Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 05.03.1983 року між ним, [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який 04.12.2003 року розірвано згідно з рішенням суду та видано відповідне свідоцтво про його розірвання (серії І-ЕГ041569 від 04.12.2003 року, запис в Книзі реєстрації актів цивільного стану №753). 10.08.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області (справа №161/2771/17, провадження №2/161/1658/17) було встановлено факт проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по серпень 2016 року; визнано обєктом права спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: Волинська область. Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2 «а»; здійснено поділ даного будинку, де за кожною зі сторін спору визнано по 1/2 його частині. Рішення набрало законної сили 17.10.2017 року. За утримання та збереження будинку в належному стані ним було понесені витрати: газопостачання в період з листопада 2017 року по квітень 2018 року на суму 15034,71 грн., електропостачання в період з листопада 2017 року по квітень 2018 року на суму 1096,18 грн., охорону в період з листопада 2017 року по березень 2018 року на суму 1500,00 грн. Всього ним було сплачено 17630,89 грн. на утримання та збереження будинку в належному стану, вважає, що відповідач повинна сплатити йому половину від цієї суми, а саме: 8815,45 грн. \~ \~ \~ \~Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] в його користь витрати, понесені ним на утримання та збереження майна, що перебуває у спільній частковій власності у розмірі 8815,45 грн. \~ \~ \~ \~Відповідач подала суду відзив, який обґрунтовує тим, що вони разом з позивачем - її колишнім чоловіком, після розірвання шлюбу, а саме: з 04 грудня 2003року продовжували проживати у громадянському шлюбі, і за цей період вони збудували житловий будинок за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А, який, в порядку поділу майна подружжя, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2017 року визнано обєктом права спільної сумісної власності , здійснено поділ спільного майна вищевказаного житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами. В порядку поділу спільного майна, визнано за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А; в порядку поділу спільного майна визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А. В. На виконання даного рішення суду вона зареєструвала право власності на даний будинок. У серпні 2016 року, після виникнення неприязливих стосунків між нею та чоловіком , відповідач переїхала у житловий будинок, за місцем проживання її матері, за адресою: м. Луцьк, вул. М.Вовчка, 22, а тому з серпня 2016 року не проживає у спірному житловому будинку, який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2а не проживає. Відповідач не може скористатись своїм майном, оскільки позивач [PERSON] не пускає її у житловий будинок, змінив у ньому замки, не віддав їй особисті речі та відмовляється надати комплект ключів від нового замка будинку, а також погрожує їй фізичною розправою. Крім того, позивач змінив код доступу охоронної сигналізації до будинку, з метою недопуску її до їхнього спільного житлового будинку. Крім того, зазначила, що позивач опалював виключно свою кімнату, де він безпосередньо проживає, а у всіх інших кімнатах, на другому поверсі батареї були виключені. Оскільки витрати, які просить стягнути з неї позивач, були спрямовані останнім не на утримання їхнього спільного майна, а навпаки, щоб позбавити її доступу до нього, тобто створити перешкоди у користуванні їхнім майном, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позову не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень, установив таке. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому згідно ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Як передбачено ч. 1\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Статтею 360 ЦК України\~передбачено, що власник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями пов'язаними зі спільним майном. З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов'язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов'язку. Особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2\~ст. 16 ЦК України). Відповідно до вимог ст.ст.\~156,\~160 ЖК України\~витрати з утримання житла несуть власники та повнолітні члени сім'ї власника житла. Що стосується неповнолітньої дитини, то її витрати несуть батьки у рівних частках. Окрім того, за змістом\~статті 162 ЖК України\~плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Незважаючи на те, що у ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на статтю 360 Цивільного кодексу України, згідно якої співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. В свою чергу, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача коштів, які сплачені ним за комунальні послуги. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24 червня 2004 року визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Частиною 1 статтею 1 вищевказаного Закону визначено наступні поняття, зокрема, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за\~згодою власника\~інша особа,\~яка користується об'єктом\~нерухомого майна\~і отримує\~житлово-комунальну послугу для\~власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Як встановлено судом, разом з позивачем [PERSON], який є її колишнім чоловіком, відповідач, після розірвання шлюбу продовжувала проживати у громадянському шлюбі. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2017 року будинок за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А визнано обєктом права спільної сумісної власності , здійснено поділ житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами. В порядку поділу спільного майна визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, з надвірними та господарськими спорудами, на іншу ? частину будинку визнано за [PERSON] право власності . Право власності\~на ?\~частину житлового\~будинку,\~31.10.2017\~року,\~позивач зареєстрував\~,\~номер запису\~про право\~власності 23192696,\~реєстраційний номер\~1398481307228. Відповідно до п.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Судом встановлено,\~що відповідач, з серпня 2016 року, не проживає у житловому будинку, який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2а, цього факту не заперечував в судовому засіданні позивач. Як пояснила в судовому засіданні відповідач, після ухвалення вищевказаного рішення суду, вона не може скористатись своїм майном, оскільки позивач [PERSON] не пускає її у житловий будинок, змінив у ньому замки, не віддав особисті речі та відмовляється надати комплект ключів від нового замка будинку, погрожує їй фізичною розправою. Крім того, позивач змінив код доступу до охоронної сигналізації будинку, з метою недопуску відповідача до їхнього спільного житлового будинку. З приводу неправомірних дій позивача відповідач, 25.04.2018р., зверталась із заявою в [PERSON] РВП ЛВП ГУНП у Волинській області, на що отримала письмову відповідь про те, що під час проведення перевірки [PERSON] пояснив, що він заперечує, щоб відповідач проживала у будинку. Судом встановлено, що з серпня 2016 року єдиною особою, яка користується житловим будинком та є споживачем комунальних послу, є позивач. Комунальні послуги не є тими витратами, які зазначені у ст. 360 ЦК України, оскільки згідно чинного законодавства надання послуг щодо користування електроенергією, тепловими, газовими , водними та іншими ресурсами здійснюється лише на підставі укладених цивільно-правових договорів між споживачами цих послуг та організаціями, які їх надають. Судом встановлено, що в період, за який позивач проводив оплату спожитих комунальних послуг, відповідач в будинку не проживала і комунальними послугами не користувалась . Судом встановлено, що позивач споживав газ для забезпечення свого проживання в даному будинку. Витрати на газ не були понесені для утримання та збереження їхнього спільного з відповідачем майна, матеріальних збитків внаслідок охорони житлового будинку позивач не поніс. З оглянутої в судовому квитанції про оплату за електроенергію, яку подано позивачем як доказ не зазначено, що оплата здійснювалась за електроенергію, яка спожита в будинку за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А, натомість у ній зазначено адресу. [PERSON], вул.Дружби народів,15/240. Крім того, в підтвердження оплати послуг з охорони будинку, позивач надав суду акт звірки взаємних розрахунків. Оскільки, акт звірки не є платіжним документом, що підтверджує факт оплати, а тому не є належним доказом і судом до уваги не приймається. На даний час, в звязку з тим, що відповідач подарувала свою ? частку в житловому будинку за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Боратин, вул. Перемоги, 2А, сину [PERSON], з 21.06.2017р., про що свідчить договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] за № 592, вона не є співвласником вказаного будинку . За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed