Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

У лютому 2018 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду із вищезазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (надалі за текстом - відповідач), про визнання кредитного договору № 77.1/АА-454.07.2 від 18.07.2007 р. та всі укладені до нього додаткові угоди припиненими, про визнання договору застави № 77.1/АА-454.07.2 від 18.07.2007 р. припиненим та зобов'язання відповідача вилучити запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про обтяження застави рухомого майна, а саме, автомобіль марки HONDA CIVIC, рік випуску - 2007, колір бежевий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], ТИП КУЗОВУ - ЛЕГКОВИЙ КОМБІ, державний реєстраційний номер [NUMBER], на підставі договору застави № 77.1/АА-454.07.2 від 18.07.2007 р., зареєстрованого за номером 5464960. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.02.2018 р. по вищевказаній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на наступні обставини, 18.07.2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 77.1/АА-454.07.2 (надалі за текстом - кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору, позивач отримала у відповідача кредит у сумі 30605 доларів США, строком користування до 18.07.2014 р. зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом, цільове призначення - купівля автомобіля. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між відповідачем та позивачем був укладений договір застави № 77.1/АА-454.07.2 від 18.07.2007 р. (надалі за текстом - договір застави), згідно з яким, позивач передала в заставу відповідачу належне їй на праві власності майно, а саме, автомобіль марки HONDA CIVIC, рік випуску - 2007, колір бежевий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], ТИП КУЗОВУ - ЛЕГКОВИЙ КОМБІ, державний реєстраційний номер [NUMBER] (надалі за текстом - заставлене майно). Відповідачем внесена інформація до Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо заборони відчуження заставного майна, зареєстровано 10.08.2007 р. № 5464960. 05.11.2012 р. Відповідач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом про стягнення кредитної заборгованості з позивача, в якому просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором у розмірі 171025,77 грн., а також судовий збір 1710,25 грн. 15.01.2014 р. Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено Рішення по справі № 2-689312, яким позовні вимоги було задоволено частково та було стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 151882,42 грн. та судовий збір 1518,82 грн. Рішення набрало законної сили 10.07.2014 р. 15.12.2014 р. позивач виконала вищевказане Рішення суду, що підтверджується платіжним дорученням № 58976535 від 15.12.2014 р., та внесла грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 151882,42 грн. Після виконання Рішення суду позивач вела переговори щодо зняття обтяжень з заставного майна, але відповідач відмовився зняти заборону з заставного майна, аргументуючи тим, що донарахував відсотки по кредитному договору в приблизній сумі 2000 доларів США. Не погоджуючись з твердженнями відповідача та вважаючи кредитний договір та договір застави припиненим позивач, звернулася до суду із вищезазначеним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, надав додатково пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні. Подав до суду письмовий відзив з додатками до нього, в якому виклав наступні обставини. 15.01.2014 р. Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено Рішення по справі № 2-689312, яким позовні вимоги було задоволено частково та було стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 151882,42 грн. та судовий збір 1518,82 грн. 10.07.2014 р. апеляційний суд м. Києва залишив Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15.01.2014 р. № 2-689312 без змін. 15.12.2014 р. позивач виконала вищевказане Рішення суду, що підтверджується платіжним дорученням № 58976535 від 15.12.2014 р., та внесла грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 151882,42 грн. Однак, позивачем не було враховано ту обставину, що пред'явлення позову про стягнення заборгованості не переривають строку нарахування процентів за користування кредитними коштами, тому, відповідно з 23.10.2012 р. (дата розрахунку по 10.07.2014 р. (дата набрання Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15.01.2014 р. законної сили) та по день перебування позовної заяви позивача до відповідача в Подільському районному суді м. Києва продовжувалися та продовжуються нараховуватися проценти згідно п. 3.3 кредитного договору, а відтак, позивачем не було враховано періоду з 23.10.2012 р. по 10.07.2014 р., в процесі якого проценти за користування кредитними коштами нараховуватися не припинялося. Відповідач вважає, що умови кредитного договору станом на подання даного відзиву (16.03.2018 р.) не виконані, законних та правових підстав вважати, що зобов'язання за даним договором та похідними від нього зобов'язаннями за договором застави припинені не має. Суд, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши учасників даного судового розгляду, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 18.07.2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору, позивач отримала у відповідача кредит у сумі 30605 доларів США, строком користування до 18.07.2014 р. зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом, цільове призначення - купівля автомобіля. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між відповідачем та позивачем був укладений договір застави, згідно з яким позивач передала в заставу відповідачу належне їй на праві власності заставне майно (а.с. 5-9, 10-11). 05.11.2012 р. відповідач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом про стягнення кредитної заборгованості з позивача, в якому просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором у розмірі 171025,77 грн., а також судовий збір 1710,25 грн. 15.01.2014 р. Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено Рішення по справі № 2-689312, яким позовні вимоги було задоволено частково та було стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 151882,42 грн. та судовий збір 1518,82 грн. (а.с. 12-14). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва 10.07.2014 р. апеляційну скаргу позивача відхилено та Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15.01.2014 р. залишено без змін (а.с. 50-52). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В абз. 1, 2 п. 17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601 , 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином, оскільки Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.01.2014 р. з відповідача достроково вже було стягнуто кредитну заборгованість, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Враховуючи те, що позивачем 15.12.2014 р. виконане вищевказане Рішення суду, що підтверджується платіжним дорученням № 58976535 від 15.12.2014 р., та внесено грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 77.1/АА-454.07.2 від 18.07.2007 р. в сумі 151882,42 грн. (а.с 15). За таких обставин суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем на теперішній час є виконаним позивачем належним чином в повному обсязі. На час розгляду справи відповідачем не надано до суду доказів про пред'явлення вимоги, щодо стягнення з позивача донарахованих відсотків за кредитним договором. Щодо позовної вимоги про визнання договору застави припиненим, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, слід зазначити наступне. Як вже зазначалося вище, з метою забезпечення основного зобов'язання за кредитним договором між відповідачем та позивачем був укладений договір застави, згідно з яким позивач передала в заставу відповідачу належне їй на праві власності заставне майно (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Відповідно до п. 5.3. договору застави транспортного засобу вказаний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного розрахунку заставодавця із заставодержателем за кредитним договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. У зв'язку з тим, що судом встановлено, що правовідносини по кредитному договору укладеному між позивачем та відповідачем вважаються припиненим, а відтак і договір застави транспортного засобу слід вважати припиненим. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України по справі № 6-2127цс15 від 15.11.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 р. № 1255-ІV, реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. За приписами ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право у будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більше як на п'ять років. Після припинення обтяження обтяжував самостійно, на письмову вимогу боржника або особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Отже, обов'язок щодо подачі заяви про вилучення обтяження рухомого майна законом покладено на обтяжувача, яким у даному випадку є відповідач. Також, суд звертає увагу на ту обставину, що в Постанові ВСУ від 06.07.2016 р. по справі № цс16 суд вказав, що "Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими." Так як неустойка (пеня) точно, як і порука та застава є способами забезпечення виконання зобов'язань (міститься у тій самі главі 49 ЦК України як і статті про заставу та поруку), то вони є похідними від основного зобов'язання - кредитного договору, який забезпечують. Тому, в силу попередніх позицій ВСУ в разі погашення кредиту і процентів як предмету кредитного договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК України) основне зобов'язання вважається виконаним і припиненим, тому є припиненим і зобов'язання похідні від основного. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно до ч. 1, ч. 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 704, 80 грн. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: approved