Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

03.06.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила зняти заборону на нерухоме майно, яка зареєстрована 06.05.2006 19:00:30 за №3185429 реєстратором: приватний нотаріус Горбуров К.Є., на об`єкт обтяження: квартира двокімнатна, номер за РПВН: 14385381, адреса: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що на квартиру [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, було накладено приватним нотаріусом Горбуровим К.Є. заборону, яка зареєстрована в реєстрі 06.05.2006 року. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2014 року стягнуто заборгованість за кредитним договором від 06.05.2006 року №08/04/2006/840К-130. Виконавче провадження щодо стягнення у солідарному порядку з неї та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 2963,10 доларів США закінчено. У зв`язку з чим, вона звернулась до банку з проханням зняти накладений арешт на зазначену квартиру, проте листом від 10.04.2019 року №1-7-3407 їй було повідомлено, що заборгованість за кредитним договором №08/04/2006/840К-130 від 06.05.2006 складає 6157,72 доларів США, що не відповідає дійсності, оскільки стягнення боргу за вказаним договором закінчено, у зв`язку з його сплатою. Таким чином, позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 11.06.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.08.2019 р. клопотання представника відповідача задоволено та постановлено проводити розгляд справи за участю представника відповідача в режимі відеоконференції. Ухвалами суду від 21.08.2019 р., 18.09.2019 р. підготовче судове засідання відкладено. Ухвалою суду від 21.10.2019 р. підготовче провадження закрито а справу призначено до розгляду по суті. Ухвалами суду від 08.11.2019 р., 18.11.2019 р., 19.12.2019 р. клопотання представника відповідача задоволено та постановлено проводити розгляд справи за участю представника відповідача в режимі відеоконференції. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на наявність у [PERSON] заборгованості перед відповідачем, яка станом на 02.08.2019 р. складає 2310,98 дол.США., що утворилась внаслідок різниці курсу гривні по відношенню валюти кредитного зобов`язання (долар США) Зауважив, що позивачем не доведено, у чому саме полягає порушення її права. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи та матеріали, оглянувши матеріали цивільної справи №487/9696/13-ц (провадження 2/487/682/14), всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, 06.05.2006 між ВАТ КБ «Надра» (після реорганізації найменування банку змінилося на ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір №08/04/2006/840 К-130, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит (грошові кошти) у розмірі 5000,00 дол. США, з терміном погашення до 05.05.2011, з поверненням отриманих коштів та нарахуванням відсотків за користування кредитом в рамках кредитної лінії за графіком повернення кредиту та сплати відсотків. Відповідно до п. 2.1 зазначеного кредитного договору кредитні кошти надано під заставу (іпотеку) нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності. Згідно з п.1.1 договору іпотеки від 06.05.2006 р. іпотекодавець ( [PERSON] ) з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає з кредитного договору (08/04/2006/840 К-130 від 06.05.2006 р.), передає в іпотеку, а іпотекодержатель (ВАТ КБ «Надра») приймає у іпотеку предмет іпотеки (квартиру [ADDRESS] ). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зазначено, що на квартиру за адресою [ADDRESS] , накладено заборону, яка зареєстрована приватним нотаріусом Горбуровим К.Є.в реєстрі 06.05.2006, реєстраційний номер обтяження № 3185429. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 11.03.2014 р. позов ПАТ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06.05.2006 № 08/04/2006/840 в розмірі 2963,10 дол. США, що еквівалентно на день ухвалення рішення у справі за курсом НБУ 923,5900 грн. за 100 доларів США, 27366, 90 грн. та вирішено питання розподілу судових витрат. На виконання згаданого рішення суду було видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження №45169214. Постановою державного виконавця Заводського ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 12.12.2018 р. виконавче провадження №45169214 закрито у зв`язку з виконанням рішення суду. Звернувшись до відповідача з клопотання про зняття арешту з нерухомого майна, позивач отримала лист від 10.04.2019 № 1-7-3407, відповідно до якого станом на 08.04.2019 р. заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 06.05.2006 р. № 08/04/2006/840К-130 складає 6157,72 дол.США, в тому числі: основний борг - 1621,28 дол. США, відсотки - 518,83 дол.США, комісія - 29,05 дол.США, пеня 3988,56 дол.США, та заборгованість по сплаті судового збору складає 236,84 грн. При цьому в своїх поясненнях представник відповідача зазначає, що станом на 02.08.2019 р. заборгованість [PERSON] перед банком становить 2310,98 дол.США, яка складається з суми заборгованості за кредитом (у тому числі прострочена) - 1621,28 дол.США, суми заборгованості по сплаті відсотків (у тому числі прострочена) - 576,29 дол.США, суми заборгованості по сплаті комісії (у тому числі прострочена) - 113,41 дол.США. Порядок зняття арешту визначений Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Частиною 5 статті 59 зазначеного вище Закону встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд критично ставить до посилання позивача на виконання нею рішення Заводського районного суду від 11.03.2014 р. в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України). Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За нормами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-XIV. Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. Згідно зі ст.2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов`язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 11.03.2014 р. позов ПАТ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06.05.2006 № 08/04/2006/840 в розмірі 2963,10 дол. США, що еквівалентно на день ухвалення рішення у справі за курсом НБУ 923,5900 грн. за 100 доларів США, 27366, 90 грн. та вирішено питання розподілу судових витрат. Під час розгляду справи суд установив, що за кредитним договором позичальник отримав валютний кредит. За викладених обставин державний виконавець мав стягувати за умови наявності у банку ліцензії на здійснення валютних операцій 2963,10 дол. США за курсом на дату стягнення заборгованості. Аналогічна позиція викладене в постанові Верховного Суду України від 12.07.2017 року у справі № 127/25249/14-ц Як зауважив Верховний Суд у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц., визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 11.03.2014 р. виконано не в повному обсязі, а відтак відсутні підстави для скасування арешту нерухомого майна.

Outcome: dismissed