Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю два місяці. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . За вказаною адресою разом з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав. Вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті баби. ЇЇ матір [PERSON] померла [INFO] , а інших спадкоємців немає. Вона здійснила поховання баби та справила всі необхідні релігійні обряди, доглядає за господарством та обробляє присадибну земельну ділянку. На початку 2020 року вона дізналася про наявність спадкового майна, зокрема двох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. У подальшому з`ясувалося, що державні акти на земельні ділянки (паї) були втрачені. Видати дублікат державних актів на право власності на земельні ділянки або видати нові державні акти взамін втрачених неможливо. Заповіт баба не складала, спадщина не визнана відумерлою. У встановлений законом шестимісячний строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини вона не подавала, оскільки не була обізнана про існування спадкового майна. Нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском передбаченого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачка у позовній заяві просить розглянути позов у її відсутність. Представник відповідача - Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Ніжинського старостинського округу №3 у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи за їх відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у м.Чернігів, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13). Факт родинних відносин між позивачкою та померлою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивачки та її матері, свідоцтвами про шлюб щодо зміни прізвища, свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.8-12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із права на земельні ділянки, які належали померлій на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЧН №196163 та серії ЧН №162802. [PERSON] є спадкоємцем за законом, яка у встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Державний нотаріус Ніжинської районної державної нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском передбаченого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.(а.с.19). Відповідно до відповіді другої Чернігівської державної нотаріальної контори спадкові справи до майна померлої [PERSON] не заводилися. Згідно зі ст.1218 ЦП України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В частині першій та другій статті 1269 ЦК України зазнаено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах,- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом достовірно встановлено, що позивачка на час відкриття спадщини постійно не проживала зі спадкодавцем та заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подала, а отже є такою, що не прийняла спадщину. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини, а саме: тривала хвороба спадкоємця; перебування спадкоємця тривалий час за межами України. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №589/1863/13-ц: ?відбування покарання в місцях позбавлення волі; ?необізнаність спадкоємця про наявність заповіту (Постанова Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17); ?велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; ?складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; ?перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних Сил України (постанова Верховного суду України від 26.06.2019 у справі №565/1145/17). При цьому судами до уваги беруться переважно письмові докази - довідки медичних установ про стан здоров`я та проходження курсу лікування, довідки про перебування особи у відрядженні чи за межами України, інші довідки, акти, листування, що містять відомості про обставини, які перешкоджали зверненню спадкоємця до нотаріальної контори у встановлені строки. Разом з цим, у п.2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що судами не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як: ?юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини; ?необізнаність особи про наявність спадкового майна; ?похилий вік; ?непрацездатність; ?встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю); ?невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; ?відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; ?несприятливі погодні умови; ?перебування у депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, положення частини третьої статті 1272 ЦК України не застосовуються. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2012 року у справі№ 6-85цс12, з яким погодився і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №465/3093/16-ц. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вищевказаних норм права, суд зазначає, що не є поважною причиною те, що позивачка не знала про існування спадкового майна, а після спливу строку, визначеного законом для прийняття спадщини, вона дізналася про існування неоформленого спадкового майна. Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що вказані позивачкою причини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Інших причин пропуску строку позивачкою не вказано. Крім того суд зауважує, що з дня відкриття спадщини сплинуло 12 років. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed