Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сахновецької сільської ради Хмельницької області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,99 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великопузирківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, а також житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] . [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги, проте із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк не звернулася у зв`язку з великою відстаню між місцем її постійного проживання і місцем знаходження спадкового майна, оскільки вона тривалий час проживає у с. Дерешова Мурованокуриловецького району Вінницької області. Крім того, [INFO] позивач народила другу доньку [PERSON] , а загалом на момент відкриття спадщини мала на утриманні двох малолітніх дітей. Також [PERSON] не було відомо про наявність спадкового майна. Зважаючи на викладені обставини, згідно поданих уточнень до позову позивач просить суд визнати, що вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, а також визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачем [PERSON] відзив до суду не подано. Ухвалою судді від 08 червня 2021 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. Під час підготовчого провадження судом здійснено наступні процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року прийнято до розгляду судом уточнену позовну заяву [PERSON] . Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року замінено у даній справі первісного відповідача Сахновецьку сільську раду Хмельницької області належним відповідачем [PERSON] . Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Кривінчук О. В. у судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, не з`явилися, надіслали до суду письмові клопотання про слухання справи за їх відсутності, в яких вказали, що позов підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відповідно до змісту частини 7 статті 128, пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається із повідомлення виконавчого комітету Чорноморської міської ради № ВХ-2890-21-3192-2021 від 21 вересня 2021 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 31 грудня 2021 року на 09 год. 00 хв. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомив. Тому, у зв`язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації суд вважає, що останній повідомлений належним чином. Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд враховує, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене судом на 31 грудня 2021 року на 09 год. 00 хв. Про причини свого неприбуття останній не повідомив. У силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Тому підстав для відкладення розгляду даної справи суд не вбачає. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. З`ясувавши позицію позивача та його представника, перевіривши письмові матеріали справи, суд знаходить, що позов [PERSON] до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,99 га, яка розташована на території Великопузирківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області та належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 073354 від 10 лютого 2006 року. На день смерті [PERSON] був зареєстрований і проживав у [ADDRESS] . До складу його сім`ї належала співмешканка [PERSON] [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] та спадкоємцем за законом першої черги. Відповідач [PERSON] , який є братом спадкодавця [PERSON] , у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Великопузирківською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 26 жовтня 2009 року, свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , виданим тією ж сільською радою 23 січня 1989 року, свідоцтвом про шлюб позивача серії [NUMBER] , виданим Дерешівською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області 30 вересня 2007 року, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 073354 від 10 лютого 2006 року, довідкою виконкому Великопузирківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області № 209 від 12 серпня 2019 року, копіями матеріалів зі спадкової справи № 131/2010, заведеної 17 березня 2010 року до майна померлого [PERSON] . Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини 1, 2 статті 1223 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прийняття спадщини тощо. [PERSON] у своєму позові посилається як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини на її проживання на великій відстані від місця відкриття спадщини, народження нею другої доньки, а також на те, що їй не було відомо про наявність спадкового майна. Разом з тим, позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори, а тому віддаленість місця проживання позивача (с. Дерешова Мурованокуриловецького району Вінницької області) від місця відкриття спадщини (Хмельницька область) не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 04 березня 2020 року у справі № 640/8507/17 (провадження № 61-28865св18), від 04 червня 2020 року у справі № 601/1157/19 (провадження № 61-4901св20), від 02 квітня 2020 року у справі № 420/23/18 (провадження № 61-1883св19). З огляду на це, безпідставними є доводи позивача про те, що проживання спадкоємця на великій відстані від місця відкриття спадщини є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, віддаленість місця проживання позивача (с. Дерешова Мурованокуриловецького району Вінницької області) від місця відкриття спадщини (Хмельницька область) не свідчить про поважність пропуску спадкоємцем строку для прийняття спадщини, оскільки відстань від с. Дерешова Мурованокуриловецького району Вінницької області до Хмельницької області не може вважатись великою відстанню між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна - с. Великі Пузирки Шепетівського (раніше Ізяславського) району Хмельницької області. Народження позивачем другої доньки та виховання двох малолітніх дітей не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Ці обставини не свідчить про те, що [PERSON] фізично не могла прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або направити таку заяву засобами поштового зв`язку. При цьому матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що після народження доньки стан здоров`я позивача був настільки важкий, що перешкоджав їй у своєчасній реалізації своїх спадкових прав. Більше того, до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження наявності на утриманні у позивача малолітніх доньок. Необізнаність [PERSON] про наявність спадкового майна не є поважною, тобто такою, що зумовлена об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, причиною невчинення відповідної дії. Відтак, зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали їй у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1270 ЦК України. Тому позов [PERSON] до задоволення не підлягає. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed