Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

04.12.2017 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившим права на користування житловим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі крім нього також зареєстрована колишня власниця [PERSON] З жовтня 2017 року вона у квартирі не мешкає, в квартирі її речей не має, комунальні послуги не сплачує, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засіданні позивач [PERSON] з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, за місцем реєстрації не мешкає, місце проживання не невідомо. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 280 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 03 жовтня 2017 року (а.с.4). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до п. 34,35 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР). У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобовязати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушення права власності, не повязаних із позбавленням володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] є колишньою власницею квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована в ній, що підтверджується договором купівлі-продажу та актом КП "Комсервіс" від 13.11.2017 року. (а.с.4,8) Звертаючись до суду з позовом 04.12.2017 року [PERSON] просив визнати відповідача [PERSON], такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона не проживає у спірній квартирі з жовтня 2017 року, тобто понад три місяці. Оскільки відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаної квартири, позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, що слід скасувати реєстрацію відповідача у квартирі, яка належить позивачу на праві власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved