Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2478,65 доларів США. що в еквіваленті по курсу НБУ на 28.02.2014 року складає 24752,49 грн. та судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що між ЗАТ «Приватбанк» та [PERSON] 17.08.2007 року був укладений кредитний договір, який складається із заяви та умов та правила надання банківських послуг, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитну картку «Універсальна», строк дії якої 2 роки, з кредитним лімітом у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 1500 доларів США із сплатою 1,6 % щомісячно. Відповідно до п.6.5 умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 6.6 умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 8.6 умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. В зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 28.02.2014 року виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту на загальну суму 4550,70 доларів США, яка складається з: - заборгованості за кредитом - 1500,89 доларів США, - заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 2964,56 доларів США, - заборгованості по комісії за користування кредитом - 85,25 доларів США, Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 2237,78 доларів США, яка була задоволена судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 19.04.2010 року, різниця становить 2312,92 доларів США. А також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) - 50,07 доларів США, - штраф (відсоткова складова) - 115,65 доларів США, Отже заборгованість до стягнення становить 2478,64 доларів США. Позичальник належним чином свої зобов'язання не виконує, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умов кредитного договору. Також позивачем разом з позовом були надані документи про зміну найменування юридичної особи на ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про визнання розірвання кредитного договору, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2007 році він дійсно уклав кредитний договір. Станом на 28.02.2014 року у нього з'явилась заборгованість, у зв'язку з цим відповідач за зустрічним позовом подав до суду позов про стягнення коштів, вимоги про розірвання кредитного договору заявлено не було. Статтею 652 ЦК України передбачено право на односторонню вимогу про розірвання договору в разі істотної зміни обставин. На даний час відповідач за первісним позовом працює на державному підприємстві АМПУ з окладом в розмірі 2739 грн. Будь яких інших джерел доходу у нього немає, що обумовлено економічною кризою та такими незамінними від сторін зовнішньоекономічними факторами, на які ні позивач ні відповідач не розраховували при укладанні договору і не могли передбачити їх. Крім цього ухвалою Южного міського суду Одеської області від 09.07.2014 року державною виконавчою службою було дозволено утримувати з його заробітної плати 50% з усіх видів заробітку до повного виконання рішення суду, тому з його заробітної плати утримується та відраховується 69,6% від усіх нарахувань, тому він не має фізичної можливості виконувати умови кредитного договору та сплачувати суми, передбачених договором, що у разі не розірвання договору призведе до подальших порушень договору. У відповідача в такому випадку буде можливість продовжувати нараховувати штрафні санкції, у зв'язку з цим просить розірвати кредитний договір від 17.08.2007 року з дати винесення рішення по справі. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутністю та позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі, у разі відсутності відповідача не заперечує на заочний розгляд справи, а також надав письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, згідно яких просить відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні заперечував проти первісного позову, просив відмовити, зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та пояснив, що з 2010 року здійснюється стягнення по судовому наказу з заробітної плати в розмірі 50%, а в 2014 року винесена повторно постанова державним виконавцем, так як він змінив роботу, просить розірвати договір в односторонньому порядку, так як не має грошей. Вислухавши відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між ЗАТ «Приватбанк» та [PERSON] 17.08.2007 року був укладений кредитний договір, який складається із заяви та умов та правила надання банківських послуг, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитну картку «Універсальна», строк дії якої 2 роки, з кредитним лімітом у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 1500 доларів США із сплатою 1,6 % щомісячно. Відповідно до п.6.5 умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 6.6 умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 8.6 умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. В зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 28.02.2014 року виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту на загальну суму 4550,70 доларів США, яка складається з: - заборгованості за кредитом - 1500,89 доларів США, - заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 2964,56 доларів США, - заборгованості по комісії за користування кредитом - 85,25 доларів США, Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 2237,78 доларів США, яка була задоволена судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 19.04.2010 року, різниця становить 2312,92 доларів США. А також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) - 50,07 доларів США, - штраф (відсоткова складова) - 115,65 доларів США, Отже заборгованість до стягнення становить 2478,64 доларів США. Відбулася зміна найменування юридичної особи на ПАТ КБ «Приватбанк». 19.04.2010 року Малиновським районним судом м. Одеси винесений судовий наказ про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 2237,78 доларів США. 05.10.2010 року державним виконавцем винесена постанова ВП №23275826 про відкриття виконавчого провадження про стягнення грошової суми за судовим наказом №2н-1137/2010 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 19064,51 грн. 31.03.2014 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника № ЄДРВП 30143868, згідно якої проводиться щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, [PERSON], після відрахування податків, в розмірі 50% з усіх видів заробітку (доходу), до повного стягнення грошової суми у розмірі 806 393,28 грн. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.17 Постанови від 30.03.2012 № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Однак, оскільки договір не було розірвано, а ухвалення наказу не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, то з моменту винесення судового наказу, відповідно до умов п.6.5, банк має право нараховувати їх. Тіло кредиту вже стягнуто, згідно судового наказу, який зараз виконується, здійснюється стягнення з заробітної плати відповідача. Оскільки представником банку поданий розрахунок станом на 28.02.2014 року з врахуванням тіла кредиту та встановити з якого часу нараховані відсотки, комісія, штрафи не можливо, суд вважає, що поданий доказ є неналежним та суд не може прийняти його до уваги. За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити. Щодо зустрічного позову, то він є необґрунтованим та позивач за зустрічним позовом не надав жодних доказів та достатніх підстав для розірвання кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті,- змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до п.15 Постанови від 30.03.2012 № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Відповідно до п.16 вищевказаної постанови, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Суд приходить до висновку, що під час укладення кредитного договору позичальник був ознайомлений з усіма його умовами, що позивач не довів та не надав жодних доказів наявності одночасно всіх чотирьох умов відповідно до ст. 652 ч.2 ЦК України, а відсутність грошових коштів для погашення заборгованості по кредиту не є підставою для розірвання кредитного договору.

Outcome: dismissed