Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідачки на його користь 4248,47 грн, включаючи 3000 грн. позики, 1000 грн. нарахованих сум інфляції за час прострочення заборгованості, а також 248,47 грн. понесених нею судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.02.2013 року відповідачка позичила у неї 3000 грн., написавши 25.08.2013 року письмову розписку про повернення позики до 30.09.2013 року, але не виконала свої зобов"язання. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи, вказавши, що 25.02.2013 році позивачка на прохання [PERSON] позичила тій 3000 грн. для проведення розрахунку з якоюсь фірмою за закуплений товар, а так як відповідачка борг не віддавала протягом тривалого часу, то 25.08.2013 року вона зі своїм чоловіком пішли додому до відповідачки, де та написала письмову розписку про повернення боргу протягом місяця, але не виконала свою обіцянку. При цьому ніякої суми боргу по оренді приміщення у [PERSON] не було, так як у 2013 році ніякий договір оренди не діяв, а 31.01.2011 році дійсно був укладений такий договір на один рік, згідно якого орендна плата взагалі не була передбачена. Відповідачка у судовому засіданні 16.04.2015 року позов не визнала, вказавши, що представлена позивачкою письмова розписка писалася іншій особі, яка на даний час померла, а тому не може підтвердити вказаний факт. Крім того, вона ніяких грошей у [PERSON] не позичала, але заборгувала певну суму, яку вона оцінює у 2620 грн. за оренду належного позивачці магазину-кафе "[INFO]". Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2013 році його дружина [PERSON] поскаржилася, що вона позичила [PERSON] 3000 грн., які на те не віддіє. Тоді він з дружиною пішли до помешкання відповідачки, яка написала письмову розписку про повернення боргу. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та діючого законодавства.. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до укладеного сторонами договору, укладення якого підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 25.08.2013 року, відповідачка отримала від позивачки 3000 грн. позики, зобов"язавшись повернути позичену суму до 30.09.2013 року, але не виконала до даного часу взяті на себе зобов"язання щодо повернення грошей, не надаючи з цього приводу будь-яких підтверджуючих доказів. Її пояснення щодо обставин написання розписки та характеру і розміру виниклого боргу нічим не підтверджені та спростовуються фактом наявності у позивачки оригіналу розписки про повернення боргу, поясненнями свідка [PERSON] щодо обставин її написання, договором оренди магазину-кафе "[INFO]" від 31.01.2011 року № 1/2011, який діяв лише рік і згідно якого плата за оренду магазину сторонами не обумовлювалася. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що між сторонами був укладений договір позики грошей, що підтверджується розпискою, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов"язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням індексу інфляції за період з 1 жовтня 2013 року по грудень 2013 року індекс інфляції становив 1,011. (1,004 *1,002 *1,005 = 1,011), за 2014 рік включно - 1,249, за період з січня по лютий 2015 року 1,09 (1,031 * 1,053), а всього за період з 01.10.2013 року по лютий 2015 року включно індекс інфляції складає 1,38, в зв"язку з чим до сплати належить сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції в розмірі 4140 грн. При розрахунках суд не виходить за межі позовних вимог, так як позивачка обмежує свої вимоги стягненням суми позики з врахуванням індексу інфляції (вимога щодо стягнення трьох відсотків річних від суми боргу не заявлялася), а період інфляції обмежується періодом з 01.10.2013 року по лютий 2015 року включно. Отже, сума загального боргу у 4140 грн. відповідно до ст.ст. 533, 625,1050 ЦК України підлягає стягненню з відповідачки. При цьому згідно ст. 625 ч. 1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 243,60 грн. у порядку відшкодування понесених по справі судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved