Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» залучені відповідно до Договору банківського рахунку № [NUMBER] від 25.08.2016 р. та Договору банківського вкладу ДФО-022975-05 від 08.02.2016 р. грошові кошти в розмір 271 820 гривень 14 копійок. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначено про те, що позивач [PERSON] є клієнтом ПАТ «БАНК «ЮНІСОН», з яким укладено Договір банківського рахунку [NUMBER] від 25.08.2015 р. та Договору банківського вкладу ДФО-022975-05 від 08.02.2016 р. 28 квітня 2016 р. Правлінням Національного банку України була винесена Постанова № 300/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ЮНІСОН» до категорії неплатоспроможних», якою ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» визнано неплатоспроможним та введено тимчасову адміністрацію до Банку. Водночас, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 квітня 2016 р. № 300/БТ «Про віднесення ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 квітня 2016 р. № 614 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «ЮНІСОН І» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з цим рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» з ринку шляхом запровадженим в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 28 квітня 2016 року до 27 травня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «БАНК «ЮНІСОН», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу запровадження планів врегулювання неплатоспроможності банків департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Шевченку Андрію Миколайовичу строком на один місяць з 28 квітня 2016 року до 27 травня 2016 року. Позивач посилається на те, що до прийняття Національним банком України Постанови № 300/БТ «Про віднесення ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» функціонував у звичайному режимі і жодних недоліків у його роботі не спостерігалося, оскільки він є постійним клієнтом банку і регулярно користується його послугами. Так само й у звітах, які розміщувались на офіційному сайті ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» і є у вільному доступі для всіх фізичних та юридичних осіб, не було жодної згадки про ознаки неплатоспроможності банку. У судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в обґрунтування заперечень зазначив про те, що відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - ФГВФО) від 28.04.2016 № 614 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та делегування тимчасового адміністратора банку» в ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» було запроваджено тимчасову адміністрацію. Рішеннями виконавчої дирекції ФГВФО № 829 від 26.05.2016 р., № 1051 від 21.06.2016, № 1779 від 12.09.2016 та № 2187 від 20.10.2016 р., №309 від 21.01.2017р. тимчасову адміністрацію було продовжено. Під час тимчасової адміністрації на підставі пункту 1 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон) не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону зазначено, що під «вкладником» в Законі розуміється - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Кредитором пункт 5-4 цієї ж частини статті Закону визначає юридичну або фізичну особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань. Згідно п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не з'явився з невідомих для суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 08 лютого 2016 року між [PERSON] та ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» був укладений Договір банківського вкладу № ДФО-022975-05 відповідно до умов якого ПАТ «БАНК «ЮИІСОН» відкрив Позивачеві поточний рахунок № [NUMBER] в національній валюті та зобов'язався приймати та зараховувати на такий рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, зберігати грошові кошти та нараховувати проценти на Вклад, відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування та законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). Згідно з Постановою Правління Національного банку України від 28 квітня 2016 р. № 300/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ЮНІСОН» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 квітня 2016 р. № 614 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «ІОНІСОІ І» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - ФГВФО) від 28.04.2016 № 614 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та делегування тимчасового адміністратора банку» в ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» було запроваджено тимчасову адміністрацію. Рішеннями виконавчої дирекції ФГВФО № 829 від 26.05.2016, № 1051 від 21.06.2016, № 1779 від 12.09.2016 та № 2187 від 20.10.2016, №309 від 21.01.2017р. тимчасову адміністрацію було продовжено. Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Частинами 5, 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15. Крім того, на підтвердження обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Враховуючи у сукупності вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що на даний час відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], у зв'язку із чим позов підлягає залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed