Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який в подальшому уточнив з приводу анкетних даних відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості, посилаючись на таке. 06.07.2007р. між позивачем (який на той час називався ПАТ КБ ПриватБанк та у подальшому його назва змінилась на АТ КБ ПриватБанк) та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №CVVWGA00000048 відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит 23125 дол США., а відповідач [PERSON] зобов`язувалпась погашати щомісячно борг зі сплатою відсотків з кінцевим строк погашення боргу 05.07.2017р. 10.08.2012р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, відповідно до умов якої сума боргу, яка виникла з моменту надання позивачем кредиту та до підписання додаткової угоди зменшилась на 3501,11 дол США, тобто на суму пені. Крім того, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] , було укладено договорір поруки. Відповідач [PERSON] свої обов`язки за вказаним кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї перед позвачем виникла заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 116109,69 дол США, з яких 17938,70 дол США - заборгованітсь за тілом кредиту, 20440,47 дол США - борг за відсотками за користування кредитом, 394,40 дол США - борг по комісії за коримтування кредитом, та 77336,12 дол США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Позивач зазначає, що на виконання п.5 Договору поруки позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу з повідомленням про невиконання зобов`язань за кредитним договором від 06.07.2007р. №CVVWGA00000048. Але відповідач [PERSON] , протягом 5-ти календарних днів з дня отримання Вимоги, як то передбачено п.6 Договору поруки, не виконав зобов`язання щодо погашення заборгованості відповідача [PERSON] по вказаному кредитному договору. Виходячи з викладеного позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь із загального боргу - заборгованість за тілом кредиту в сумі 17938,70 дол. США та судові витрати. Позовна заява з додатками надійшла до суду 30.10.2021р., та ухвалою від 05.11.2021р. було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання, яке неодноразов відкладалось у зв`язку з неможливістю повідомити відповідачів, та в подальшому за клопотанням учасників. Ухвалою від 04.12.2020р. було відмовлено у забезпечення позову у зв`язку з необгрнутованістю клопотання Відповідач [PERSON] 14.12.2020р. заявила клопотання про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що строк позовної давності по кредитному договору закінчився 05.07.2020р. Ухвалою від 02.02.2021р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні, яке також неодноразово відкладалось у зв`язку з неможилвістю повідомлення відповідача [PERSON] та за клопотаннями сторін, внаслідок чого справа була призначена до розгляду на 04.08.2021р. Позивач в судове засідання 04.08.2021р. не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Клим Н.І. в судове засідання 04.08.2021р. не з`явилась, надала суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що вона приймає участь в іншому судовому засіданні в іншому суді. Разом з тим будь-яких доказів вказаних обставин до заяви не додано, тобто суду не доведено поважність причин неявки представника в судове засідання. У зв`язку з викладеним суд знаходить, неявку представника відповідача [PERSON] без поважних причини. При цьому в судовому засіданні 18.06.2021р. представник відповідача адвокат Клим Н.І. позовні вимоги не визнала. Вказала, що пропущено строк позовної давності. Просила відмовити у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання 15.06.2021р., та повторно 04.08.2021р., не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розглду справи належним чином був повідмолений шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України. Суд, знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити рішення. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 06.07.2007 року між позивачем (який, згідно Статуту, на час укладення договору називався ПАТ КБ ПриватБанк та у подальшому його назва змінилась на АТ КБ ПриватБанк ) та [PERSON] укладено кредитний договір № CVVWGA00000048, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 23125,00 доларів США, зі сплатою 9,36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2017 року. З п.7.3. вказаного кредитного договору вбачається, що виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечено іпотекою житлового будинку по [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією договору від 06.07.2007р. (а.с.22-26) З додатку №1 до кредитного договору (а.с. 27-29) вбачається, що [PERSON] повинна погашати борг по кредиту щомісячними платежами по 266,69 дол США щомісяця. Також, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором №CVVWGA00000048 від 06.07.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №CVVWGA00000048. (а.с.34-35) Відповідно до п.5 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`зання, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу іззазначенням невиконаного зобов`язання. Згідно п.6 договору поруки Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, визначені у письмовій вимозі кредитора протягом 5 днів з моменту отримання вимоги. Згідно п. 12 договору поруки - порука припиняється після закінчення 5 років з дня натсання терміну поверенння кредиту. З повідомлення від 20.07.2021р. вбачається, що вона адресоване [PERSON] та [PERSON] з приводу невиконання кредитного договору та договору поруки від 06.07.2007р. №CVVWGA00000048. (а.с.18,19). З реєстру №240701 вбачається, що вказані повідомлення направлені [PERSON] та [PERSON] 26.07.2021р. Разом з тим доказів того, що [PERSON] та [PERSON] отримали вказані повідомлення - до позовної заяви не додано. Отже, договором поруки (пункти 5,6 ) передбачено, що строк 5 днів на виконання зобов`язань за кредтиним договором для [PERSON] починається саме з моменту отримання вимоги Банку. Оскільки доказів отримання відповідачем [PERSON] відповідного повідомлення - до матеріалів справи не додано, тому суд знаходить, що позивач не довів, що повідомив [PERSON] належним чином про необхідність виконання зобов`язань за кредитним договором. Тому для відповідача [PERSON] - не настав строк для виконання своїх зобов`язань за договором Поруки №CVVWGA00000048 від 06.07.2007р. У звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] - про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Вижницького районного суду від 29.03.2012р., (справа №2-205/12) частково зміненим та частково скасованим рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13.06.2012р. (справа №22ц-643) у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором від 06.07.2007р. №CVVWGA00000048: - у рахунок погашення заборгованості за кредтиними договором від 06.07.2007р. звернуто стягнення на предмет іпотеки; - надано дозвіл ПАТ КБ ПриватБанк від свого імені продати предмет іпотеки - виселено [PERSON] з предмету іпотеки: житлового буднику по [ADDRESS] . ВП ВС у постанові від 04.07.2018 року (справа №310/11534/13-ц), зазначила, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. З врахуванням вказаної позиції ВП ВС, після звернення позивача до відповідача [PERSON] з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням зобов`язань по вказаному кредитному договору, у позивача АТ КБ ПриватБанк припинилось право на нарахування процентів за кредитом. Крім того, оскільки після звернення до суду з вказаним позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, тому і настав 5 річний строк, визначений п.12 Договору поруки, щодо виконання поручителем своїх зобов`язань за договором поруки. За змістом ч.4 ст.559 ЦК України Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Позивач не надав жодних доказів зверення до поручителя [PERSON] щодо виконання зобов`язань по договору поруки у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань [PERSON] у визначений п.12 договору Поруки 5-ти річний строк. Крім того, 10.08.2012р. (тобто в строк між ухваленням рішення Вижницького районного суду від 28.03.2012р. та постановленням рішення Апеляційним судом Чернівецької області від 13.06.2013р.) між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору від 06.07.2007р. №CVVWGA00000048. Відповідно до умов вказаної додаткової угоди сума боргу, яка виникла з моменту надання позивачем кредиту та до підписання додаткової угоди зменшилась на 3501,11 дол США, тобто на суму пені. Крім того, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Визначено строк позовної давності у 50 років, та збільшено розмір щомісячних платежів до 534,33 дол США. (а.с.30-31). Вказане означає, що зобов`язання за кредитним договором від 06.07.2007р., №CVVWGA00000048, яке було забезпечено договором поруки від 06.07.2007р. за аналогічним номером, було змінено додатковою угодою від 10.08.2012р. до цього кредитного договору без згоди поручителя [PERSON] та внаслідок цього збільшився обсяг відповідальності [PERSON] . За змістом до ч.1 ст.559 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладеного договору поруки та на момент укладення додаткової угоди до кредитного договору) «Порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.» У зв`язку з викладеним суд знаходить, що на момент зверенння до суду з даним позовомґ. Який розглядається - договір поруки є припиненим. Тому відповідач [PERSON] , будучи поручителем за припиненим договором поруки, не може відповідати за невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором. За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів борг за кредитним договором від 06.07.2007р., №CVVWGA00000048, разом з тим позивачем не було обгрунтовано, що відповідач [PERSON] відповідає за зобов`язаннями [PERSON] , а тому він не може бути солідарним боржником, тому суд знаходить, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором [PERSON] - є необгрнутованими та у їх задоволенні слід відмовити. Крім того, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 590 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) відповідно до вимог статті 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Вказане означає, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. При цьому на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Отже, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - в лютому 2012р. Ухвалою від 15.02.2012р. відкрито провадження у вказаній цивільній справі. (а.с.80). Інформації про точну дату звернення з вказаним позовом до суду - сторони не надали. Тому, на думку суду, з врахуванням вказаної позиції ВП ВС, датою настання строку виконання кредитного договору в повному обсязі [PERSON] можна рахувати 15.02.2012р. - тобто день винесення ухвали про відкриття провадження у вказаній справі. Рішення по вказаній справі набуло законної сили 13.06.2012р. на підстві рішення Апеляційного суду Чернівецької області. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідачем [PERSON] було заявлено про застосування позовної давності до вимог банку. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що право позивача на повернення тіла кредиту, відсотків та пені, нарахованих до моменту звернення позивача до суду у 2012 році, розмір яких визначено рішенням Вижнцького районного суду, частково зміненим та частково скасованим рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13.06.20213р., - порушено. Позивач, звернувшись у 2012 році до суду із позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою повного погашення заборгованості за кредитом, самостійно обрав спосіб захисту своїх прав та змінив строк виконання основного зобов`язання. Однак із розглядуваним позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду лише 30.10.2020р., тобто з пропуском позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічні висновки сформульовані Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 446/1022/14-ц (провадження № 61-11444св18). Отже, підсумовуючи викладене, можна стверджувати, що позивач ПАТ КБ ПриватБанк, переіменований у подальшому у АТ КБ ПриватБанк, надав відповідачу [PERSON] кредит. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором відповідач [PERSON] надала у іпотеку житловий будинок по по [ADDRESS] . Та крім того, позивач уклав з відповідачем [PERSON] договорів поруки. Станом на день звернення до суду з даним позов договір поруки припинився, і позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності. У зв`зку з викладеним суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що позивачу у позові відмовлено, суд також відмовляє і у вимозі про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору. Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. На підставі ст.ст. 256, 257, 261, 267, 526, 546, 559, 575, 590, 598, 599, 610, 611, 1048, 1049, 1050 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», ст.ст.3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 141, 263-265 ЦПК України,-

Outcome: dismissed