Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Укренергоремонт» (далі - ПрАТ «Укренергоремонт»), який у подальшому уточнив та просив зобов'язати відповідача виплатити заборгованість по персональній надбавці за вересень - жовтень 2013 року у сумі 10956,67 грн, зобов'язати виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової щорічної відпустки за ненормований робочий день в сумі 2652,37 грн, зобов'язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати розрахунку в зв'язку з звільненням, починаючи з 05.12.2013 року по час фактичного розрахунку , виходячи з середнього заробітку за один календарний день у сумі 378,91 грн та грошову компенсацію за моральні збитки у сумі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював начальником відділу маркетингу та збуту на ПрАТ «Укренергоремонт» з 01.08.2012р. В зв'язку з заборгованістю по виплаті заробітної плати більше 3-х місяців був вимушений подати заяву на звільнення. Наказом від 29.11.2013 року був звільнений згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно листків розрахунку заробітної плати заборгованість ПрАТ «Укренергоремонт» складала 35 295,93 грн. При звільненні з підприємства 29.11.2013р. не було проведено розрахунок згідно ст.116 КЗпП України. Також при звільненні не проведено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової щорічної відпустки за ненормований робочий день у кількості 7-ми днів, що порушує вимоги ст.83 КЗпП України. Частковий розрахунок проведено не своєчасно: 02.12.2013 року на суму 18 268,56 грн, та 05.12.2013р на суму 8 144,10 грн., що загалом складає 26 412,66 грн. ПрАТ «Укренергоремонт» відмовилось виплачувати персональну надбавку (доплату обумовлену при прийомі на роботу) в сумі 10 956,67 грн нараховану за вересень і жовтень 2013 року згідно листків розрахунку заробітної плати. На вимогу виплатити належну суму головний бухгалтер підприємства Пашко Л.І. заявила, що по розпорядженню генерального директора Сіроклина Ю.В. надбавку «знімають заднім числом» і будуть робити коригування нарахованих сум. Ніяких офіційних документів пояснюючих відмову виплатити належну надбавку підприємство не надало. 05.12.2013р він подав заяву до прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, щодо порушення своїх трудових прав з боку адміністрації ПрАТ «Укренергоремонт» в частині здійснення розрахунку при звільненні, згідно ст.116 КЗпП України. Прокурор Центрально-Міського району м. Кривого Рогу дав завдання територіальній державній інспекції України з питань праці у Дніпропетровській області (далі ТДІзПП) провести перевірку інформації наведеної в зверненні. По результатам розгляду звернення ТДІзПП встановила: розрахунок проведено несвоєчасно: 02.12.2013р на суму 18 268,56 грн. та 05.12.2013р. на суму 8 144,10 грн. При виплаті розрахункових сум [PERSON] не нараховано середній заробіток за час затримки. При звільненні не проведено виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової щорічної відпустки за ненормований робочий день, що порушує вимоги ст. 83 КЗпП України. Умови і порядок виплати щомісячної доплати або персональної надбавки не обумовлено колективним договором, або затвердженим Положенням, як передбачено вимогами ст. 15 ЗУ «Про колективні договори і угоди». Наказом від 29.11.2013 року № 134/1 генеральним директором ПрАТ «Укренергоремонт» Сіроклином Ю.В. передбачено утримати з [PERSON] з нарахованої заробітної плати за жовтень, листопад 2013 року персональну надбавку (доплату обумовлену при прийомі на роботу) на загальну суму 12 037,03 грн. Зазначене порушує вимоги ст.97 КЗпП України. За результатами перевірки на керівника ПрАТ «Укренергоремонт» складено адміністративний протокол за виявлені порушення трудового законодавства, внесено припис на усунення виявлених порушень. Наказ № 134/1 від 29.11.2013 року по ПрАТ «Укренергоремонт» був складений вже після його звільнення. З цим наказом його не ознайомили, що є порушенням ст. 110, ст. 136 КЗпП України. Також в зв'язку з видачею наказу № 134/1 не повідомили про суми які повинен отримати при звільненні, що є порушенням ст. 116 КЗпП України. Генеральний директор ПрАТ «Укренергоремонт» Сіроклин Ю.В. ні в якому разі не міг утримати персональну надбавку за листопад 2013 року, тому що ця надбавка взагалі не нараховувалась. Підтвердженням цьому є листки розрахунку заробітної плати, та довідка про середню заробітну плату. 22.01.2014р. ПрАТ «Укренергоремонт» перерахувало відшкодування за затримку виплати розрахункових при звільненні, за 3 робочих дні ( з 02.12.2013р по 04.12.2013р.) у сумі 1 678,30 грн. У вересні 2013 року відпрацював 17 днів, за що було нараховано 11033,57 грн. заробітної плати, а у жовтні місяці 2013 року відпрацював 22 дня, за що нараховано 10784,28 грн. заробітної плати, що підтверджується розрахунковими листками за вересень-жовтень 2013 р. та Актом №112 від 10.02.2014 р. Криворізького міського центру зайнятості. Таким чином за останні два календарних місяці, що передують звільненню відпрацював 39 днів (17+22=39), за що було нараховано 21817,85 грн. заробітної плати (11033,57+10784,28=21817,85). Отже середньоденний заробіток його за останні два календарних місяці, що передували його звільненню, склав 559,43 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, надала суду усні та письмові пояснення, які обґрунтовані наступним. При прийнятті на роботу позивачу було повідомлено, що у відповідності до Колективного Договору укладеного та прийнятого 01.03.2012 р. між адміністрацією та трудовим колективом ПрАТ «Укренергоремонт» на 2012 -2014 р. на підприємстві визначений п'ятиденний робочий тиждень з нормальною тривалістю робочого часу 8 годин на день, 40 годин на тиждень з двома вихідними днями: субота, неділя. Напередодні святкових днів робочий день скорочується на одну годину. Працівникам встановлена щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 24 календарних дня у відповідності до графіку надання відпустки. Додаткові відпустки надаються за особливий характер праці , за шкідливі умови праці, а також надається додаткова відпустка працівникам, які навчаються на період навчання. За сімейними обставинами надається відпустка без збереження заробітної плати терміном до 15 календарних днів. Додаток №1 до Колективного договору визначає Штатний розклад з зазначенням посад, кількість штатних одиниць, фактичних окладів, тарифні ставки, доплати до окладу та місячний фонд заробітної плати. Даним штатним розкладом визначена тарифна ставка начальника відділу маркетингу та збуту і жодних надбавок чи доплат по даній посаді не передбачено. Також зазначено, що розмір фактично нарахованої заробітної плати визначається персонально по результатам діяльності підприємства за місяць і врахуванням індивідуального трудового внеску. Як було обумовлено з позивачем при прийнятті його на роботу доплати (надбавки) у розмірі до 6055 грн. нараховуються персонально за розпорядженням (наказом) генерального директора за результатами роботи працівника, а також можуть бути зняті чи не нараховані його ж розпорядженням. Так позивач, пропрацювавши на даній посаді начальника відділу маркетингу та збуту більше року не справляючись із своєю роботою звернувся до генерального директора та повідомив його про те, що він не може виконати ряд поставлених йому по роботі задач, які необхідно було йому зробити в період з жовтня - листопада 2013 р., і посилаючись на заборгованість заробітної плати 28.11.2013 р. подав заяву про звільнення за домовленістю сторін . Наказом від 29.11.2013р. генеральним директором ПрАТ «Укренергоремонт» Сіроклином Ю.В. було вирішено утримати з [PERSON] з заробітної плати персональну надбавку (доплату обумовлену при прийомі на роботу) нарахованої у жовтні 2013 р. у сумі 5982,03 грн. та у листопаді 2013р. у сумі 6055, 00 грн. на загальну суму 12 037,03 грн., в результаті неякісного виконання ним службових обов'язків. Цього ж дня, наказом №УЭ-000035/к від 29.11.2013 р. позивач був звільнений за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП. При звільненні позивачу було виплачено всі заборгованості по заробітній платі за серпень, вересень, жовтень, листопад, а також компенсацію за невикористану відпустку (10 днів), в зв'язку з затримкою виплати розрахункових коштів (02.12.13р. та 05.12.2013 р.) позивачу було сплачено середній заробіток за ці дні (довідка додається), тобто на день звернення позивача до суду заборгованості за відповідачем по виплаті заробітної плати, компенсації за відпустки та середній заробіток за час затримки виплати розрахунку в зв'язку зі звільненням позивача не має. З вимогою позивача про виплату заборгованості по персональній надбавці не погоджується, так як вважають що персональна надбавка з позивача була утримана за результатами його неякісної роботи, про невиконання якої він особисто повідомив директора, а тому жодної заборгованості по її невиплаті немає, підставою в даному утриманні надбавки був наказ генерального директора, який ніким не оспорений, не спростований та не визнаний недійсним чи незаконним. Крім цього, ні Актом перевірки територіальної державної інспекції України з питань праці у Дніпропетровській області, ані Протоколом та Постановою про адміністративне правопорушення, порушень у діях відповідача стосовно не виплати (утриманні) [PERSON] персональної надбавки не виявлено. Стосовно виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової щорічної відпустки за ненормований робочий день в сумі 2 652,37 грн. з розрахунку 378,91 грн. х 7 днів відпустки зазначає, що відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України №174/13/116-07 від 04.06.2007 р. «Пунктом 2 статті 8 Закону України "Про відпустки" 504/96-ВР передбачено, що щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Ненормований робочий день - це особливий режим робочого часу, який встановлюється для певної категорії працівників у разі неможливості нормування часу трудового процесу. У разі потреби ця категорія працівників виконує роботу понад нормальну тривалість робочого часу (ця робота не вважається надурочною). Міра праці у даному випадку визначається не тільки тривалістю робочого часу, але також колом обов'язків і обсягом виконаних робіт (навантаженням). Як компенсація за виконаний обсяг робіт, ступінь напруженості, складність і самостійність у роботі, необхідність періодичного виконання службових завдань понад встановлену тривалість робочого часу надається додаткова відпустка до 7 календарних днів. Додаткова відпустка за ненормований робочий день надається пропорційно часу, відпрацьованому на роботі, посаді, що дають право на цю відпустку. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним договором по кожному виду робіт, професій та посад чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах. При цьому Додаток 2 до Колективного договору «Укренергоремонт» визначає порядок встановлення доплат працівникам підприємства, пункт 2.2 цього Додатку визначає, що доплата за роботу понад законодавчо встановлений робочий час при підсумованому обліку робочого часу здійснюється щомісячно і визначається як добуток фактично відпрацьованого часу працівником за місяць, коефіцієнта переробітку відповідного графіка роботи і подвійної годинної оплати праці працівника. Відповідно до щомісячного табелю обліку робочого часу, в якому зазначений щоденний відпрацьований позивачем час (копії за весь період роботи позивача - додаються) його робочі дні не перевищували восьми годин. Додаток 6 до Колективного договору «Укренергоремонт» визначає перелік професій і посад, зайнятість в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за ненормований робочий день, в якому зазначено, що керівники відділів (яким являється і позивач) мають право на щорічні додаткові відпустки до 7 календарних днів у відповідності до ст.8 Закону України «Про відпустки». Тобто, як законодавством так і колективним договором передбачено надання працівникам додаткову відпустку до 7 календарних днів, яка надається пропорційно часу, відпрацьованому на роботі понад робочого часу та кола обов'язків і обсягів виконаних робіт (навантаженням). Але, жодного підтвердження чи доказу про ненормовані чи надурочні робочі дні позивача відсутні, а також і відсутні докази того, що додаткова відпустка (у разі б наявного ненормованого робочого дня позивача) повинна складати саме 7 днів, так як законодавчо визначена тривалість до семи днів, яка визначається пропорційно часу, відпрацьованому на роботі та колом обов'язків і обсягом виконаних робіт (навантаженням). При зверненні до суду позивач просить суд зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати розрахунку в зв'язку зі звільненням, починаючи з 05.12.201З р. і по час фактичного розрахунку, виходячи з середнього заробітку за один календарний день в сумі 378,91 грн. При звільненні позивачу було виплачено всі заборгованості по заробітній платі за серпень, вересень, жовтень, листопад, а також компенсацію за невикористану відпустку (10 днів), в зв'язку з затримкою виплати розрахункових коштів (05.12.2013 р.) позивачу було сплачено середній заробіток за ці дні, тобто заборгованості за відповідачем по виплаті заробітної плати, компенсації за відпустки та середній заробіток за час затримки виплати розрахунку в зв'язку зі звільненням позивача не має. Також з матеріалів доданих до позовної заяви не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, так як жодним чином не доведено факту завдання йому відповідачем моральної та матеріальної шкоди, зокрема не встановлено причинно-наслідкових зв'язків між діями відповідача та негативними наслідками, що настали для позивача та виразилися в душевних і моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що у свою чергу призвело до невиправної йому моральної шкоди, в зв'язку з чим позивач просить виплатити йому грошову компенсацію за моральні збитки. При цьому законодавством не передбачено такої компенсації як «моральні збитки», і жодним чином позивач не обґрунтовує суму даних збитків і в чому вони полягають. Крім цього зазначає, що позивач звертається до суду з вимогами, які не відносяться до стягнення заробітної плати, вважає що необхідно застосовувати положення ч.1 ст.233 КЗпП України, тобто тримісячний строк на звернення до суду, оскільки згідно ст. 233 КЗпП України строки позовної давності не поширюються тільки на вимоги про стягнення заробітної плати. Позивач був звільнений 29.11.2013 р., а до суду звернувся з позовом 19.03.2014 р., тобто з пропущеним строком для звернення до суду (позовна давність). Поважних причин пропуску строку звернення до суду із позовом позивач не навів та не зазначив. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши докази, надані сторонами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог , виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01 серпня 2012 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу ПрАТ « Укренергоремонт» на посаду начальника відділу маркетингу та збуту. Дана обставина підтверджена Наказом про прийняття на роботу №УЄ - 0000018/к від 01.08.2012. ( а.с. 47). Наказом від 29.11.2013 року за №134/1 генеральним директором ПрАТ «Укренергоремонт» Сіроклин Ю.В. було утримано з позивача [PERSON] з заробітної плати персональну надбавку нараховану у жовтні 2013 року у сумі 5982,03 грн, у листопаді 2013 року у сумі 6055,00 грн, всього 12037,03 грн в результаті неякісного виконання останнім службових обов'язків ( а.с. 48). Наказом №УЭ-000035/к від 29 листопада 2013 року позивача звільнено з підприємства за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 4). Довідкою ( на а.с. 50) підтверджується, що 02.12.2013 року та 05.12.2013 року [PERSON] було виплачено заборгованість по заробітній платі , а саме: заборгованість по заробітній платі за серпень 2013 року - 7843,61 грн, за вересень 2013 року - 9040,91 грн, за жовтень 2013 року 1384,04 грн, розрахункова сума за листопад 2013 року склала 8144,10 грн, 22.01.2014 року [PERSON] було виплачено відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 листопада 2013 року по 05 грудня 2013 року в сумі 296,17 грн. Згідно довідки Криворізького міського центру зайнятості ( а.с. 113) [PERSON] з 04 грудня 2013 року надано статус безробітного. З матеріалів справи убачається, що територіальною державною інспекцією України з питань праці у Дніпропетровській області було проведено перевірку, за результатами якої складено акт , зі змісту якого убачається, що 15.01.2014р. проводилась документальна, виїзна перевірка додержання вимог трудового законодавства у ПрАТ «Укренергоремонт». Перевіркою було виявлено порушення та був виданий припис №04-05-98/08-02 на усунення виявлених порушень. У строк до 15 лютого 2014 року необхідно було письмово інформувати про виконання вимог припису з наданням підтверджуючих документів.За інформацією вих. №185-14 від 24.02.2014р. підприємством повідомлено про виконання припису. Повторною перевіркою встановлено: заробітна плата за січень 2014р. виплачена одноразово 12.02.2014р. (цех) та 17.02.2014р. (офіс), аванс за лютий 2014р. не виплачено, що порушує вимоги ст. 115 КЗпПУ, [PERSON] нараховано та виплачено середню заробітну плату за період затримки остаточного розрахунку, але не нараховано і не виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за ненормований робочий день у період роботи на Підприємстві, що порушує вимоги ст. 83 КЗпПУ. Таким чином, припис №04-05-98/08-02 від 15.01.2014р. виконано частково, що порушує вимоги ст. 188-6 КУпАП ( а.с.53). Судом установлено та матеріалами справи підтверджено , що територіальною державною інспекцією України з питань праці у Дніпропетровській області було складено протокол про адміністративне правопорушення від 28.02.2014 р. стосовно генерального директора ПрАТ «Укренергоремонт» Сіроклина Юрія Віталійовича та Постановою №04-05-98/39-07 про накладення адміністративного стягнення відповідно до ст.188-6 КупАП від 28.02.2014 р., накладено штраф у мінімальному розмірі у сумі 850,00 грн. ( а.с. 63). Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Позивач , наполягаючи на задоволенні позовних вимог , наводить розрахунки сум заборгованості , при цьому посилається на середньоденний заробіток у сумі 559,43 грн, що спростовується матеріалами справи , оскільки відповідачем надано довідку від 23.06.2014 року, яка підтверджує розмір середньоденного заробітку у сумі 278,49 грн. Доводи позивача не можуть бути прийнятті судом, оскільки звертаючись до суду з позовною заявою [PERSON] не оспорює розмір середньоденного заробітку, а лише зазначає його розмір, виходячи з особисто проведеного розрахунку. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24.12.99 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Порядок обчислення середньої заробітної плати встановлений Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, чинність якої поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності. Відповідно до розділу ІІ вказаної постанови, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином, розрахунок середньої заробітної плати в даному випадку повинен здійснюватись виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню позивача, тобто, за вересень та жовтень 2013 року. Відповідно до п. 8 зазначеної постанови, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пункт 4 передбачає, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. З матеріалів справи убачається, що за останні два календарні місяці, що передують звільненню, позивач відпрацював 39 днів (17 + 22 = 39), за що йому було нараховано 10861,18 грн. заробітної плати (4978,57 + 5882,61 = 10861,18). Отже, середньоденний заробіток позивача за останні два календарні місяці, що передували його звільненню, склав 278,5 грн. Виходячи з наведеного , суд приймає до уваги доводи відповідача щодо розміру середньоденного заробітку , що підтверджується довідкою, та відхиляє доводи позивача щодо розміру середньоденного заробітку , який наведено з власних розрахунків, який не відповідає діючому законодавству. Суд вважає безпідставними доводи позивача щодо виплати [PERSON] заборгованості по персональній надбавці, оскільки суду не надано доказів , які б підтверджували, що Наказ від 29.11.2013 року за №134/1 генерального директора ПрАТ «Укренергоремонт» Сіроклин Ю.В., яким було утримано з позивача [PERSON] з заробітної плати персональну надбавку нараховану у жовтні 2013 року у сумі 5982,03 грн, у листопаді 2013 року у сумі 6055,00 грн, всього 12037,03 грн в результаті неякісного виконання останнім службових обов'язків, оспорений у судовому порядку та є недійсним, тому у суду відсутні правові підстави вважати даний наказ незаконним. Суд погоджується з доводами представника відповідача , при цьому виходячи з меж позовних вимог, про відсутність підстав для виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової щорічної відпустки за ненормований робочий день у сумі 2652,37 грн, оскільки у судовому засіданні не доведено , що така сума була нарахована позивачу , при цьому позивачем не заявлена позовна вимога про нарахування даного виду грошової компенсації, тому й відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача щодо виплати. Додаток 2 до Колективного договору «Укренергоремонт» визначає порядок встановлення доплат працівникам підприємства, пункт 2.2 цього Додатку визначає, що доплата за роботу понад законодавчо встановлений робочий час при підсумованому обліку робочого часу здійснюється щомісячно і визначається як добуток фактично відпрацьованого часу працівником за місяць, коефіцієнта переробітку відповідного графіка роботи і подвійної годинної оплати праці працівника. Відповідно до щомісячного табелю обліку робочого часу, який досліджений у судовому засіданні, та у якому зазначений щоденний відпрацьований позивачем час його робочі дні не перевищували восьми годин, і жодного разу не було робочими ним годин надурочних, нічних, вечірніх, вихідних чи святкових. Додаток 6 до Колективного договору «Укренергоремонт» визначає перелік професій і посад, зайнятість в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за ненормований робочий день, в якому зазначено, що керівники відділів (яким являється і позивач) мають право на щорічні додаткові відпустки до 7 календарних днів у відповідності до ст.8 Закону України «Про відпустки». Законодавством та колективним договором передбачено надання працівникам додаткової відпустки до 7 календарних днів, яка надається пропорційно часу, відпрацьованому на роботі понад робочого часу та кола обов'язків і обсягів виконаних робіт (навантаженням). Позивачем на підтвердження позовних вимог не надано доказу про ненормовані чи надурочні робочі дні. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що при звільненні позивачу було виплачено всі заборгованості по заробітній платі за серпень, вересень, жовтень, листопад 2013 року, компенсацію за невикористаних 10 днів відпустки , в зв'язку з затримкою виплати 02.12.2013 та 05.12.2013 року було сплачено середній заробіток за ці дні, 22.01.2014 року [PERSON] було виплачено відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.11.2013 року по 05.12.2013 року у розмірі 296,17 грн , тобто на день звернення позивача до суду заборгованості за відповідачем по виплаті заробітної плати, компенсації за відпустки та середній заробіток за час затримки виплати розрахунку в зв'язку зі звільненням не має. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.4 ЦПК , здійснюючи правосуддя, суд захищає права , свободи та інтереси фізичних осіб , права та інтереси юридичних осіб , державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 21 КЗпП сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства , установи , організації або уповноважений ним орган , якому й надано право звільнення працівника у певних випадках. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тому, на думку суду, усні та письмові доводи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги , спростовуються матеріалами справи та законами України і не можуть бути покладені в основу рішення. Також з матеріалів доданих до позовної заяви не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, так як жодним чином не доведено факту завдання йому відповідачем моральної та матеріальної шкоди, зокрема не встановлено причинно-наслідкових зв'язків між діями відповідача та негативними наслідками, що настали для позивача та виразилися в душевних і моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що у свою чергу призвело до непоправної йому моральної шкоди, в зв'язку з чим позивач просить виплатити йому грошову компенсацію за моральні збитки. Позовні вимоги щодо моральної шкоди є похідними від основних вимог, тому задоволенню також не підлягають. Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають , у зв'язку з їх недоведеністю у судовому засіданні. Судові витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed