Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 300 грн. матеріальної шкоди, 40 грн. матеріальної шкоди та 8000 грн. моральної шкоди. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач працював на посаді директора ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент». 10.12.2013 року посадовими особами СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області було проведено обшук офісного приміщення зазначеного товариства, в результаті якого безпідставно вилучено печатку підприємства, про що зазначено у протоколі обшуку. Проте кримінальні провадження відносно посадових осіб ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» ніколи не порушувалися. Через вилучення та незаконне утримування печатки позивач не мав можливості забезпечити подання до компетентних державних органів обов'язкової періодичної звітності та своєчасно здійснити платежі до бюджету у грудні 2013 року. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2013 року старшого слідчого відділу КР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області Казакову Т.М. було зобов'язано негайно повернути вилучене майно ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент». Проте зазначена ухвала з 30.12.2013 року по 10.01.2014 року безпідставно не виконувалася старшим слідчим. Через відсутність печатки у період з 10.12.2013 року по 10.01.2014 року підприємство не мало можливості здійснювати належну господарську діяльність та звітувати перед компетентними органами влади. Контрагенти розірвали укладені з товариством договори з менеджменту суден, у зв'язку з чим у березні 2014 року підприємство припинило свою діяльність, працівники звільнені, відновити діловий імідж неможливо. Позивач, будучи відповідальним за діяльність підприємства, був вимушений за власний рахунок замовити та оплатити виготовлення іншої печатки, на що ним було витрачено 300 грн. Крім того, позивач повісткою був викликаний старшим слідчим відділу КР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області Казаковою Т.М. на допит на 13.01.2014 року о 14 год. 00 хв. в якості свідка у кримінальному провадженні, порушеному відносно службових осіб ТОВ «Інтертранс 2000». Прибувши до слідчого управління, позивач змушений був чекати на допит протягом двох годин просто неба. Допит з невідомих причин не відбувся. Пропущений при цьому робочий час не був компенсований йому всупереч вимог ч. 1 ст. 66 КПК України. У зв'язку із викликами на допит 13.01.2014 року та 17.01.2014 року, а також отриманням незаконно вилученої печатки протягом 09.01.2014 року - 10.01.2014 року позивач вимушено призупинив виконання свої посадових обов'язків не менш ніж на 5 год. робочого часу, у зв'язку з чим втратив заробітну плату в розмірі 40 грн. Крім того, позивачу було завдано моральну шкоду шляхом тривалого приниження його честі та гідності з боку посадових осіб слідчого управління, яка полягає в завданні суттєвого стресу через нелюдське відношення, а також спаплюженні його добропорядної ділової репутації в широких бізнес-колах та серед ділових партнерів. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи належним чином. Представник Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області позов не визнала та подала письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що 10.12.2013 року обшук був проведений на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2013 року у приміщенні за адресою: м. Одеса, вул. Ген. Цвєтаєва, 18, яке згідно з інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно належить ПП «Янтар», посадовими особами якого є [PERSON] та [PERSON], які є одночасно посадовими особами ТОВ «Інтертранс 2000». Обшук проводився в офісі підприємства за адресою, що зазначена як юридична адреса товариства. З яких причин у зазначеному приміщенні перебувала печатка ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» при проведенні обшуку пояснень надано не було, директора товариства [PERSON] в офісі не було. Для проведення додаткової перевірки ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2013 року було накладено арешт на документи та речі, вилучені під час проведення обшуку, у тому числі і на вищезазначену печатку. Зазначену ухвалу слідчого судді про накладення арешту позивач не оскаржував, проте звернувся із клопотанням про часткове скасування арешту, яке було задоволено 30.12.2013 року. На виконання ухвали слідчого судді 10.01.2014 року [PERSON] було повернуто печатку. Таким чином, усі дії були вчинені відповідно до вимог чинного законодавства. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди представник відповідача зазначив, що позивач не надав жодних доказів його моральних страждань, не обґрунтував суму відшкодування. Прокурор Малиновського району м. Одеси заперечував проти задоволення позову, подав письмові заперечення проти позову, в яких посилався на такі обставини. Зокрема, ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2013 року, якою скасовано арешт, накладений за ухвалою від 16.12.2013 року, не є підставою для визнання дій слідчого протиправними. Натомість позивач не звертався до суду щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, в порядку ст. ст. 303, 306, 307 КПК України. Крім того, не доведено вину відповідачів у завданні моральної шкоди відповідачеві. До того ж позивач звернувся до суду за захистом своїх особистих прав із приводу відшкодування завданої йому як фізичній особі матеріальної та моральної шкоди, у той час як арешт накладено на печатку товариства та кошти на її виготовлення були витрачені ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент», з якою позивач перебуває у трудових відносин та від імені якої останній може виступати лише як представник. Припинення відносин відбулося між ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» та його контрагентами, що не пов'язано з діловою репутацією самого позивача. Заслухавши сторони та їхніх представників, а також прокурора Малиновського району м. Одеси, дослідивши письмові та речові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський судноплавний менеджмент» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб 31.05.2013 року, юридична адреса: м. Одеса, вул. Ген. Цвєтаєва, 18. Згідно зі статутом товариства, затвердженим загальними зборами учасників (протокол № 1 від 31.05.2013 року), учасником товариства є [PERSON]. Відповідно до п. 9.16 статуту ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» виконавчим органом товариства є директор, який призначається загальними зборами і підзвітний їм. Директор є посадовою особою органу управління товариством. При призначенні директора на посаду з ним укладається контракт (трудовий договір), у якому визначаються його права, обов'язки, відповідальність, умови матеріального забезпечення та звільнення з посади, а також можуть визначатися обмеження його повноважень залежно від суми договорів та інших правочинів, які він має право вчиняти від імені товариства. Відповідно до наказу № 1 від 07.06.2013 року по особовому складу [PERSON] приступив до виконання обов'язків директора ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» з 07.06.2013 року з режимом роботи 4 години на день, з окладом згідно штатного розкладу. 10.12.2013 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2013 року посадовими особами СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області був проведений обшук у приміщенні за адресою: м. Одеса, вул. Ген. Цвєтаєва, 18, де розташоване ТОВ «Інтертранс 2000». Згідно з протоколом обшуку було виявлено та вилучено речі і документи згідно з Додатком 1, 2 до протоколу, у тому числі печатка ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент». Згідно із зауваженнями [PERSON] (директора ТОВ «Інтертранс 2000») до складеного протоколу, обшук проводився також у приміщеннях, які не орендуються ТОВ «Інтертранс 2000» та вилучено речі, належні іншій фірмі. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2013 року було задоволено клопотання старшого слідчого відділу КР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області Казакової Т.М. та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку у приміщеннях офісу ТОВ «Інтертранс 2000». Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2013 року задоволено клопотання представника ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» [PERSON] та скасовано арешт, накладений на документи та речі, вилучені під час обшуку у службових приміщеннях офісу ТОВ «Інтертранс 2000», а саме печатку ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент». В ухвалі слідчого судді зазначено, що вилучена під час обшуку печатка ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» жодного відношення ані до діяльності ТОВ «Інтертранс 2000», ані до кримінального провадження відносно ТОВ «Інтертранс 2000» не мала та не має, у зв'язку з чим правових підстав для арешту цієї печатки немає. Крім того, згідно з матеріалами справи 20.12.2013 року позивач звертався із заявою до начальника СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області із приводу факту вилучення печатки ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» та 25.01.2014 року зі скаргою до прокурора Одеської області на протиправні дії і бездіяльність старшого слідчого відділу КР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області Казакової Т.М. 10.01.2014 року вилучену печатку ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» було повернуто [PERSON], що було визнано обома сторонами. Згідно з наданою суду копією чека від 20.12.2014 року позивач сплатив 300 грн. за виготовлення нової печатки. Як зазначає сам позивач, зазначена печатка була замовлена та виготовлена за його власний рахунок з метою забезпечення належної господарської діяльності підприємства, у зв'язку з чим позивач просить відшкодувати завдані йому таким чином збитки. Разом із тим, позивач надав суду виписку по рахунках ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» у період з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року, з якої вбачається, що на рахунок підприємства було внесено займ від засновника в розмірі 300 грн., а обороти за рахунком за 20.12.2013 року склали 304,02 грн. по дебету, тобто витратам. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду поза договірними зобов'язаннями визначені у ст. 1166 ЦК України, відповідно до частини 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею свої повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Разом із тим, суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду як фізична особа, а не представник ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» та просить відшкодувати завдану йому особисто майнову шкоду у зв'язку з виготовленням нової печатки підприємства. Водночас відповідні витрати були понесені самим підприємством, у той час як позивач є учасником підприємства та водночас перебуває з ним у трудових відносинах, обіймаючи посаду директора. Суд наголошує на тому, що одним з джерел формування майна товариства є грошові внески його учасників, які з моменту передачі їх до статутного капіталу стають об'єктом права власності товариства як юридичної особи. Учасник господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів самого товариства поза відносинами представництва. Таким чином, у [PERSON] відсутнє суб'єктивне матеріальне право, на захист якого подано позов, і саме ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» має право звернутися до суду з відповідними вимоги про відшкодування завданої майнової шкоди у зв'язку з виготовленням нової печатки підприємства. Що стосується позовних вимог про відшкодування майнової шкоди в розмірі 40 грн., що становить суму не отриманої заробітної плати позивачем на посаді директора ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент», суд встановив наступні пов'язані з цим обставини та дійшов до таких висновків. [PERSON] двічі викликався старшим слідчим відділу КР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області Казаковою Т.М. для участі у допиті в якості свідка у кримінальному провадженні № 32013170000000413 із приводу порушення ТОВ «Інтертранс 2000» податкового законодавства, а саме на 13.01.2014 року о 14 год. 00 хв. та 17.01.2014 року о 12 год. 00 хв., що підтверджується копіями повісток про виклик у матеріалах справи. 13.01.2014 року допит не відбувся та був перенесений 17.01.2014 року. Постановою від 23.07.2014 року кримінальне провадження № 32013170000000413 від 14.11.2013 року закрито у зв'язку з відсутністю в діях службових осіб ТОВ «Інтертранс 2000» ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. У своїй скарзі до прокурора Одеської області на протиправні дії і бездіяльність старшого слідчого відділу КР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області Казакової Т.М. від 25.01.2014 року [PERSON] просив забезпечити йому відповідно до ст. 66 КПК України відшкодування відповідних витрат у зв'язку з викликами в якості свідка, проте з боку прокуратури та СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області відповідних дій вчинено не було. Згідно з главою 8 КПК України витрати, пов'язані із прибуттям до місця досудового розслідування є різновидом процесуальних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КПК України витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 цієї статті свідкам оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Разом із тим, питання щодо відшкодування витрат, пов'язаних із викликом свідків на стадії досудового розслідування у випадку закриття провадження на стадії закінчення досудового розслідування у КПК України не врегульовано. Згідно з п. 7 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.1996 р. № 710, у кримінальних провадженнях і справах про адміністративні правопорушення виплати, зазначені в пункті 1 цієї Інструкції, провадяться органом, який зробив виклик, із коштів, що передбачаються кошторисом на зазначені цілі. Відповідно до п. 2 зазначеної інструкції сума компенсації (відшкодування) за втрачений заробіток обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Загальний розмір виплати не може перевищувати суму, розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати. Зважаючи на викладене вище та враховуючи той факт, що чинним кримінально-процесуальним законодавством не передбачено порядок відшкодування процесуальних витрат у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту в порядку цивільного судочинства. Згідно зі штатним розписом від 08.01.2014 року та довідкою про заробітну плату від 09.07.2014 року місячний оклад директора становить 1400 грн., кількість робочих годин за грудень 2013 року - січень 2014 року - 89 год., ставка за годину - 8 год., кількість невідпрацьованих годин у зв'язку з викликами на допит - 5 год. Таким чином, загальна сума компенсації (відшкодування) за втрачений заробіток [PERSON] дорівнює 40 грн. (8 грн. * 5 год.), які мають бути стягнуті з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позов у цій частині не може бути задоволений з огляду на таке. Відповідно до ст. 23 ЦК України під моральним збитком закон передбачає фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зі змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Заподіяння йому моральної шкоди позивач обґрунтовує двома групами обставин: по-перше, тривалим приниження його честі та гідності з боку посадових осіб слідчого управління, що завдало йому суттєвий стрес через нелюдське ставлення; по-друге, спаплюженням його добропорядної ділової репутації в широких бізнес-колах та серед ділових партнерів. На підтвердження першої групи обставин позивач надав суду електронні носії - диски, які відтворюють розмову позивача з посадовими особами СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області. Разом із тим, дослідивши ці записи, суд не встановив будь-яких проявів нелюдського ставлення посадових осіб слідчого управління до позивача, які б завдали йому моральних страждань та інших втрат немайнового характеру. В обґрунтування приниження його ділової репутації позивач посилався на те, що контрагенти, зокрема підприємство-нерезидент "TORTOLA OVERSEAS INC." (республіка Ліберія) та підприємство-нерезидент "ARVELOR OVERSEAS INC." (республіка Ліберія), розірвали укладені з ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» договори з менеджменту суден, у зв'язку з чим у березні 2014 року підприємство припинило свою діяльність, працівники були звільнені, а відновити скомпрометований діловий імідж підприємства наразі неможливо. Позивач зазначив, що таким чином він суттєво погіршив особисту ділову репутацію та діловий імідж його підприємства, через що особисто пережив істотні душевні хвилювання та страждання. На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду копію наказу про його відрядження за кордон задля надання послуг за укладеними договорами менеджменту суду із вищезазначеними компаніями; копію наказу про переривання відрядження через термінову необхідність явки до органів ГУ Міндоходів в Одеській області; копію наказу про відрядження до м. Стамбул з 21.02.2014 року по 22.02.2014 року у зв'язку з припиненням діяльності та підписанням актів виконаних робіт за контрактами; копії договорів про судовий менеджмент від 07.06. 2013 року та 14.10.2013 року та акти виконаних робіт за цими договорами від 20.02.2014 року та 21.02.2014 року; копію квитків до м. Стамбул; копію закордонного паспорта з відмітками про перетин кордону. Крім того, позивач надав копію листа підприємства-нерезидента "ARVELOR OVERSEAS INC." від 21.01.2014 року, в якому йдеться про, те що факт наявності у ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» серйозних проблем з державними фіскальними органами суперечить політиці компанії та може нанести шкоду їх діловій репутації, у зв'язку з чим повідомлено про припинення у майбутньому діяльності ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» як менеджерів судна. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Вищезазначені обставини, на які посилається позивач пов'язані з діловою репутацією саме ТОВ «Одеський судноплавний менеджмент» як юридичної особи, у зв'язку з чим відповідне суб'єктивне матеріальне право, на захист якого може бути подано позов, належить товариству, у той час як позивач звернувся до суду поза відносинами представництва. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не можуть бути задоволені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанцій у матеріалах справи позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 80 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди, а також 243,6 грн. за вимоги майнового характеру. При цьому позовні вимоги майнового характеру [PERSON] були заявлені на загальну суму 340 грн., із них судом присуджено 40 грн. Таким чином, позовні вимоги задоволено на 11,76% (40 : 340* 100 = 11,76). Отже, сума витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складають 28,5 грн., що становить 11,76 % від 243,6 грн.

Outcome: partial