Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що позивач та [PERSON] 08.12.2006 року уклали кредитний договір № SAMDN40000010402926, відповідно до умов якого банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 112333,88 грн. на термін до 07.12.2013 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Взяті на себе зобовязання за вказаним кредитним договором відповідач не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим станом на 28.01.2016 має заборгованість у розмірі 949534 грн. 60 коп., яка складається з : 71809,31 грн. - заборгованість за кредитом; 221701,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 656023,75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачені судові витрати. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності №2442-К-О від 11.06.2015 року, в поданій до суду заяві просив розглядати справу без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що усі необхідні докази, що були надані позивачем, є в матеріалах справи. Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу [PERSON] УДМС України в Харківській області, відповідач [PERSON] був знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS], вибув за адресою: [ADDRESS], де не зареєстрований (а.с.21). Враховуючи вказані обставини, згідно ч. 9\~ст. 74 ЦПК України\~ відповідач викликався до суду через оголошення у пресі. Оголошення про виклик відповідача у судове засідання, призначене на 03.03.2016 року, було опубліковано в газеті «Слобідський край»\~від 25.02.2016 року. Таким чином, відповідач був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача,\~ виходячи з вимог ч. 9 ст. 74, ст. 224 ЦПК України. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло\~ заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази , що містяться в матеріалах справи, надавши їм оцінку в їх сукупності, дійшов висновку про необхідність залишення позову без задоволення, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2006 року ПриватБанк, МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570 (далі банк), та [PERSON] уклали договір № SAMDN40000010402926 про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної карти «АвтоРозстрочка» (далі договір), за умовами якого банк надав клієнту пакет послуг, для чого відкрив клієнту картковий рахунок і видав платіжну карту на умовах: тип карти - «АвтоРозстрочка», вид карти - особиста, строк дії карти - два роки, валюта карткового рахунку - гривня ( а.с. 8-10). [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». У звязку із зміною типу банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (а.с.18-19). Пунктом 2.1. договору передбачено, що в розмірі платіжного ліміту карткового рахунку клієнт або його довірена особа використовують карту як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги) для перерахунку засобів з карткового рахунку на рахунки інших осіб і здійснення інших операцій, передбачених угодою сторін і законодавством України. Клієнту або його довіреній особі банком надаються послуги: поповнення карткового рахунку, підключення до системи Internet-banking (Приват-24), Mobile-banking шляхом отримання кодів доступу в банкоматах банку; надання кредитного ліміту на умовах, які будуть вказані в додатковій угоді до даного договору. Операції по картковому рахунку здійснюються у відповідності з діючим законодавством, Правилами користування платіжними картами (пункт 2.2 договору). Підписанням договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений з тарифами банку, правилами, які зобовязується виконувати (пункт 3.1 договору). Згідно п. 6.5 договору клієнт зобовязується погашати заборгованість по кредитному ліміту, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, Правилами користування платіжними картами і Тарифами банку. Відповідно до п. 8.5 договору у випадку невиконання або неналежного виконання банком і клієнтом цього договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством (а.с.8-10). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначається вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1\~ст.1048 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст.1049, ст.1050 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Позивач в позові вказує, що банк виконав зобовязання за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі 112333,88 грн. на термін до 07.12.2013 року. Також позивач зазначає, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 28.01.2016 має заборгованість у розмірі 949534 грн. 60 коп., яка складається з : 71809,31 грн. - заборгованість за кредитом; 221701,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 656023,75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що підтверджується наданим розрахунком. З огляду на це, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як передбачено частиною другою ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому, відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обовязок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобовязаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Так, дослідивши надані по справі докази, суд зазначає, що позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано суду жодних належних доказів, які б підтверджували надання позивачем відповідачу кредиту у розмірі 112333,38 грн. на термін до 07.12.2013 року. З договору про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної карти «АвтоРозстрочка» не вбачається, в якому розмірі банк встановив кредитний ліміт на платіжну карту. В пункті 5.2. договору не вказана сума, яку банк має право в односторонньому порядку, без попереднього повідомлення клієнта, встановити на платіжну картку як кредитний ліміт. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить розгорнутих відомостей, з яких було б можливим прослідкувати дати нарахування сум прострочених платежів, а саме заборгованості за кредитом, процентами та пені. Таким чином, позивачем не надано достатніх та належних доказів для підтвердження отримання відповідачем кредиту у розмірі 112333,88 грн. та наявності заборгованості у останнього за вказаним кредитним договором на суму 949534,60 грн. Відповідно до ч.1 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.4 ст. 60 ЦПК України). З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed