Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить поновити пропущений строк для звернення до суду з даною позовною заявою; визнати недійсним та скасувати наказ Державної установи «Урядовий контактний Центр» від 07.05.2018 року № 157-К/тр про звільнення у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я; поновити на посаді; зобов'язати керівництво Державної установи «Урядовий контактний Центр» здійснити звільнення [PERSON] у відповідності з вимогами п. 5 ст. 40 КЗпП України, як працівника, який втратив працездатність у зв'язку з професійним захворюванням та якому встановлена інвалідність, видавши відповідний наказ та внісши відповідний запис до трудової книжки; провести остаточний розрахунок при звільненні та стягнути з Державної установи «Урядовий контактний Центр» заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.05.2018 року по день фактичного розрахунку. Позовні вимоги мотивує тим, що наказом Голови Державного комітету у справах охорони державного кордону України від 04.04.2000 року № 123-ос, згідно з Тимчасовим положенням про проходження військової служби особами офіцерського складу він був звільнений з військової служби у відставку по ст. 65 п. «в» (за станом здоров'я). Зазначає, що причиною звільнення у відставку стало погіршення стану його здоров'я внаслідок того, що з 21.09.1986 року по 03.12.1986 року та з 03.12.1986 року по 23.12.1986 року він був зайнятий на роботах по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС безпосередньо в зоні АЕС. Звільнившись з військової служби, незважаючи на незадовільний стан здоров'я він з 06.06.2000 року продовжував працювати на різноманітних посадах в державних та недержавних структурах. 16 квітня 2015 року відповідно до наказу № 119-к/тр від 15.04.2015 року був прийнятий на посаду помічника керівника управління кадрового та господарсько-фінансового забезпечення Державної установи «Урядовий контактний Центр». 16 червня 2017 року наказом № 187-к/тр від 15.06.2017 року його було переведено на посаду помічника керівника. За період роботи дисциплінарні стягнення не застосовувалися, визначені посадовою інструкцією професійні обов'язки ним виконувалися вчасно та професійно. Також вказує, що виконувані ним роботи, як ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС з 21.09.1986 року по 03.12.1986 року та з 03.12.1986 року по 23.12.1986 року, призвели до різкого погіршення стану здоров'я, в результаті чого в період з 07.11.2017 року по 23.02.2018 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України, перенісши при цьому 21.11.2017 року оперативне втручання. Згідно виписки із історії хвороби він протягом трьох місяців фактично не міг знаходитися на робочому місці та виконувати покладені на нього обов'язки, оскільки після перенесеного захворювання на деякий час фактично став прикутим до ліжка без можливості самостійно пересуватися та керувати рухами рук. З 21.02.2018 року йому Дніпровською МСЕК м. Києва було надано інвалідність 1-ї «Б» групи загального захворювання із зазначенням про необхідність стороннього догляду, нагляду невролога та стаціонарного лікування. Розуміючи те, що він може бути звільнений на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, не зважаючи на стан здоров'я він 26.02.2018 року вийшов на роботу, надавши керівництву усі документи, що підтверджували його захворювання та період знаходження у лікувальному закладі. Маючи законне право на невикористану відпустку за 2017 рік та з метою покращення свого здоров'я він звернувся до керівництва із відповідною заявою, на підставі якої йому було надано чергову відпустку за 2017 рік строком до 23.03.2018 року. У зв'язку із необхідністю проведення реабілітаційних заходів після оперативного втручання він протягом 27 днів, а саме з 23.04.2018 року по 19.05.2018 року знаходився на реабілітації у ДП «Клінічний санаторій ім. Пірогова» в м. Одеса. Розуміючи, що часу проведеного на реабілітаційні заходи недостатньо, він звернувся до керівництва ДУ «Урядовий контактний Центр» із заявою на отримання відпустки за 2018 рік, маючи намір використати її для подальшого лікування. Однак, керівництво ДУ «Урядовий контактний Центр» неправомірно відмовило у наданні чергової відпустки за 2018 рік. Позивач вказує, що 23.04.2018 року він повторно звернувся із заявою до керівництва ДУ «Урядовий контактний Центр» з проханням надати чергову відпустку з 30.04.2018 року, однак йому було відмовлено у наданні такої відпустки. 08 травня 2018 року під час проходження реабілітаційного лікування у ДП «Клінічний санаторій ім. Пірогова», наказом по ДУ «Урядовий контактний Центр» № 157-к/тр від 07.05.2018 року його було звільнено у зв'язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Таким чином позивач вважає, що відповідач не тільки незаконно його звільнив із займаної посади, а й порушив процедуру звільнення, передбачену діючим законодавством. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.08.2018 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (т. 1, а.с. 21, 22). 27.08.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов з проханням відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необгрунтованістю та безпідставністю, так як звільнення [PERSON] з посади помічника керівника Державної установи «Урядовий контактний центр» проведено правомірно у відповідності з вимогами чинного законодавства. З 07.11.2017 року по 18.02.2018 року [PERSON] був відсутній на робочому місці з причини загального захворювання, що підтверджується трьома листками непрацездатності. На підтвердження відсутності на роботі з 19.02.2018 року по 23.02.2018 року позивач надав довідку від 23.02.2018 року Медичного реабілітаційного центру «Хутір Вільний» МВС України. За письмовою заявою [PERSON] було надано основну щорічну відпустку з 26.02.2018 року по 22.03.2018 року. Внаслідок тимчасової непрацездатності позивач на роботі не перебував протягом 3 місяців 16 днів. Відсутність на робочому місці з 12 березня 2018 року по 20 квітня 2018 року [PERSON] підтвердив довідкою МРЦ «Хутір Вільний» МВС України. В подальшому будь які документи позивачем не надавались, через що надсилались запити до медичної установи та Дніпровської міжрайонної МСЕК стосовно проведення огляду позивача. У відповідь на запит МСЕК повідомлено про встановлення [PERSON] 1 групи «Б» інвалідності загального захворювання довічно, листок непрацездатності закритий, рекомендований сторонній догляд, нагляд невролога і стаціонарне лікування. Висновком МСЕК не передбачена можливість подальшого перебування позивача у трудових відносинах, оскільки він потребує стаціонарного лікування та стороннього догляду. [PERSON] правомірно було звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров»я. Заявлені вимоги про звільнення позивача за п. 5 ст. 40 КЗпП України на грунтуються на вимогах законодавства. Специфіка роботи працівників Державної установи «Урядовий контактний центр» не передбачає можливості створення умов для роботи особі з інвалідністю 1 групи та не передбачає можливості виконувати трудові обов'язки вдома. З урахуванням відсутності зв'язку з позивачем на виконання вимог ст. 47 КЗпП України у день звільнення трудова книжка [PERSON] була відправлена на його адресу реєстрації цінним листом з повідомленням, яку позивач отримав (т. 1, а.с. 28-34). 11.09.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому зазначено, що позивач, розуміючи те, що ніякі заходи ні стаціонарного медичного лікування, ні реабілітаційного втручання не відновлять його працездатність в результаті отриманого професійного захворювання, і ні за яких обставин у нього не буде можливості займати хоча б яку із запропонованих посад в центрі, [PERSON] у позові спирався на п. 5 ст. 40 КЗпП України за якою відповідач мав право звільнити позивача з моменту встановлення йому першої групи інвалідності. Проте керівник відповідача, маючи законне право на звільнення [PERSON] після 21.02.2018 року за п. 5 ст. 40 КЗпП України, цим правом не скористався та звільнив позивача з роботи лише 08 травня 2018 року під час його знаходження на лікуванні за п. 2 ст. 40 КЗпП України, тобто з порушенням норм трудового законодавства (т. 1, а.с. 55-56 зв.). 20.09.2018 року та 23.10.2018 року ДП «Урядовий контактний центр» подавалося доповнення до відзиву на позовну заяву та пояснення з урахуванням відповіді на відзив, у яких зазначено, що позивачем приховувався від відповідача факт встановлення інвалідності та інформація щодо його захворювання і не надавалися жодні документи стосовно встановленої інвалідності, також не було надіслане відповідне повідомлення МСЕК після встановлення [PERSON] 21.02.2018 року інвалідності, що призвело до того, що відповідачу понад 2 місяці не було відомо вказаних обставин. На момент звільнення позивача в Державній установі «Урядовий контактний центр» були відсутні посади на яких було б можливе працевлаштування [PERSON], враховуючи встановлену йому групу інвалідності та потребу в сторонньому догляді, через що відповідач не мав можливості перевести позивача за його згодою на іншу роботу. Визначення причин інвалідності відноситься лише до компетенції МСЕК, якою не було встановлено позивачу інвалідності, що настала внаслідок професійного захворювання (т. 1, а.с. 59-68, 125-130). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року заяву відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення (т. 1, а.с. 100, 101). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року задоволено клопотання представника відповідача Морозова О.О. про витребування доказів (а.с. 106, 107). 19.11.2018 року представником позивача подані суду додаткові пояснення, у яких зазначено, що [PERSON] 03.11.2017 року по дорозі в магазин втратив свідомість і впав в районі зупинки міського транспорту, отримавши при цьому тілесні ушкодження, до тями прийшов лише на наступний день у токсикологічному відділенні міської клінічної лікарні швидкої допомоги, фізична сила і пошкодження сторонніми особами до позивача не застосовувались, оскільки це лікарями не було виявлено, свідків події не має. З 07.11.2017 року позивач був переведений на стаціонарне лікування до Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України, де проходив стаціонарне лікування по 11.12.2017 року. Також 23.04.2018 року позивачем не був допущений прогул, оскільки з 23.04.2018 року по 27.04.2018 року [PERSON] знаходився на лікарняному, що підтверджено листком непрацездатності, який був наданий відповідачу, однак був проігнорований керівництвом центру. 22.11.2018 року відповідачем подані заперечення проти додаткових пояснень позивача, зазначивши, що наданий [PERSON] до суду листок непрацездатності закрито 26.04.2018 року, однак починаючи з 27.04.2018 року позивач на роботу не з'являвся; довідка КП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» та виписка з історії хвороби від 19.05.2018 року не є документами, які згідно законодавства України підтверджують тимчасову непрацездатність позивача, тому не є допустими доказами у справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та викладені у ньому обставини. Представник відповідача Морозов О.О. в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, додатково пояснив, що листок непрацездатності позивача за період з 23.04.2018 року по 26.04.2018 року до Державної установи «Урядовий контактний центр» не подавався. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що наказом від 15.04.2015 року № 119-К/тр [PERSON] з 16 квітня 2015 року прийнято на роботу до Державної установи «Урядовий контактний центр» на посаду помічника керівника управління кадрового та господарського-фінансового забезпечення, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача (т. 1, а.с. 6). Наказом ДУ «Урядовий контактний центр» від 15.06.2017 року № 187-К/тр позивача переведено на посаду помічника керівника з 16 червня 2017 року (т. 1, а.с. 6). Відповідно наказу ДУ «Урядовий контактний центр» від 07.05.2018 року № 157-К/тр звільнено [PERSON], помічника керівника, 08 травня 2018 року у зв»язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, п. 2 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 15). Підставою для звільнення у оспорюваному наказі зазначено: лист Дніпровської міжрайонної МСЕК Київського міського центру медико-соціальної експертизи № 40 від 07.05.2018 року; витяг з протоколу № 6 Комісії з проведення додаткового дослідження обставин вчинення 23 квітня 2018 року [PERSON] прогулу без поважних причин. За заявленими вимогами позивач просить визнати недійсним та скасувати наказ про звільнення, посилаючись на порушення норм закону, оскільки на час звільнення він знаходився на лікуванні в ДП «Клінічний санаторій ім. Пірогова» та після встановлення 21.02.2018 року Першої «Б» групи інвалідності керівництво відповідача мало звільнити його за п. 5 ст. 40 КЗпП України, як такого, що втратив працездатність у зв'язку з професійним захворюванням. За нормою п. 2 ст. 40 КЗпП України, відповідно якої було звільнено позивача, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Відповідно положень п. 5 ст. 40 КЗпП України, на яку посилається позивач, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Як убачається із виписки із історії хвороби № 4911/366, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 07.11.2017 року по 11.12.2017 року у Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України, 21.11.2017 року позивачу проведене оперативне втручання, рекомендовано продовження інтенсивного відновного лікування в умовах реабілітаційного центру (т. 1, а.с. 7, 7 зв.). Позивачу у зв'язку з лікуванням видавалися лікувальними установами листки непрацездатності за період часу з 07.11.2017 року по 11.12.2017 року (т. 1, а.с. 37), з 11.12.2017 року по 11.01.2018 року (т. 1, а.с. 36), з 12.01.2018 року по 18.02.2018 року (т. 1, а.с. 35). У подальшому листки непрацездатності позивачем відповідачу не подавалися, тому ДУ «Урядовий контактний центр» надсилався запит до КНП «Консультативно-діагностичний центр № 2 Дарницького району м. Києва», на який була надана відповідь від 25.04.2018 року з повідомленням про те, що [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні в центрі з 12.01.2018 року по 21.02.2018 року, 21 лютого 2018 року був оглянутий Дніпровською міжрайонною МСЕК; за період лікування видавалися листки непрацездатності: з 12.01.2018 року по 18.02.2018 року та з 19.02.2018 року по 21.02.2018 року (т. 1, а.с. 41). На підтвердження відсутності на роботі позивача з 19.02.2018 року по 23.02.2018 року свідчить довідка видана Медичним реабілітаційним центром «Хутір Вільний» МВС України від 23.02.2018 року № 10 про перебування [PERSON] на лікуванні (т. 1, а.с. 38). Також Медичним реабілітаційним центром «Хутір Вільний» МВС України видана довідка від 20.04.2018 року № 16 про знаходження [PERSON] на лікуванні в період з 12.03.2018 року по 20.04.2018 року (т. 1, а.с. 38). Отже, згідно вищевказаних чотирьох листків непрацездатності, позивач був відсутній на роботі у період часу з 07.11.2017 року по 21.02.2018 року, що включає 107 календарних дні, що є менш ніж чотири місці підряд, як визначено п. 5 ст. 40 КЗпП України. Під час розгляду справи представником позивача також надано копію листа непрацездатності [PERSON] в період з 23.04.2018 року по 26.04.2018 року, тобто за 4 дні. При цьому представник відповідача пояснив, що такий листок непрацездатності з 23.04.2018 року по даний час до відділу кадрів, навчання та методичного забезпечення та відділу бухгалтерського обліку та звітності ДУ «Урядовий контактний центр» не надходив, про що надана суду відповідна довідка від 22.11.2018 року. У спростування даних обставин будь яких доказів з боку позивача суду не надано. У зв'язку з цим суд не приймає до уваги зазначений листок непрацездатності, до того ж, враховуючи за ним чотири дні лікування та беручи до уваги дату винесення спірного наказу про звільнення - 07.03.2018 року, вказаний письмовий доказ не має правового значення при вирішенні спору. На підставі поданої позивачем заяви ДУ «Урядовий контактний центр» 23.02.2018 року видано наказ № 32-К/тм про надання [PERSON] щорічної відпустки з 26 лютого по 22 березня 2018 року (т. 1, а.с. 50). Позивач надав суду копію листа від 02.05.2018 року № 0907-18, який надсилався йому ДУ «Урядовий контактний центр» з вимогою надати оригінал листа непрацездатності від 19.02.2018 року, надати пояснення щодо проходження лікування, інформацію стосовно місця знаходження, у зв'язку з прогулами без поважних причин з 23 квітня 2018 року по 02 травня 2018 року (т. 1, а.с. 13). 07.05.2018 р. на запит ДУ «Урядовий контактний центр» від Міжрайонної Дніпровської МСЕК надійшла відповідь від 07.05.2018 року № 40 з повідомленням, що [PERSON] 21.02.2018 року проходив огляд Дніпровською міжрайонною МСЕК за направленням КНП «КДЦ № 2 Дніпровського району м. Києва», встановлено першу «Б» групу інвалідності від загального захворювання довічно, листок непрацездатності закритий, рекомендований сторонній догляд, нагляд невролога і стаціонарне лікування (т. 1, а.с. 42, 72). Також відповідачу було надіслане повідомлення підприємству, установі, організації про результати огляду медико-соціальною експертною комісією від 21.02.2018 року, у якому зазначені вищенаведені відомості (т. 1, а.с. 73). Відповідачем була створена комісія з проведення службового розслідування причин прогулу [PERSON] 23.04.2018 року, засідання якої оформлене протоколом № 6 від 07.05.2018 року, відповідно якого вирішено рекомендувати керівнику ДУ «Урядовий контактний центр» розглянути питання щодо можливості звільнення з роботи [PERSON] 08.05.2018 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України, виявлення невідповідності працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню роботи; комісією зроблено висновок про те, що позивач має значне обмеження життєдіяльності, яке виникло внаслідок значних порушень функцій органів чи систем організму та призвело до неможливості або значного порушення здатності чи можливості участі у трудовій діяльності, та продовжується необхідністю в сторонньому догляді (сторонній допомозі) (т. 1, а.с. 88-90). Як роз'яснено п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0974108, виданої 21.02.2018 року Дніпровською МСЕК, [PERSON] з 21 лютого 2018 року встановлена Перша «Б» група інвалідності загального захворювання довічно (т. 1, а.с. 8). У довідці МСЕК зазначено, що [PERSON] потребує стороннього догляду, рекомендовано диспансерний нагляд невролога, стаціонарне лікування. Згідно вимог частин 2, 3 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. За нормою ст. 170 КЗпП України, працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Представником відповідача суду надано перелік вакантних посад ДУ «Урядовий контактний центр» станом на час звільнення позивача (на 07.05.2018 р.), а саме були наявні вакантні посади: директора, консультантів, фахівців І категорії, провідного консультанта, начальника відділу, провідного інженера з комп'ютерних систем , інженера з комп'ютерних систем (т. 1, а.с. 81), також надано штатні розписи на 2018 рік (т. 1, а.с. 82-87), перелік основних завдань та обов'язків працівників центру, згідно штатного розпису (т. 1, а.с. 132-230), посадові інструкції співробітників відповідача (т. 1, а.с. 231-249; т. 2, а.с. 1-152). З цих доказів убачається, що на момент звільнення позивача в ДУ «Урядовий контактний центр» були відсутні посади, на які можливо було працевлаштувати [PERSON], враховуючи стан його здоров'я. До того, в додаткових письмових поясненнях до позову зазначено та підтверджено в судовому засіданні представником позивача, що позивач через захворювання не може працювати у відповідача на жодній з посад, враховуючи умови праці та характер роботи, на час звільнення з роботи [PERSON] не міг рухатися, був «прикутий» до ліжка. Також суд не приймає до уваги пояснення позивача про те, що його звільнення відбулося в період тимчасової непрацездатності, виходячи з наступного. Відповідно п. 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09.04.2008 року № 189, зареєстрованого в МЮУ 04.07.2008 року за № 589/15280, тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. Випадок тимчасової непрацездатності - це тимчасова непрацездатність, яка триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми тощо, підтверджується видачею листка непрацездатності з можливим продовженням лікування в одному або декількох закладах охорони здоров'я до відновлення працездатності, що підтверджується закриттям листка непрацездатності - "стати до роботи". Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 року № 455, зареєстрованої в МЮУ 04.12.2001 року за № 1005/6196, визначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. У перелік наведених вищевказаною Інструкцією пунктів не включено обставин, які б поширювались на позивача, у зв'язку з чим довідка ДП «Клінічний санаторій ім. Пірогова» м. Одеса курорт «Куяльник» щодо знаходження позивача на лікуванні у санаторії з 23.04.2018 р. по 19.05.2018 року по путівці № 72915, де перебував [PERSON] на час його звільнення, не являється документом, що засвідчує тимчасову непрацездатність (т. 1, а.с. 9). Також суд критично відноситься до доводів позивача щодо втрати ним працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що захворювання позивача пов'язане з нещасним випадком на виробництві, аварією, впливом шкідливих факторів, тощо при виконанні трудових обов'язків у відповідача. До того ж, Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 р. № 1317, визначено, що компетенції МСЕК віднесено визначення ступіню обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків. Як зазначено вище, згідно Акту огляду МСЕК від 21.02.2018 року та довідки МСЕК від 21.02.2018 року, [PERSON] встановлена Перша «Б» група інвалідності від загального захворювання (т. 1 а.с. 8, т. 2 а.с. 160-165). Отже, суд не вбачає підстав для визнання незаконним наказу про звільнення [PERSON], поновлення на роботі та зміни формулювань звільнення, оскільки позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідним від вищевказаних вимог, тому у задоволенні позову у цій частині також слід відмовити. Порушення відповідачем порядку щодо надіслання позивачу поштою трудової книжки без відповідної заяви на це останнього не впливає на виплату компенсації за вимушений прогул та не являється підставою для задоволення позову. З урахуванням викладеного, позов задоволенню не підлягає за недоведеністю позовних вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», осіб, які понесли судові витрати по даній справі не встановлено, судом не вирішується питання про судові витрати.

Outcome: dismissed