважає підстав для розірвання договору оренди не має, просив відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду показав, що він працював разом з [PERSON] , чоловіком позивача в ТОВ «Степленд Україна». У [PERSON] є земельна ділянка поряд з земельною ділянкою її чоловіка. Ці земельні ділянки обробляє сам [PERSON] , у нього є трактор, комбайн, жодного сільськогосподарського транспорту ТОВ «Степленд Україна» на землях сім`ї [PERSON] він не бачив. Знає, що ТОВ «Степленд Україна» не платить [PERSON] орендну плату, так як вона та її чоловік свої земельні ділянки обробляють самостійно. Свідок [PERSON] суду показав, що він є сусідом позивача та знає, що сім`я [PERSON] має у власності земельні ділянки, які обробляють самостійно, ТОВ «Степленд Україна» орендної плати їм не платить. Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 9,05 га, яка розташована на території колишньої Федорівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, право посвідчено державним актом серії І-ХС №012809 від 17.12.2003 року /а.п. 17/. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті317 ЦК України). Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку, що також відповідає загальним вимогам вчинення правочину, визначеним цивільним законодавством України. При цьому орендодавцями земельних ділянок є, зокрема, громадяни, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина перша статті4 названого Закону). За визначенням статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; за загальним правилом частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Разом з тим, за принципом свободи договору (ст. 627 ЦКУ) сторони вправі на власний розсуд погоджувати підстави та порядок припинення дії укладеного договору. Для односторонньої відмови від договору в ньому потрібно прописати чіткий механізм із зазначенням алгоритму дій орендаря та орендодавця. Договір повинен містити конкретні випадки (підстави) для одностороннього розірвання, порядок комунікацій між сторонами при реалізації процедури одностороннього розірвання, визначення документів, які при цьому складатимуться та порядку їх вручення (надсилання), порядку звільнення ділянки тощо. Норми законодавства не забороняють сторонам договору оренди земельної ділянки передбачити випадки його розірвання в односторонньому порядку шляхом вчинення стороною одностороннього правочину, що оформляється прийняттям рішення у встановленому порядку (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 910/8011/17, постанові ВС від 04 лютого 2020 року у справа № 915/47/17). У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов`язань. Згідно зі статтею 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі: невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону України "Про оренду землі". Згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з таким позовом у разі, якщо є об`єктивні обставини, що вказують на наявність значної міри позбавлення того, на що орендодавець розраховував при укладенні договору оренди земельної ділянки. В постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 927/762/17 Верховний Суд, вказав, що істотна зміна обставин, як підстава для розірвання договору оренди, додатково повинна відповідати ряду критеріїв. Так, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17). Підставою звернення орендодавця до суду із позовом про розірвання договору оренди землі є порушення орендарем умов договору щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Для того, аби позовні вимоги були задоволені, необхідне настання обставин «систематичної» несплати орендарем орендної плати орендодавцю. Під «систематичною несплатою» суд розуміє два та більше випадки несплати орендної плати, передбаченої договором (такі роз`яснення містяться у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 484/3687/16-ц; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №313/780/19 та ін.) Дослідивши договори оренди землі від 02.04.2005 року № 23232, 233 суд не вбачає підстав для розірвання таких договорів, так як умови щодо одностороннього розірвання в їх умовах не передбачено, тому твердження позивача щодо самостійного обробітку земельної ділянки позивачем не є підставою для розірвання договорів оренди. Окрім цього суд критично відноситься до пояснень позивача щодо неотримання нею орендної плати від ТОВ «Степленд Україна», так як матеріали справи містять три видаткові касові ордери 23.11.2017 року про сплату орендної плати позивача за 2015, 2016, 2017 роки /а.п. 78-80/ з її власноручними підписами та рукописним текстом, що встановлено висновком експерта від 14.02.2020 року №51-ПТ, де вказано, що досліджувані рукописні записи та підписи виконані [PERSON] /а.п. 160-161/. Повернення позивачем орендної плати, яку перераховує їй відповідач не є підставою для розірвання договорів оренди, а є її правом. Договір оренди землі може бути розірваний у випадку нецільового її використання, тобто коли на земельній ділянці із певним цільовим призначенням здійсню\-ється діяльність, яка виходить за межі цього цільового призначення. За невикористання (бездіяльність) не передбачається позбавлення права користування, бо нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (ст. 12 ЦКУ). Позивачем не надано належних та допустимих доказів, а в судовому засіданні такі твердження не знайшли свого підтвердження, а саме щодо наміру відповідача змінити цільове призначення її земельної ділянки. Представник відповідача адвокат Зайцев К.М. зазначив про те, що ТОВ «Степленд Україна» не має наміру змінювати таке цільове призначення без згоди власника. Таким чином, вказана позивачем підстава для розірвання договорів оренди землі у вигляді не отримання нею орендної плати, зміна цільового призначення її земельної ділянки, в судовому засіданні не доведені та не можуть вважатися достатніми правовими підставами в розумінні статті 651 Цивільного кодексу України для розірвання договору. Самостійний обробіток земельної ділянки не є підставою для розірвання укладених сторонами договорів оренди землі. Про невиконання орендарем обов`язків, передбачених ст.ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» чи передбачених умовами договору, а також інших підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки позивачем наведено та доведено не було. Таким чином, враховуючи підстави заявлених позовних вимог, суд до висновку висновку, що правові та фактичні підстави для розірвання спірних договорів оренди землі відсутні, тому в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки вимоги про скасування державної реєстрації договорів оренди є похідними від вимог про розірвання договору, вони також задоволенню не підлягають. Також з огляду на відмову в позові відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed