Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору іпотеки. В позовних вимогах позивач зазначає що в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 1289-Ф від 23.09.2008 р. між ЗАТ „СведбанкІнвест" та [PERSON], був укладений іпотечний договір від 23.09.2008 р. №1289-Ф/ІП-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. За умовами вказаного Договору іпотеки в іпотеку Відповідачу передано будинок [ADDRESS] і забезпечує виконання в повному обсязі зобовязання за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитами. Іпотечний будинок належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія САВ № 396698, виданого 30.05.2007 р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 24.05.2007 р. за № 920-С/ЖБ. Право власності за [PERSON] зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 07 червня 2007 р. за реєстровим № 45175 у реєстрову книгу 510-290. Позивач, вважає що оскаржуваний іпотечний договір є недійсним, оскільки в іпотечному будинку на момент укладення Іпотечного договору проживали та проживають [PERSON] разом зі своїми дітьми: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та прийомні діти: [PERSON], [PERSON]. Позивач зазначає, що під час укладення договору іпотеки, в порушення Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», зазначений договір не був погоджений у встановленому порядку відповідним органом опіки та піклування, що призвело до грубих порушень житлових прав малолітніх та неповнолітніх осіб. Крім того, у зв'язку з несплатою по кредитному договору, у [PERSON], в рахунок погашення заборгованості можуть відібрати предмет іпотеки - будинок [ADDRESS], в якому проживають зазначені малолітні та неповнолітні особи. Відповідно до пункту 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року за № 283/8882, в редакції, що діяла на момент укладення іпотечного договору, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі щодо договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири, а також іншого цінного майна за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких говорів. Правочин за малолітніх, які не досягли 14 років, а також від імені фізичних осіб, визнаних у судовому порядку недієздатними, вчиняють законні представники: батьки (усиновлювачі), або опікуни. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу. Представник позивача під час слухання справи позов підтримав з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», проти задоволення позову заперечував, послався на те, що іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язань, а передача майна в іпотеку не є відчуженням. Також зазначив, що на момент укладення договору іпотеки, зазначений будинок не був у власності позивача [PERSON], а знаходився в оренді, що підтверджується договором оренди будинку, укладеного 10.01.2008 р. між Позивачем [PERSON] та громадянином [PERSON], строком до 10.12.2008 р.. Таким чином на момент укладення іпотечного договору Позивач [PERSON] не міг проживати в зазначеному будинку. Крім того, у розділі 11 Кредитного договору та в анкеті на отримання кредиту [PERSON] зазначив фактичне місце проживання: [ADDRESS]. Одночасно з цим, при передачі зазначеного будинку в іпотеку, 23.09.2008 р. та отриманні кредиту в розмірі 500000 дол. США, Позивач [PERSON] в анкеті на отримання кредиту, зазначав, що осіб на утриманні у нього немає. Крім того, підписанням Іпотечного договору, та відповідно до п. 3.4 договору Іпотекодавець (Позивач [PERSON].) засвідчив, що немає відомих йому прав та вимог інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законодавством порядку. Таким чином, на момент укладення іпотечного договору Позивач [PERSON] засвідчував, що передання будинку в іпотеку не порушує права інших осіб. Представник приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Представник служби у справах дітей просила позов задовольнити в повному обсязі. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 1289-Ф від 23.09.2008 р. між ЗАТ „СведбанкІнвест" та [PERSON], був укладений іпотечний договір від 23.09.2008 р. №1289-Ф/ІП-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору від 23.09.2008 року №1289-Ф/ІП-1 є правонаступникам прав та обов'язків кредитора ЗА «Сведбанк» за вказаним договором. За умовами вказаного Договору іпотеки в іпотеку Відповідачу передано будинок [ADDRESS] і забезпечує виконання в повному обсязі зобов'язання за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитами. Іпотечний будинок належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія САВ № 396698, виданого 30.05.2007 р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 24.05.2007 р. за № 920-С/ЖБ. Право власності за [PERSON] зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна 07 червня 2007 р. за реєстровим № 45175 у реєстрову книгу 510-290. На момент укладення договору іпотеки, зазначений будинок не був у власності позивача [PERSON], а знаходився в оренді, що підтверджується договором оренди будинку, укладеним 10.01.2008 р. між Позивачем [PERSON] та громадянином [PERSON], строком до 10.12.2008 р.. Таким чином на момент укладення іпотечного договору Позивач [PERSON] не міг проживати в зазначеному будинку. Крім того, у розділі 11 Кредитного договору та в анкеті на отримання кредиту [PERSON] зазначив фактичне місце проживання: [ADDRESS]. Крім того, дружина Позивача - [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], [PERSON] та опікуном [PERSON], [PERSON], надала згоду на передачу в іпотеку вищезгаданого будинку та земельної ділянки, що підтверджується належним чином засвідченою копією заяви [PERSON] від 23.09.2008 р.. Одночасно з цим, при передачі зазначеного будинку в іпотеку, 23.09.2008 р. та отриманні кредиту в розмірі 500000 дол. США, Позивач [PERSON] в анкеті на отримання кредиту, зазначав, що осіб на утриманні у нього немає. Крім того, підписанням Іпотечного договору, та відповідно до п. 3.4 договору Іпотекодавець (Позивач [PERSON].) засвідчив, що немає відомих йому прав та вимог інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законодавством порядку. Таким чином, на момент укладення іпотечного договору Позивач [PERSON] засвідчував, що передання будинку в іпотеку не порушує права інших осіб. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 та ч. 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, видавати письмові зобов'язання від імені дитини, відмовлятися від майнових прав дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Із наведеного вище вбачається, що дозвіл органу опіки та піклування необхідний у випадку, коли батьки (або особи які їх заміняють) вважають за необхідне розпорядитися нерухомим майном, яке повністю або частково належить неповнолітній дитини або яким дитина має право користуватися. Таким чином, судом встановлено, що діти Позивача майнових прав відносно забезпеченого договором іпотеки будинку не мали, а тому, для укладення 23.09.2007 року спірного договору іпотеки, дозвіл органу опіки та піклування законом не вимагається. За таких обставин, підстав для визнання недійсним договору іпотеки з підстав наведених позивачем не має, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач не довів свої позовні вимоги належним чином, у зв'язку з чим у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити. На підставі ст. ст. 10, 60, 79, 88, 179, 213, ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, ст. 17, 18 Закону України «Про іпотеку», суд -

Outcome: dismissed