Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

28 вересня 2018 року позивач звернулась в суд з наведеним позовом до відповідача [PERSON] структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», мотивуючи тим, що [PERSON] з 1978 року працює квитковим касиром на залізничній станції «Ворохта» ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень». 20 липня 2018 року протоколом оперативної наради при начальнику ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» було вирішено притягнути позивача до відповідальності за порушення трудової дисципліни у вигляді позбавлення 100% премії за червень 2018 року. Такі дії керівництва ВСП щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності незаконні, так як підставою для позбавлення премії стала анонімна скарга про те, що 26 червня 2018 року обидві каси ЗС «Ворохта» були зачиненими, внаслідок чого пасажир не зміг роздрукувати квиток за бланком замовлення, та сісти в поїзд. 26 червня 2018 року на зміні працювала позивач, яка надала пояснення про те, що з робочого місця відлучалась лише на встановлені законодавством технічні перерви, що тривають 10 хвилин, про будь-які події, викладені у скарзі їй нічого не відомо. Попри надані пояснення протоколом оперативної наради від 20 липня 2018 року позивача було притягнуто до відповідальності. Звернення від пасажира, який нібито не зміг отримати квитки за бланком замовлень, подане на електронну адресу, не містить ні імя особи, ні адреси реєстрації/проживання, ні адреси електронної пошти. Отже, подане звернення було анонімним та не підлягало розгляду. Позбавлення премії відбулося у порядку дисциплінарної відповідальності, при цьому такого дисциплінарного стягнення як позбавлення премії законодавством не передбачено, а застосування дисциплінарного стягнення\~ відбулось з порушенням законодавства про працю. Окрім того 01 серпня 2018 року начальником ВСП [PERSON] винесено повідомлення (наказ) № 60 про зміну робочого місця [PERSON]. Вважає дії роботодавця щодо зміни її робочого місця\~ протиправними, оскільки всупереч ст. 32 КЗпП України її згоду на переведення ніхто не отримував, підстави для переведення були відсутні, а сам наказ не відповідає встановленій формі та не містить жодної печатки, яка б свідчила про його дійсність. 22 жовтня 2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву за змістом якого відповідач заперечує проти задоволення позову. У відзиві зазначив, що протоколом від 20 липня 2018 касира квиткового 2 категорії [PERSON] позбавлено 100 % премії за червень місяць у звязку з тим, що під час виконання своїх посадових обовязків вона не забезпечила виконання режиму роботи квиткової каси, що призвело до появи скарги пасажира на роботу станції «Ворохта». Дані обставини підтверджуються позивачем у її поясненнях від 16 липня 2018 року. Як зазначено у скарзі пасажира, який підійшов на станцію завчасно, обидні каси були закриті із 07:00 ранку. Поїзд прибуває на станцію об 08:03 і відправляється об 08:05. До того часу касир, знаючи про можливу наявність пасажирів до поїзда, не прийшла в касу мотивуючи це роздруковуванням супровідних відомостей та передаванням оперативної звітності. Режим роботи квиткової каси визначено з 04:00 до 08:00 згідно наказу по підприємству і відлучення з робочого місця у згаданий час не допускається та можливе лише у виняткових випадках з вивішенням відповідного оголошення, що у даному випадку було проігноровано позивачем. Позбавлення премії відбулось відповідно до Положення про преміювання ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень», яке затверджено 08 квітня 2016 спільно керівництвом та президією територіального комітету профспілки. Оскільки, позивачем було допущено вищезазначені порушення, то у відповідності до даного Положення її було протоколом оперативної наради, на якій розглянуто цей випадок, позбавлено 100% премії, що відображено в наказі № 333 від 30 липня 2018 року. Анонімною скарга пасажира була лише для станції «Ворохта». Згідно вказівки № ЦЛ-11/2824 від 30 листопада 2016 року, відповідно до Технології роботи лінії контакт-центру «Якість та сервіс» тимчасово відповідальним на підрозділі за розгляд скарг працівником, для обєктивного і своєчасного розгляду звернення № 70485 і уточнення фактів, що викладені у ньому, було переслано текст звернення на станцію «Ворохта» засобами корпоративної електронної пошти, без надання контактних даних скаржника, спілкування з яким було проведено відповідальною особою, для розгляду в колективі і надання пояснень та матеріалів розгляду. Факт порушення трудової дисципліни, а саме технології роботи квиткової каси був встановлений, в тому числі із пояснення позивача, а дана скарга пасажира була тільки підставою для цього. Як одну із підстав позбавлення премії передбаченому в Положенні про преміювання Дирекції є порушення трудової дисципліни, що у даному випадку виразилося у недотриманні режиму роботи квиткової каси. Відповідно не було необхідності дотримуватися процедур, передбачених законодавством для притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки такої не було застосовано. Стосовно вимоги про скасування наказу про переведення на роботу в іншу місцевість, то зазначив що в оперативному наказі від 01 серпня 2018 року зазначено про тимчасове переведення позивача у звязку з виробничою необхідністю в квиткову касу станції «Ясиня» на період з 07 серпня 2018 року по 16 серпня 2018 року, а не переведення на іншу роботу про яке стверджує позивач. Наказу про переведення її на інше робоче місце не видавалося. Крім того, навіть і даний оперативний наказ не було реалізовано через категоричну відмову позивача від тимчасового переходу роботи в іншу квиткову касу. У судовому засіданні 01 листопада 2018 року позивачем подано відповідь на відзив із якого вбачається, що позивач не погоджується із запереченнями та аргументами відповідача, рішення про позбавлення премії та переведення на іншу роботу прийняті всупереч законодавства про працю, позовні вимоги просила задовольнити. 22 листопада 2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано заперечення проти відповіді на відзив, за змістом яких останній вказував на безпідставність доводів позивача та просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою від 23 листопада 2018 року до участі в справі залучено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» у якості співвідповідача. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили суд про задоволення позову. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів викладений у відзиві на позовну заяву та запереченнях проти відповіді на відзив. Заслухавши пояснення позивача та її представника, думку представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] працює на посаді квиткового касира 2 категорії відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до протоколу оперативної наради при начальнику ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» від 20 липня 2018 року за порушення трудової дисципліни касира квиткового 2 категорії [PERSON] постановлено позбавити 100% премії за червень місяць (а.с. 8). Наказом начальника сектору організації праці та заробітної плати відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 333 від 30 липня 2018 року [PERSON] було позбавлено премії за червень 2018 року на підставі вищевказаного протоколу від 20 липня 2018 року (а.с. 31 звор.). Підставою позбавлення премії стала скарга громадянина, яка надійшла на Гарячу лінію\~ ПАТ «Українська залізниця» щодо незабезпечення виконання режиму роботи квиткової каси станції «Ворохта», внаслідок чого він як пасажир 26 червня 2018 року о 7 годині ранку не зміг роздрукувати квиток за бланком замовлення, та здійснити поїздку поїздом № 357 до станції Рахів (а.с. 13). Стосовно цієї події громадянином також 16 липня 2018 року надіслано у електронному вигляді скаргу на адресу електронної пошти відповідного структурного підрозділу ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 36). З приводу скарги позивач [PERSON] надала письмові пояснення, у яких зазначила, що в ніч з 25 на 26 червня вона працювала згідно розкладу, з технічною перервою 10 хв. щогодини. Пасажирів не було. Також відлучалась в приміщення товарної контори щоб роздрукувати супровідні відомості та передати оперативну звітність (а.с. 34). Згідно оперативного наказу № 60а від 01 серпня 2018 року відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в звязку\~ із виробничою необхідністю квитковому касиру станції «Ворохта» [PERSON] вказано приступити до роботи в квиткову касу станції «Ясиня» з 07 серпня 2018 року по 16 серпня 2018 року (а.с. 35). Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно із частинами 2, 3 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. На підприємствах можуть затверджуватися положення про преміювання. Частина 3 статті 97 КЗпП України тільки зобовязує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, зміст якого повинен відповідати законодавству та угодам. Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри премій, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника премій обовязково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором). Частина 4 статті 97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений. Дану правову позицію висловив Верхоний Суд України у постанові в постанові від 15 травня 2017 року за результатом розгляду цивільної справи № 6-2790цс16 Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З матеріалів справи вбачається, що відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» спільно з президією територіального комітету профспілки 08 квітня 2016 року затверджено положення про преміювання за основні результати господарської діяльності працівників ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» (надалі - Положення) (а.с. 39-40). Відповідно до ч. 3 Додатку № 5 Положення «Показники преміювання по основних професіях (групах) працівників станцій пасажирського господарства», порушення трудової дисципліни та інші виробничі недоліки є підставою для зменшення чи невиплати премії. Факт порушення [PERSON] трудової дисципліни 26 червня 2018 року, який виразився у недотриманні технології роботи квиткової каси, знайшов своє підтвердження не тільки у скарзі пасажира, а й поясненнях самого позивача, в яких вона визнала обставину періодичної відсутності на робочому місці. Посилання позивача на технологічні перерви для друку супровідних відомостей та ведення оперативної звітності, як поважність відсутності на робочому місці, не можуть бути підставою для визнання незаконним рішення про позбавлення премії, оскільки видача квитків пасажирам є основним обовязком касира згідно посадової інструкції, примірник якої позивач отримала 02 грудня 2016 року (а.с. 58 зв.). Згідно п. 2.4 Посадової інструкції касира квиткового 2 категорії [PERSON], касир зобовязаний квиткову касу відкривати чітко у встановлені години та не закривати до закінчення роботи каси. Працювати згідно встановленого режиму квиткової каси (а.с. 57). Режим роботи квиткових кас відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» на 2018 рік\~ затверджений наказом начальника підрозділу № 7 від 02 січня 2018 року. Зокрема даним наказом та додатком до нього визначений режим роботи квиткової каси станції «Ворохта» з 04:00\~ год. до 08:00 год. Перерва у час з 07:00 год. по 08:05 год. (період який була відсутня позивач на робочому місці) наказом не передбачена (а.с. а.с. 60-61). Окрім того довготривала відсутність позивача на касі перед приїздом поїзда № 357 підтверджується поясненнями чергового по станції «Ворохта» від 09 липня 2018 року (а.с. 59). Стаття 3 ЗУ «Про звернення громадян» передбачає, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. Статтею 5 ЗУ «Про звернення громадян» встановлено, що звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного звязку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою. Як встановлено у судовому засіданні скарга громадянина, яка стала підставою для позбавлення премії позивача, надійшла від нього спочатку усно на Гарячу лінію\~ ПАТ «Українська залізниця» 16 липня 2018 року, тобто в порядку встановленому законом для усного звернення. В цей же день була сформована письмово та направлена засобами електронного звязку. В електронному повідомленні міститься імя пасажира-скаржника, номер телефону та адреса електронної пошти, що в свою чергу спростовує доводи позивача про її анонімність та невідповідність законодавству, що регламентує порядок звернення громадян. За обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позбавлення [PERSON] 100 % премії за червень місяць було застосовано у вигляді дисциплінарного стягнення. Як вже було встановлено судом, включення позивача до списку осіб, яких позбавлено премії за червень 2018 року було здійснено на підставі протоколу оперативної наради при начальнику ВСП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» від 20 липня 2018 року. Із тексту вказаного протоколу не вбачається, що дане покарання за порушення трудової дисципліни щодо позивача було застосоване як дисциплінарне стягнення. При цьому матеріалами справи підтверджено, що приймаючи рішення про позбавлення премії роботодавець виходив із Положення про преміювання, тобто таке рішення було прийнято відповідно до 97 КЗпП України та внутрішніх нормативних актів, якими визначено умови та розмір преміювання працівників, а не ст. ст. 147, 149 КЗпП України, що визначають порядок накладення та види дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни. Таким чином приймаючи рішення про позбавлення [PERSON] 100 % премії за червень 2018 року роботодавець діяв виключно у спосіб та порядок встановлений законом, порушення ним вимог трудового законодавства при позбавленні позивача премії судом не встановлено, тому суд вважає вимоги позову про визнання незаконним рішення про позбавлення премії та зобовязання виплатити премію безпідставними. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 60а (у позові № 60) від 01 серпня 2018 року, яким вказано позивачу приступити до роботи в квиткову касу станції «Ясиня» з 07 серпня 2018 року по 16 серпня 2018 року, позивач зазначила, що наказ був прийнятим всупереч ст. 32 КзПП, а саме без письмової згоди позивача на таке переведення, що призвело до порушення її трудових прав. Згідно ч. 1 ст. 32 КзПП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Як зазначає позивач у позовній заяві, вказаний наказ не був реалізований за відсутності квиткових касирів на станції «Ворохта». Окрім того, він вичерпав свою дію 16 серпня 2018 року, тобто до моменту звернення з позовом до суду. Притягнення позивача до відповідальності за невиконання цього наказу роботодавцем не здійснювалось. У судовому засіданні позивач не довела факту порушення її прав після прийняття роботодавцем наказу від 01 серпня 2018 року, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. За змістом ст. 237-1 КзПП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В ході розгляду справи судом не встановлено порушення роботодавцем законних прав позивача [PERSON], тому вимога про відшкодування моральної шкоди не містить правових підстав для її задоволення. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 32, 97, 237-1 Кодексу законів про працю України,

Outcome: dismissed