Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] , який діє на підставі договору про надання правової допомоги укладеного з [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання заяви правочином та визнання права власності на частину будинку за неповнолітнім, мотивуючи позов зокрема тим, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO] , місце проживання якого до [INFO] було зареєстроване за адресою квартири [ADDRESS] , а на даний час знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з бажанням [PERSON] змінити умови та місце проживання, шляхом продажу вказаної квартири в м. Київ та купівлі будинку в с. Виповзів Козелецького району Чернігівської області аби забезпечити житлові права свого сина [PERSON] , нею було складено через нотаріальне посвідчення заява від 22.01.2019 року, реєстр № 244 із зобов`язанням зареєструвати на свого неповнолітнього сина [PERSON] 1\\2 частину на житловий будинок, що буде придбано в подальшому, але умов заяви не виконала. В судовому засіданні [PERSON] уточнив позовні вимоги та підтримав їх в повному обсязі. Законний представник неповнолітнього [PERSON] [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги, що між ним і відповідачем була домовленість і він вимагав, щоб частину житла, яке придбає відповідач оформили на сина. Спочатку вона написала заяву, а потім він дав згоду на зняття з реєстрації дитини з квартири, яку відповідач продала. З його сторони ніякого шантажу не було, ніякої терміновості продавати квартиру не було. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. В судовому засіданні було встановлено, що відповідача шантажували і вона вимушена була написати заяву. Квартира була її власністю, успадкована. Дитина забезпечена житлом, права власності на продану квартиру жодного не мав. Позов не підлягає задоволенню в такий спосіб захисту, яким чином можна зареєструвати на дитину Ѕ частину будинку. Представник третьої особи, служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без їх участі та ухвалити рішення з урахуванням житлових інтересів неповнолітнього [PERSON] . Суд заслухавши пояснення сторін, показання свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що квартира на [ADDRESS] належала відповідачу на праві спадкування, вона говорила, що квартира буде [PERSON] , але як все відбувалося, йому не відомо. Згідно договору купівлі - продажу квартири від 06 березня 2019 року, квартира [ADDRESS] повністю належала відповідачу [PERSON] /а.с.117-118/. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1,2 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже в даному випадку, відповідач була єдиним власником квартири [ADDRESS] на час її продажу 06 березня 2019 року. Згідно заяви [PERSON] від 22 січня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі № 244 -" Я, [PERSON] , перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, заявляю про намір продажу квартири [ADDRESS] , де я є власником. Заявляю про те, що маю намір купити інше нерухоме майно, в саме житловий будинок Ѕ частка у праві власності на який буде зареєстровано на мого сина, [PERSON] , [INFO] . У випадку, якщо я, [PERSON] , протягом місяця, а саме з 22.01.2019 року по 22 лютого 2019 року не куплю будинок, то зобов`язуюсь компенсувати 1/3 грошових коштів від продажу вищевказаної квартири, де я є власником моєму сину [PERSON] " /а.с.13/. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1,2 ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач маючи повне законне право розпорядитися своєю власністю, а саме квартирою, вимушена була підписати вище зазначену нотаріально завірену заяву, так-як як батько їх спільного сина [PERSON] , [PERSON] наполіг на написанні відповідної заяви відповідачем по справі [PERSON] , інакше він не погоджувався зняти з реєстрації місця проживання їх сина саме в квартирі, яка повністю належала відповідачу і яка всі законні права розпорядитись належним тільки їй майном. Вказані створені штучно обставини [PERSON] позбавляли відповідача розпорядитись своєю квартирою, тобто продати. Після написання вище зазначеної заяви відповідачем, [PERSON] зареєстрував місце проживання їх сина за адресою свого місця проживання. На підставі вище викладено позов в частині визнання правочином зави [PERSON] від 22.01.2019 року посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С., реєстраційний номер 244 із зобов`язанням заявника передачі у приватну власність [PERSON] [INFO] Ѕ частки житлового будинку, задоволенню не підлягає, так-як визнання вказаної заяви правочином порушує права відповідача розпоряджатись своїм майном на власний розсуд і як в даному випадку, як власник, не матиме право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Аналізуючи вище викладене, інша позовна вимога про визнання права власності на частину будинку за неповнолітнім [PERSON] , а саме на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] також задоволенню не підлягає. Судові витрати необхідно вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed