Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач 09 лютого 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив, в обґрунтування вказав, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 1998 року по 29 січня 2001 року. Сімейне життя не склалося, вже на першому році спільного життя позивач почав помічати дивну поведінку дружини, незрозумілі пояснення, брехню про нібито затримку на навчанні. Від шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Майже все життя позивача був впевнений, що дитина не є його рідною та народжена від іншого чоловіка. На це вказували чутки родичів, сусідів. За рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з нього стягуються аліменти у розмірі ? частини з усів видів заробітку (доход) щомісячно на утримання сина. 09 вересня 2005 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], від якого мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На протязі тривалого часу позивач справно сплачував аліменти, однак після створення нової сім`ї, погіршився матеріальний стан, останні шість років позивач офіційно не працює, та має мінливий заробіток. З 2010 року у позивача погіршився стан здоровя, виявлена хронічна хвороба нирок, пієлонефрит. Майже щороку позивач знаходиться на лікуванні. Дружина на теперішній час не працює, батьки є пенсіонерами, мати постійно перебуває під наглядом лікарів. Позивач просив змінити встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2000 року по справі № 12-32/2000 розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дитини, [PERSON], [INFO] з ? частини заробітку на тверду грошову суму в розмірі 400 грн. на місяць; частково звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON], яка станом на лютий 2015 року становить 21\~905,06 грн., визначивши йому до сплати 3000 грн., заборгованості за аліментами за минулий період. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 1998 року по 29 січня 2001 року (а.с.20). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2000 року з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] до його повноліття (а.с.45). Красногвардійським ВДВС ДМУЮ примусово виконується вказане рішення суду, на підставі виконавчого листа № 12/32/2000, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 31.10.2013 року. Згідно із ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Право державного виконавця обчислювати розмір заборгованості з аліментів встановлено ч.4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої державний виконавець вправі обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів, складати відповідний розрахунок та повідомляти про нього стягувану і боржнику, в т.ч. і за заявою сторін виконавчого провадження. Згідно ст. 195 СК України та ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), для працюючих боржників визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Згідно з п. 7.5.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, розмір заборгованості з аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості в твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, то заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державним виконавцем Цибульською А.В. нарахована заборгованість по аліментам, яка загалом складає 22653,68 грн. (а.с.49). Позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання дитини [PERSON], яка станом на лютий 2015 року становить 21\~905,06 грн., визначивши йому до сплати 3000 грн., заборгованості за аліментами за минулий період та вказує, що 09 вересня 2005 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], від якого мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.15,16,17). Вказує на те, що у нього погіршився матеріальний стан, останні шість років позивач офіційно не працює, та має мінливий заробіток. З 2010 року у позивача погіршився стан здоровя, виявлена хронічна хвороба нирок, пієлонефрит. Майже щороку позивач знаходиться на лікуванні. Дружина на теперішній час не працює, батьки є пенсіонерами, мати постійно перебуває під наглядом лікарів Однак, суд вказані твердження не бере до уваги та вважає їх неспроможними за нижченаведених підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько (мати) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв'язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22). Разом з тим, суд вважає, що підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах немає, оскільки аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини стягуються за рішенням суду, яке обов'язкове до виконання, звільнення від сплати заборгованості по аліментах повне або часткове допускається на підставі ст. 197 СК України лише у виключних випадках, однак позивачем не доведені обставини, які б надавали змогу для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, позивач 01 жовтня 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року, яке набрало чинності, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини відмовлено. Тобто, твердження позивача, що дитина не є його рідною та народжена від іншого чоловіка, є безпідставними та необґрунтованими. Твердження позивача, що на його утриманні перебувають батьки пенсіонери є необґрунтованими, оскільки згідно позовної заяви, позивач зазначає, що його родина перебуває на утриманні позивача та його батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 Сімейного кодексу України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. З огляду на те, що, позивач зобов'язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття, суд вважає, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, а отже позовні вимоги в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментамне підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та незаконними. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Стосовно позовних вимог, в частині зміни встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2000 року по справі № 12-32/2000 розміру аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дитини, [PERSON], [INFO] з ? частини заробітку на тверду грошову суму в розмірі 400 грн. на місяць, то вказані вимоги не підлягають задоволенню за нижченаведеним. За змістом ст.ст.150, 180 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Виходячи з наведеного, суд, оцінивши зібрані у справі докази, досліджені безпосередньо, кожний окремо і в своїй сукупності і логічному взаємозвязку, приходить до висновку, що позовні вимоги належними, допустимим і достатніми доказами, поданими відповідно до вимог ст.ст. 57-65, ст.10 ЦПК України, підтвердження не знайшли. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed