Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

в березні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказувала, що згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.01.2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2011 року та до повноліття дитини. Між тим, відповідач свої зобов`язання по утриманню дитини належним чином не виконував, тому станом на 30.11.2019 року утворилася заборгованість за аліментами в розмірі 16 584 грн. 25 коп. В зв`язку з чим, враховуючи, що заборгованість за аліментами виникла виключно з вини відповідача, позивач просила стягнути з останнього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 10 110 грн. 16 коп. Ухвалою суду від 16.03.2020 року провадження по вищевказаній справі було відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 10.04.2020 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов [PERSON] , в якому вказував на відсутність підстав, з якими закон пов`язує можливість позитивного вирішення заявлених позивачем вимог. Зокрема зазначав, що з огляду на положення ст. 179 СК України, проживання з ним неповнолітнього сина, в зв`язку з чим було припинено стягнення з нього аліментів, водночас вирішено питання про стягнення аліментів на його утримання з позивача, відповідно до рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 24.12.2019 року, унеможливлює стягнення з нього пені на користь позивача. Водночас звертав увагу на відсутність його вини у виникненні заборгованості за аліментами (державним виконавцем не було повідомлено про зміну розміру аліментів з 01.01.2019 року), пропуск позивачем позовної давності, невірний розрахунок розміру пені. 15.04.2020 року позивач [PERSON] надіслала відповідь на відзив, в якій остання, з огляду на положення ст. 196 СК України, наявність заборгованості по сплаті аліментів, яка виникла виключно з вини відповідача, протиправну зміну відповідачем місця проживання дитини, незастосування до даних правовідносин позовної давності, вказувала на безпідставність поданих відповідачем заперечень. При цьому вказувала, що розрахунок пені проведено відповідно до вимог чинного законодавства. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що [PERSON] , згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.01.2012 року був зобов`язаний до сплати на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2011 року та до повноліття дитини (а.с. 9,12,13). На підставі обумовленого рішення суду було видано виконавчий лист № 1407/2-2223/2011, який пред`явлено до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Липоводолинського районного управління юстиції. Постановою державного виконавця від 06.07.2015 року було відкрито виконавче провадження (ВП № 48030737) (а.с. 10). В подальшому, відповідно до рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 24.12.2019 року, припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх спільного сина [PERSON] , вищевказаний виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню. Одночасно вирішено питання про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.10.2019 року та до повноліття дитини (а.с. 28-29, 30). Згідно постанови начальника Недригайлівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 30.03.2020 року виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 1407/2-2223/2011, виданого 26.01.2012 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, закінчене (а.с 27). Аналізуючи доводи сторін, суд приходить до наступного. Відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. І цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). Якщо така домовленість відсутня аліменти визначаються судом. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. При цьому, аліменти, одержані на дитину, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 179 СК України, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Тобто отримані кошти повинні бути спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, таких як харчування, лікування, гігієна, одяг, придбання речей, необхідних для розвитку та виховання дитини, реалізації її здібностей. Водночас, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру в вигляді стягнення неустойки (пені). Так, згідно ч.1 ст. 196 СК України в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом вказаної статті передбачається відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), стягнення якої можливо в судовому порядку за позовом одержувача аліментів. До вказаних правовідносин позовна давність застосуванню не підлягає (ч.1 ст. 20 СК України). Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 179, 196 СК України, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема те, що позивач [PERSON] не є одержувачем аліментів, а навпаки зобов`язана за рішенням суду сплачувати аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed