Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення часток у спадковому майні. Свої вимоги мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 14.03.1994 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], які з 1980 року по день смерті знаходилися у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] померла [PERSON]; [INFO] помер [PERSON] Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Позивач є спадкоємицею за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], що підтверджується заповітом від 22.01.1996 року. Інших спадкоємців не має. У лютому 2014 року вона звернулась до державного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадкове майно, але їй відмовлено, у зв'язку з тим, що не визначені частки у спадковому майні, а саме у квартирі, а обидва її співвласника померлими, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.02.2014 року. Позивачка є онукою померлого [PERSON] Тільки [INFO] року їй виповнилось вісімнадцять років. З [INFO], тобто з дня смерті дідуся позивачки по теперішній час її батьки оплачують комунальні послуги, навіть тривалий час проживали в цій квартирі. За визначенням часток у праві спільної сумісної власності померлі бабуся та дідусь позивачки ніколи не звертались. Квартира приватизувалася за умови рівних часток осіб, які брали участь у приватизації. Визначення часток у спадковій квартирі позивачці необхідно для оформлення її спадкових прав на отримання свідоцтва про право на спадщину. Просить визначити, що [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO], в квартирі [ADDRESS] належала на праві власності кожному 1/2 частка. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні свій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Представник Шахтарської міської ради повідомлений в установленому порядку про місце та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив прийняти обґрунтоване рішення по справі на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи (а.с.16). Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позов поданий на захист спадкових прав позивача. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.03.1994 року Шахтарської міською радою народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], їх право власності зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.3). [INFO] померла [PERSON] (а.с.5); [INFO] помер [PERSON](а.с.4) Згідно заповіту від 22.01.1996 року [PERSON] заповідав все своє майно, [PERSON] (а.с.6). У квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). 10.02.2014 року постановою державного нотаріуса Шахтарської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадкове майно на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] після смерті 19 червня 2000 року [PERSON] Дана відмова мотивована тим, що обидва із співвласники спадкового майна померли, тому необхідно виділити частку померлого у спільному майні (а.с.12). Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.10, 60 ЦПК України). Позивачем заявлено вимоги визнати, що померлим [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частки спадкової квартири. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року N 7 за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], померлому [INFO] та [PERSON], померлій [INFO], належить на праві спільної сумісної власності квартира, розташована в [ADDRESS]. Дана квартира є спільною сумісною власністю даних осіб, вона була набута ними у власність у процесі приватизації державного житлового фонду згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Між співвласниками квартири відсутній спір щодо розміру часток, а тому їх частки є рівними на підставі ч.2 ст.370 ЦК України, домовленість про інше між ними відсутня. Тому відсутні законні перешкоди для прийняття спадщини спадкоємцями померлих. Однак позивачу відмовлено в оформленні права на спадщину на частку квартири [PERSON] у зв'язку із необхідністю виділення часток померлих. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачений законом спосіб охорони цивільних прав в разі їх порушення або реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту судових прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводилися поновлення (визнання) порушених (оспорюваємих) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав і інтересів зазначений у ст.16 ЦПК України. Відповідно до ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Ця стаття не встановлює вичерпного переліку способів захисту цивільного права, вказуючи, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України. Як вбачається із змісту вказаних норм закону, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права, передбаченим законом або договором. У сторін відсутній спір, для оформлення права на спадщину, закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця, і позивач не вказує передбачених законом підстав визначення часток співвласників майна. Позивач обґрунтовує необхідність постановлення судового рішення тим, що йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій зв'язку із тим, що частка квартири спадкодавця не виділена. Однак у спорах про прийняття спадщини нотаріус або орган державної реєстрації прав не є учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право спадкоємця на спадкове майно, зокрема, квартиру. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Суд звертає увагу, що такої ж позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в п.3.1 листа від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування". Отже, позивач не позбавлений можливості оскаржити постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку, дане право йому судом роз'яснене. Крім того, визначення судами частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими (за [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO]) суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27-31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. На підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed