Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до комунального закладу „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 про визнання неправомірними дій щодо відмови в укладанні з нею трудового договору, визнання виконаним обовязку щодо працевлаштування для обовязкового відпрацювання протягом трьох років, що полягав у поданні заяви про прийом (переведення) на посаду сімейного лікаря до КЗ „Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4, визнання відсутності підстав для повторного зобовязання щодо працевлаштування для обовязкового відпрацювання навчання на спеціальності „загальна практика сімейна медицина протягом трьох років, на посаді сімейного лікаря до КЗ „Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4 або іншої посади або до іншого закладу, зазначивши наступне. 19.08.2016 року вона отримала наказ про її звільнення з посади лікаря загальної практики сімейної медицини через прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, який вважає незаконним та оспорює у судовому порядку. Відповідачем були порушені норми трудового законодавства при її прийнятті на роботу, з нею не був укладений трудовий договір, не були обумовлені умови її праці, питання з приводу страхового забезпечення, про робочий графік, медичний огляд, вона не була забезпечена як лікар індивідуальними засобами захисту. Наказ (розпорядження) про її призначення на роботу не є трудовою угодою, та не передбачає умов її праці. Відповідачем порушені вимоги закону при оформленні її на роботу. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позову. Представник відповідача позов не визнав, просить у задоволенні позовних вимог відмовити, пояснивши, що позивачка була оформлена на роботу з дотриманням вимог трудового законодавства, трудові відносини з позивачкою виникли з 2014 року на підставі наказу головного лікаря про прийняття позивачки на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності „загальна практика сімейна медицина, у звязку з закінченням інтернатури її було переведено на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини. Позивачка була ознайомлена з наказами стосовно прийняття її на роботу та переведення, про що свідчить її підпис у особовій картці працівника. При прийнятті на роботу нею було пройдено медичний огляд, з нею був проведений інструктаж. За вимогами позивачки про визнання виконаним обовязку щодо працевлаштування для відпрацювання трьох років та визнання відсутності підстав для повторного зобовязання щодо її працевлаштування та відпрацювання, КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 не є належним відповідачем, її зобовязання відпрацювати три роки випливають з угоди укладеної нею та навчальним закладом, та відповідач не уповноважений здійснювати контроль за виконанням взятих позивачкою на себе зобовязань за угодою, укладеною з третіми особами. Заслухавши пояснення сторін по справі, зясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що згідно з наказом директора департаменту охорони здоровя Запорізької обласної державної адміністрації № 203-0 від 27.06.2014 року, [PERSON], випускницю Запорізького державного медичного університету, зараховано на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності „Загальна практика сімейна медицина до КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 з 01 серпня 2014 року до 31 липня 2016 року, після закінчення інтернатури перевести [PERSON] на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 (підстава: направлення на роботу МОЗ України № 96). Згідно з наказом головного лікаря КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 № 47 к/тр від 01.08.2014 року [PERSON] прийнято для проходження інтернатури на бюджетній основі на посаду лікаря за спеціальністю „Загальна практика сімейна медицина з 01.08.2014 року ( підстава: особиста заява [PERSON], наказ ДОЗ ОДА від 27.06.2014 р. № 203-О, напр.УОЗ міської ради від 02.07.2014 № 05354). Наказом головного лікаря КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги №59 к/тр від 01.08.2016 р. лікаря-інтерна зі спеціальності „Загальна практика-сімейна медицина [PERSON] переведено на посаду лікаря загальної практики-сімейної медицини амбулаторії № 4, у звязку з закінченням інтернатури з 01.08.2016 р.( підстава:особиста заява, наказ ДОЗ ЗОДА від 27.06.2014 р. № 203-0, направлення ДОЗ ЗМР від 02.07.2014 № 05354). Наказом головного лікаря КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги №65 к/тр від 19.08.2016 р. [PERSON], лікаря загальної практики сімейної медицини амбулаторії № 4, звільнено 19.08.2016 р. через прогули без поважних причин згідно п.4 чт.40 КЗпП України та постанови КМУкраїни від 22.08.1996 року № 992. Частина 1\~ст.3 КЗпП України, вказує на те, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, а відповідно до\~ст.4 того ж Кодексу\~законодавство про працю складається з\~Кодексу законів про працю України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до вимог ч.1\~ст.20 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична\~\~особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною 3\~ст.24 КЗпП України\~встановлено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Згідно зі\~статтею 56 Закону України «Про вищу освіту», випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо - кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Матеріали справи свідчать про те, що позивачка починаючи з 01 серпня 2014 р. по 19.08.2016 р. працювала лікарем у КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4, отримувала заробітну плату, що надає можливість зробити висновок про те, що позивач фактично усвідомлювала наявність оформлення трудових відносин з відповідачем, а отже й погоджувалася з цим тривалий час, однак бажання довести про відсутність відносин з відповідачем без укладання трудового договору знайшло підтвердження після її звільнення. Також з матеріалів справи та з пояснень сторін випливає, що позивач протягом періоду трудової діяльності не зверталася до адміністрації підприємства із заявами про укладення з нею трудового договору, як цього вимагає п.4 ст.24 КЗпП України, при обовязковому додержанні письмової форми трудового договору, навпаки, позивач протягом тривалого часу, погоджувалася на існуючі умови праці, що свідчить про відсутність підстав вважати, що відповідач відмовляв позивачці в укладанні з нею трудового договору. У звязку із вище наведеним суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача від укладення з нею за її заявою трудового договору та не надано суду документів на підтвердження своїх вимог, а навпаки, матеріалами справи підтверджено факт перебування позивача з підприємством у трудових відносинах, оформлених наказом головного лікаря КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги. Суд також не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання виконаним обовязку щодо працевлаштування для обовязкового відпрацювання протягом трьох років, що полягав у поданні заяви про прийом (переведення) на посаду сімейного лікаря до КЗ „Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4, визнання відсутності підстав для повторного зобовязання щодо працевлаштування для обовязкового відпрацювання навчання на спеціальності „загальна практика сімейна медицина протягом трьох років, на посаді сімейного лікаря до КЗ „Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4 або іншої посади або до іншого закладу, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону, та не є способом захисту цивільних прав та інтересів, які передбачені ст.16 ЦК України. Крім того, у відповідача відсутні вимоги щодо відпрацювання позивачкою протягом трьох років, на посаді сімейного лікаря до КЗ „Центру первинної медико-санітарної допомоги № 4 або іншої посади або у іншому закладі. Діючі нормативні акти не передбачають обовязку відпрацювання навчання, оскільки пункт 8 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992\~- з 15.04.2015 року виключено згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №216. З 02.06.2015 року частину 2\~статті 52 Закону №1060-ХІІ "Про освіту"\~виключено згідно із Законом України від 01.07.2014 р.№1556-V-ІІ.

Outcome: dismissed