Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Ліквідатор фізичної особи - підприємця [PERSON] арбітражний керуючий [PERSON] звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнень від 08.08.2016 року), на обґрунтування якого посилався на те, що постановою господарського суду Харківської області від 08.02.2012 року по справі № 5023/121/12 ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.05.2015 року по даній справі ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON] В процесі банкрутство було встановлено, що 19.08.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 825/2-40/1/8-126, за умовами якого [PERSON] був виданий кредит у розмірі 430 000,00 доларів США на строк з 19.08.2008 року по 10.08.2023 року зі сплатою процентів зав користування кредитом у розмірі 14,5 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору, між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено 28.08.2008 року іпотечний договір № 825/4-40/9/8-094, за умовами якого в іпотеку [PERSON] було передано квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Тимофєєвою О.В. реєстр. [NUMBER]. За результатами заявлених кредиторами грошових вимог розпорядником майна був сформований реєстр вимог кредиторів, до якого, зокрема, були включені грошові вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» як такі, що забезпечені заставою майна боржника, а саме квартирою [ADDRESS]. Як стало відомо ліквідатору, в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що наявність зареєстрованих в квартирі осіб не позбавляє в повному обсязі реалізувати йому повноваження ліквідатора ФОП [PERSON] щодо реалізації нерухомого майна (квартири) банкрута з метою спрямуванняодержаних коштівна погашення грошових вимог кредиторів, забезпечених іпотекою нерухомого майна. Починаючи з 20.12.2012 року, зважаючи на те, що квартира [ADDRESS], включена до ліквідаційної маси та відповідно підлягає реалізації в межах справи про банкрутство № 5023/121/12 для задоволення грошових вимог по справі про банкрутство для задоволення грошових вимог іпотекодержателя, зареєстровані у вказаній квартирі особи не звільнили займане приміщення. Звертає увагу на те, що на момент укладення договору іпотеки № 825/4-40/9/8-094 від 08.08.2008 року в спірній квартирі був зареєстрований лише [PERSON] Зареєструвавши вказаних осіб у квартирі, що є предметом іпотеки, іпотекодавець порушує ст. 2 договору іпотеки № 825/4-40/9/8-094 від 28.08.2008 року, адже такі дії мали бути погоджені з іпотекодаржателем ПАТ «Укрсоцбанк». Оскільки на час звернення до суду, особи продовжують проживати в квартирі [ADDRESS], ліквідатор позбавлений можливості завершити заходи по реалізації зазначеної квартири. На підставі викладеного, позивач просить виселити з квартири [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також зняти вказаних осіб з реєстраційного обліку місця проживання. Позивач ліквідатор фізичної особи - підприємця [PERSON] арбітражний керуючий [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без їх участі не надали. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки , що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права. Представник служби у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Голубова О.С., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність та ухвалити рішення на розсуд суду. Представник Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гончаренко В.В., яка дії на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без її участі. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного. Постановою господарського суду Харківської області від 08.02.2012 року ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.05.2015 року ліквідатором банкрота ФОП [PERSON] призначено арбітражного керуючого [PERSON] Відповідно до ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатор з дня свого призначення, окрім іншого, приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрота згідно з законодавством, аналізує фінансове становище банкрота, очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, реалізує майно банкрота для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом. Статтею 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута,які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя. Судом встановлено, що 19.08.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 825/2-40/1/8-126, за умовами якого [PERSON] був виданий кредит у розмірі 430 000,00 доларів США на строк з 19.08.2008 року по 10.08.2023 року зі сплатою процентів зав користування кредитом у розмірі 14,5 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору, між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено 28.08.2008 року іпотечний договір № 825/4-40/9/8-094, за умовами якого в іпотеку [PERSON] було передано належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. Таким чином, в процесі розгляду справи було встановлено, що боржник має у власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить йому на підставі дублікату Договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою О.В. за реєстровим № [NUMBER]. Вказане майно є предметом іпотеки за іпотечним договором № 825/4-40/9/8-094, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], який 28.08.2008 року був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубаревим І.Ю. за реєстровим № [NUMBER]. Вартість зазначеного майна, згідно з Висновком про вартість майна до звіту № 6/2/01/2012 від 26.01.2012 року, який складено суб'єктом оціночної діяльності - [PERSON] станом на 26.01.2012 року складає 314 400,00 грн. З відповідей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області встановлено, що на час вирішення справи в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] - з 28.08.2013 року, [PERSON], [INFO] - з 13.02.2015 року, [PERSON], [INFO] - з 20.02.2015 року, [PERSON], [INFO] - з 12.06.2015 року, [PERSON], [INFO] - з 10.02.2009 року , а.с.20-26. Дані про реєстрацію неповнолітнього [PERSON] - відсутні. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку". Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Вказаних правових висновків дійшов Верховний Суд України у справі № 6-39цс15 від 18.03.2015 року, які, в силу положень ст. 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин, враховуючи, що в іпотеку передано квартиру [ADDRESS], яка була придбана Договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою О.В. за реєстровим № [NUMBER] , тобто [PERSON] не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідачів із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Outcome: dismissed