Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив: 1) зобов`язати [PERSON] видалити з публікації на своїй офіційній сторінці в соціальній мережі Facebook ([INFO] ), яка розміщена [INFO] зі списку, оприлюдненого як додаток до його публікації (файл з назвою « 1 pdf.pdf ») згадку про Товариство з обмеженою відповідальністю «Прайм Маркетинг Груп», код ЄДРПОУ 42381124; 2) зобов`язати [PERSON] опублікувати публічну заяву стосовно спростування відомостей публікації, які були поширені [INFO] на своїй офіційній сторінці в соціальній мережі Facebook, у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом розміщення офіційного вибачення перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайм Маркетинг Груп» про те, що відповідачем поширена щодо Товариства недостовірна інформація, і така, що не відповідає дійсності та опублікувати спростування. В обгрутування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] в соціальній мережі Facebook на офіційній сторінці публічної особи - народного депутата України [PERSON] було розміщено статтю, в якій відповідач стверджує про ухилення від сплати податків певними підприємствами, що координується співробітниками податкової служби, які отримують неправомірну вигоду від цих суб`єктів господарювання До цієї статті відповідач долучив додаток під назвою «1 pdf.pdf», в якому зазначається перелік підприємств, які на думку відповідача були задіяні в схемах ухилення від сплати податків. Позивач вважає, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, оскільки відповідач здійснює законну підприємницьку діяльність, веде належний податковий облік господарських операцій та своєчасно сплачує податки і збори. Стверджує, що поширення недостовірної інформації в соціальній мережі Facebook, до якої має доступ необмежене коло осіб, серед користувачів якої є діючі та потенційні покупці (замовники) товарів (послуг) позивача, ганьбить його ділову репутацію, вселяє недовіру та осторог як діючих так і потенційних контрагентів до позивача, призводить до зменшення їх кількості, та як наслідок - до утраченої вигоди позивача. У зв`язку з цим та посилаючись на ст. 34 Конституції України, ст. 94, 277, 299 Цивільного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про інформацію», просить суд задовольнити позов та покласти на позивача судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04.09.2020 справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020 справу передано у провадження судді Подільського районного суду м. Києва Ковбасюк О.О. Ухвалою судді Ковбасюк О.О. від 26.01.2021 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень на позов, відповідач зазначив, що відповідач оприлюднив у соціальній мережі Facebook публікацію, у якій як народний депутат звернув увагу на суспільно значущу проблему ухилення від сплати податків з боку найбільших платників ПДВ, проте під час огляду публікації не було виявлено таблиці з переліком підприємств, про яку згадує позивач в позовній заяві; в заяві відповідача відсутня будь - яка згадка про позивача, позивач не відноситься до великих платників податків; в наданій позивачем таблиці з переліком підприємств не зазначено, що позивач є порушником податкового законодавства, відповідач ніде не зазначав, що позивач є правопорушником та що бере участь у злочинних схемах; висловлювання відповідача не містять фактичних даних, а є вираженням його суб`єктивних думок і поглядів у вигляді критичної роботи податкових органів і як оціночні судження не підлягають доведенню їх правдивості; інформація щодо можливої корупції, ухилення від сплати податків, наявність податкових ризиків становить суспільний інтерес та може бути поширена без обмежень; всі звинувачення позивача ґрунтуються на його домислах і припущеннях; надані позивачем роздруківки з веб-сторінок не засвідчені належним чином та не є електронними доказами чи їх копіями у розумінні ст. 100 ЦПК України; твердження відповідача про його позитивну репутацію спростовуються тим, що впродовж трьох неповних років його існування неодноразового змінювалась його назва, основний вид економічної діяльності, власник та керівник, адреса реєстрації, за даними з веб-сайту Державної податкової служби України відповідач має податковий борг; позивачем не надано жодних доказів виникнення у нього негативних наслідків після заяви відповідача. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій підтвердив факт відсутності на сторінці відповідача в соціальній мережі Facebook додатка до публікації з назвою «1 pdf.pdf» у зв`язку з чим відмовився від позовної вимоги про зобов`язання [PERSON] видалити з публікації на своїй офіційній сторінці в соціальній мережі Facebook ([INFO] ), яка розміщена [INFO] зі списку, оприлюдненого як додаток до його публікації (файл з назвою « 1 pdf.pdf ») згадку про Товариство з обмеженою відповідальністю «Прайм Маркетинг Груп». Разом з тим, представник позивача підтримав позовну вимогу про зобов`язання [PERSON] опублікувати публічну заяву стосовно спростування відомостей публікації, які були поширені [INFO] на його офіційній сторінці в соціальній мережі Facebook, у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом розміщення офіційного вибачення перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайм Маркетинг Груп» про те, що відповідачем поширена щодо Товариства недостовірна інформація, і така, що не відповідає дійсності та опублікувати спростування. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що незважаючи на видалення відповідачем зі своєї сторінки у Facebook додатка з назвою «1 pdf.pdf», останній зберігся на інтернет-сторінці засобу масової інформації www.unian.ua, що підтверджує факт поширення відповідачем зазначеного списку. Стосовно заяви про неодноразову зміну відповідачем свого найменування, місцезнаходження, основного виду економічної діяльності, власників та керівників представник позивача зазначив, що вказані обставини не впливають на ділову репутацію позивача, а також на відносини з контрагентами. На спростування твердження представника відповідача про наявність у позивача податкового боргу надав витяг з офіційного сайту Державної податкової служби України про відсутність у позивача податкового боргу. Стосовно права відповідача на вільне вираження своїх поглядів шляхом одержання і передавання інформації зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» вказане право не повинно порушувати права, свободи та інтереси інших осіб. Вважає, що поширена відповідачем інформація про позивача є негативною, а відтак, в силу ч. 3 ст. 277 ЦК України є недостовірною доки не доведено протилежного. Вважає, що поширена відповідачем інформація є фактичними твердженнями, які можна перевірити та спростувати, а не оціночними судженнями, які не піддаються доведенню і спростуванню. Стосовно наданих доказів зазначає, що вони є належними та допустимими та їх копії засвідчені належним чином. У судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав та просив задовольнити позовну вимогу в редакції, викладеній у відповіді на відзив на позовну заяву. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, а також додатково поданих у судовому засіданні доказів, а саме засвідчених копій відповіді ГУ ДПС Миколаївської області № 8636/6/14-29-07-03-09 від 11.05.2021, постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.02.2021 у справі № 490/507/21, рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 у справі № 600/1258/20-а, в яких зазначається про нереальність господарських операцій між ТОВ «Прайм Маркетинг Груп» та його контрагентами. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків. [INFO] у соціальній мережі Facebook на сторінці відповідача за посиланням [INFO] було розміщено повідомлення такого змісту: «Июнь месяц вышел по-настоящему жарким. Но это я сейчас не про погоду, как бы вы могли сначала подумать, а о целенаправленной работе относительно уклонения от уплаты налогов со стороны крупнейших предприятий Украины-плательщиков НДС под чутким руководством коррумпированных налоговиков. Так, в прошлом месяце в результате масштабных схем по так называемы «скруткам» НДС бюджет Украины недосчитался по меньшей мере 2,7 млрд грн. Это почти в полтора раза больше, чем кредит, который на днях получила Украина от ЕС. При этом, по моим данным, сума взяток падким на легкие деньги налоговикам составила 5 млн дол. Очевидно, что подобные схемы могут существовать только, когда «в доле» те, кто сидит на самом верху. Поэтому я требую увольнения главы налоговой [PERSON] , а также отставки [PERSON] с поста министра финансов, который «крышует» криминальную деятельность своего подопечного. Их дальнейшее пребывание на своих местах уже осенью сулит финансовой катастрофой всей Украине. Я устал повторять. Никакого кризиса нет. Они просто п….т наши с вами деньги. P.S. - задокументированные схемы отправляются правоохранителям.». Вказана обставина визнається учасниками справи та в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді справи, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Разом з цим, позивач стверджує, що до зазначеної публікації відповідачем було долучено файл під назвою «1 pdf.pdf» з перелік підприємств, в тому числі й позивач, які на думку відповідача здійснюють незаконні операції та ухиляються від сплати податків, а відтак публікація відповідача у поєднанні з додатком «1 pdf.pdf», є недостовірною, ганьбить ділову репутацію позивача та спрямована на проведення антиреклами позивача. Позивачем до позовної заяви долучено зображення таблиці на п`ятьох аркушах (а.с. 10 -14) з написом «Операція врожай», червень 2020, з назвами (переліком) юридичних осіб, ідентифікаційними кодами, грошовим обсягом та сумами ПДВ . Крім того, до позовної заяви долучено роздруківки з Інтернет-сайтів (а.с. 15 - 51), які за твердженням позивача розмістили публікацію відповідача чи коментар на цю публікацію, та які на його думку підтверджують факт поширення відповідачем спірного списку підприємств. У свою чергу представник відповідача, визнаючи факт розміщення відповідачем на своїй сторінці у Facebook публікації від [INFO] стосовно критики роботи окремих посадових осіб, проблеми ухилення від сплати податків з боку найбільших платників ПДВ, заперечив факт поширення будь-якої інформації стосовно підприємства відповідача, заперечив проти наявності таблиці з переліком підприємств, про яку згадує позивач в позовній заяві. Як встановлено судом 09.08.2018 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було зареєстроване Товариство з обмеженою відповідальністю «БРОВПОСТАЧ» під кодом ЄДРПОУ 42381124. Після дати державної реєстрації (09.08.2018) товариство неодноразово вносило зміни в свої реєстраційні дані, зокрема, двічі змінювало своє найменування: 1) ТОВ "БРОВПОСТАЧ", 2) ТОВ «Прайм Маркетинг Груп»; двічі змінювало основний вид економічної діяльності: 1) 46 90 Неспеціалізосана оптова торгівля, 2) 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; тричі змінювало власника та керівника 1) [PERSON] , 2) [PERSON] , 3) [PERSON] ; чотири рази змінювало адресу реєстрації 1) [ADDRESS] ) [ADDRESS] ) [ADDRESS] ) [ADDRESS] . Вказані обставини встановлені за даними інформаційного сервісу моніторингу реєстраційних даних українських компанії та судового реєстру даних «Опендатабот» (https://opendatabot.ua/c/42381124) від 09.03.2021 та підтверджені представником позивача. Як встановлено судом та не заперечувалось учасниками справи, на момент розгляду справи на сторінці відповідача в соціальній мережі Facebook був відсутній додаток до публікації з назвою «1 pdf.pdf», у зв`язку з чим представник позивача відмовився від позовної вимоги про зобов`язання [PERSON] видалити з публікації на своїй офіційній сторінці в соціальній мережі Facebook ([INFO] ), яка розміщена [INFO] зі списку, оприлюдненого як додаток до його публікації (файл з назвою « 1 pdf.pdf ») згадку про Товариство з обмеженою відповідальністю «Прайм Маркетинг Груп». Наразі предметом спору у справі є вимога позивача про зобов`язання [PERSON] опублікувати публічну заяву стосовно спростування відомостей публікації, які були поширені [INFO] на його офіційній сторінці в соціальній мережі Facebook, у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом розміщення офіційного вибачення перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайм Маркетинг Груп» про те, що Відповідачем поширена щодо Товариства недостовірна інформація, і така, що не відповідає дійсності та опублікувати спростування. Вирішуючи спір, суд зауважує, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За визначенням ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з частиною першою статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Статтею 94 цього Кодексу передбачено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Отже, за змістом статті 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене частиною першою статті 277 цього Кодексу, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта. Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п. 15). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Наявність обставин, які утворюють юридичний склад правопорушення, оспорюється сторонами та є предметом судового дослідження. При вирішеннІ спору суд керується положенням ч. 3 ст. 2 ЦПК України, якою передбачено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність. Статтею 12 ЦПК України у частинах другій, четвертій визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно правил, установлених ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає помилковим посилання позивача на ч. 3 ст. 277 ЦК України, яка встановлювала, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Зазначена норма закону виключена на підставі Закону України № 1170-VII від 27.03.2014. Таким чином, доказування факту недостовірності негативної інформація, поширеної про особу, здійснюється на загальних підставах. Заслухавши доводи учасників справи та здійснивши аналіз матеріалів справи, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивачем не доведено, що оспорювана інформація стосується його особи, тобто Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Маркетинг Груп», код ЄДРПОУ 42381124. Викладена в оспорюваній публікації інформація не містить згадки про позивача, а додана позивачем роздруківка списку підприємств відхиляється судом як неналежний доказ, оскільки не містить посилання на веб-адресу розміщення інформації, що виключає можливість встановити його походження, джерела, автора, вебсайту, контексту, статті тощо, а також не містить належним чином засвідченого напису про відповідність паперової копії електронного документу його оригіналу. Також, суд відхиляє як неналежні докази роздруківки з Інтернет-сайтів (а.с. 15 - 51), які за твердженням позивача розмістили публікацію відповідача чи коментар на цю публікацію, та які підтверджують факт поширення відповідачем спірного списку підприємств, оскільки вказані роздруківки не містять засвідчувального напису про відповідність паперової копії електронного документу його оригіналу, частина роздруківок (а.с. 26 - 38, а.с. 44 - 51) не містить посилання на веб-адресу розміщення інформації, що виключає можливість встановити його походження, джерела, автора, вебсайту, контексту, статті тощо. Суд звертає увагу, що вимоги до електронних доказів встановлені ст. 100 ЦПК України, якою передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 2). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч. 3). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (ч. 4). Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5). Зважаючи на неподання оригіналів електронних чи належно засвідчених копій електронних доказів, незасвідчення друкованих носіїв інформації, що містять інформацію із веб-сайтів (сторінок) у мережі Інтернет, \-\-\-\-Facebook, враховуючи висловлені представником відповідача сумніви у достовірності поданих позивачем роздруківок, суд на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України не бере їх до уваги при оцінці доказів. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 568/879/17 (провадження № 61-45041св18), «місцевим судом, на виконання вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України, обґрунтовано не було взято до уваги надані відповідачем паперові копії електронного доказу - знімків вмісту екрана монітора, у зв`язку із неподанням їх оригіналів та поставлення позивачем під сумнів відповідність таких копій оригіналу». Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі № 711/9146/16-ц (провадження № 61-20453св18) зазначив про таке: «Посилаючись у спростування доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі. Оскільки на момент розгляду справи на сторінці позивача у \-\-\-\-Facebook відсутній спірний список підприємств, що підтверджено представниками обох сторін, а надана представником позивача роздруківка списку підприємств (а.с. 10 - 14) та роздруківки з веб-сайтів у мережі Інтернет (а.с. 26 - 38, а.с. 44 - 51) не містять посилання на веб-адреси їх розміщення, суд позбавлений можливості провести огляд і дослідження інформації у місці її знаходження на Інтернет-ресурсах з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі. Огляд інших веб-сторінок, роздруківки з яких надавались позивачем (а.с. 15 - 25, а.с. 39 - 50), судом не здійснювався, оскільки, по-перше учасниками справи не заявлялись відповідні клопотання, а по друге, матеріали справи не містять доказів, що зазначені веб-сторінки мають відношення до відповідача. За правилом статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких обставин суд доходить висновку про відсутність юридичного складу правопорушення, яке є підставою для захисту порушеного права у спосіб, передбачений ст. 277 ЦК України, оскільки у даному випадку позивачем не доведений факт поширення відповідачем інформації, яка стосується позивача, як необхідний елемент юридичного складу такого правопорушення. Крім того, із позовної заяви вбачається, що позивач просив спростувати розповсюджену щодо нього інформацію відповідачем шляхом розміщення офіційного вибачення перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайм Маркетинг Груп» про те, що відповідачем поширена щодо Товариства недостовірна інформація, і така, що не відповідає дійсності та опублікувати спростування. Частина друга статті 16 ЦК України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до пунктів 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачений вказаними нормами закону. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021у справі № 925/642/19). Виходячи з цих обставин, суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим доводам і аргументам сторін щодо правдивості чи неправдивості інформації, належності її до фактичних даних чи оціночних суджень, можливого випливу на ділову репутацію позивача тощо, оскільки не доведено, що поширена інформація стосується позивача. Як підсумок, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача про захист ділової репутації, у зв`язку з чим у позові слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed