Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «ІСТОК» (далі - КС «ІСТОК») звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказані вимоги вмотивовані тим, що 14.03.2011 року між КС «ІСТОК» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №ДК2-27. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, позичальник отримав кредит у розмірі 13000,00 грн., на строк користування до 13.03.2013 року і зобов'язався провернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені кредитним договором, а також зобов'язався сплачувати відсотки по кредитному договору у розмірі 33% річних до повного виконання умов Кредитного договору при дотриманні Графіку повернення кредиту та сплати відсотків виходячи з 365 календарних днів у році. Позивач належним чином виконав зобов'язання передбачені умовами Договору, що підтверджується видачею позичальнику кредиту відповідно до умов Договору. Згідно договору відповідач зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом у встановлений даним Договором строк і виконати свої зобов'язання за даним Договором в повному обсязі. Погашення Кредиту згідно Договору та сплата відсотків, згідно умов кредитного договору, здійснюється в порядку та строки згідно Графіку повернення кредиту і сплати відсотків. Відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював сплату по кредитному договору, систематично порушуючи умови Договору. Наявні всі підстави передбачені законом та Договором для стягнення заборгованості по кредиту. Враховуючи те, що кредит добровільно не повертається кредитна спілка змушена звертатись до суду з даним позовом. 03.12.2013 року Деснянським районним суду м. Києва винесено рішення, відповідно до якого стягнуто з відповідача заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 9778,86 грн. Вказане рішення набрало законної сили. Однак на теперішній час відповідач відмовляється сплатити борг. Таким чином позивач згідно чинного законодавства має право на одержання процентів та індексу інфляції за весь час прострочення. Сума несплачених відсотків за період з 02.11.2013 року по 18.11.2015 року становить - 8768,05 грн., сума інфляційних нарахувань становить - 11091,06 грн. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача борг за договором кредиту в сумі 19859,11 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача борг за кредитним договором в сумі 19859,11 грн., а також судові витрати по справі. Також представник позивача суду пояснив, що відповідач частково сплачував прострочені ним зобов'язання, однак повного погашення кредиту не здійснив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що 14.03.2011 року між КС «ІСТОК» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №ДК2-27. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, позичальник отримав кредит у розмірі 13000,00 грн., на строк користування до 13.03.2013 року і зобов'язався провернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені кредитним договором, а також зобов'язався сплачувати відсотки по кредитному договору у розмірі 33% річних до повного виконання умов Кредитного договору при дотриманні Графіку повернення кредиту та сплати відсотків виходячи з 365 календарних днів у році. В свою чергу відповідач зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом у встановлений договором строк та виконати свої зобов'язання за даним договором в повному обсязі. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником 14.03.2011 року між позивачем і [PERSON] укладено договір поруки №ДП-27, згідно умов якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов'язань [PERSON] по вище вказаному кредитному договору. У зв'язку із невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором, на їх адресу були направлені листи - попередження про наявність заборгованості та з вимогою погашення кредиту, проте заборгованість по кредитному договору погашеною не була. Позивачем 03.12.2013 року до Деснянського районного суду м. Києва була подана позовна заява про стягнення кредитної заборгованості та заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь КС «ІСТОК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 778,86 грн. та судові витрати по справі (а.с.47-49). Відповідно до листа Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської від 15.04.2016 року адресованого заступнику начальника КС «ІСТОК» відділення № 2 у м. Києві 18.08.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON], та направлено на виконання до Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області за адресою: м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7 корпус А. За період виконання вказаної постанови з [PERSON] було отримано кошти в розмірі 3510,41 грн. та перераховано на користь стягувача КС «ІСТОК», залишок боргу станом на 15.04.2015 року складає 6497,86 грн. Останні утримання із заробітної плати боржника проводились у грудні 2015 року та були припинені у зв'язку з ліквідацією Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області відповідно листа Голови ліквідаційної комісії від 21.12.2015 року за № 1351 (а.с.42) З листа Голови ліквідаційної комісії Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області Падюк І.Г. від 21.12.2015 року адресованого на адресу начальника ДВС Ірпінського управління юстиції вбачається, що постанову № 45165963 від 18.08.2014 року про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] на користь КС «ІСТОК» у зв'язку з ліквідацією Ірпінського ВМ ГУ МВС України в Київській області повернуто (а.с.43). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5 лише у разі не виконання боржником наявного рішення суду про задоволення вимог кредитора правовідносини сторін кредитного договору не припиняються, в такому випадку боржник також не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та кредитор має права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Таким чином, оскільки на виконання виконавчого листа № 2-1009 виданого 02.04.2014 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача КС «ІСТОК» грошових коштів в сумі 10008,27 грн. вже було утримано грошові кошти в розмірі 3510,41 грн., та перераховано на користь стягувача, тобто позивач частково отримав задоволення своїх вимог, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні підстав нарахування та стягнення заборгованості по відсоткам з 02.11.2013 року по 18.11.2015 року у розмірі 8768,05 грн. та суми інфляційних нарахувань в розмірі 11091,06 грн. саме згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року не вбачається. З наведеного вбачається, що обов'язок боржника [PERSON] повернути позивачу грошові кошти по кредитному договору №ДК2-27 від 14.03.20011 року не припинився і дане зобов'язання щодо повернення коштів має бути виконане ним, однак наданий представником позивача розрахунок заборгованості є необґрунтований, адже відповідачем погашено сума заборгованості за кредитним договором та підстав для продовження нарахевання відсотків за договором не вбачається та такий розрахунок заборгованості не підтверджений належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України у підтвердження позовних вимог, у зв'язку з чим вони не знайшли своє доведення в ході судового розгляду та у зв'язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог витрати сторони по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed