Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, до ПАТ «Дельта Банк» в особі Одеського відділення №7, за участю третьої особи [PERSON]., та просить стягнути з відповідача на його користь суму авансу у розмірі 249\~999, 00 грн. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що 18 січня 2013 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», від імені якого на підставі довіреності діяв представник [PERSON], укладено попередній договір з метою укладання договору відчуження нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS]. Відповідно до умов попереднього договору відповідач зобов'язався продати вищевказану квартиру, а позивач передав відповідачу суму авансу у розмірі 41\~600, 00 грн., що на момент укладання попереднього договору еквівалентно 5\~200, 00 дол. США. Також позивач зазначив, що в подальшому в рахунок майбутніх платежів за майбутнім договором купівлі-продажу позивач додатково передав відповідачу ще 12\~500, 00 дол. США, що підтверджено відповідною розпискою. Однак, відповідач відмовився продавати квартиру та повернув позивачу 1\~000, 00 дол. США, від повернення решти коштів відповідач відмовився. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Справа розглядалась судами неодноразово. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що в угоді від 18 січня 2013 року однією зі сторін зазначена [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, однак при цьому відсутнє посилання на те, [PERSON] діяла саме від імені ПАТ «Дельта Банк». Також представник зазначила, що на момент укладення вищезазначеної угоди [PERSON] була співробітником ПАТ «Дельта Банк» та їй була видана відповідна довіреність, однак дана довіреність дає можливість представляти інтереси Банку лише в судових органах та в органах державної виконавчої служби. Проте, [PERSON] не мала права на укладення будь-яких угод, повязаних з переходом в подальшому права власності на будь-яке нерухоме майно. Крім того, як зазначила представник відповідача, ПАТ «Дельта Банк» не був власником квартири [ADDRESS]. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, було укладено угоду (про видачу завдатку для укладення договору) з метою в подальшому укласти договір відчуження нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS], що підтверджено копією договору, наявною в матеріалах справи. Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 попереднього договору відповідач зобов'язався продати, а позивач зобов'язався купити вищевказану квартиру за ціною 416\~000, 00 грн., що на момент укладання угоди складало 52\~000, 00 дол. США. Також судом встановлено, що позивач передав [PERSON] грошову суму у розмірі 41\~600, 00 грн., що на час укладання угоди було еквівалентно 5\~200, 00 дол. США, в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу, який повинен бути укладений в строк до 20 березня 2013 року, який додатковою угодою було продовжено до 15 квітня 2013 року. В подальшому, в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу позивачем, за участю керівника ТОВ "Александр-Н" було передано грошову суму в розмірі 12\~500, 00 дол. США, що підтверджено розпискою від 23 квітня 2013 року, наявною в матеріалах справи. Відповідно до вищевказаної розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] - представника агентства «Александр-Н», 12\~500, 00 дол. США для передачі представнику банку [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згодом строк укладання договору купівлі-продажу було продовжено до 22 лютого 2014 року та було змінено вартість квартири, а саме ціна становила 396\~000, 00 грн., що на момент укладання угоди становило 49\~500, 00 дол. США та було укладено відповідний додатковий договір. Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, в подальшому відповідач відмовився продавати позивачу квартиру та повернув позивачу суму в розмірі 1 000, 00 дол. США. Решту суми повернуто не було. Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між позивачем та відповідачем укладений не був, а лише було досягнуто домовленості про укладення такого договору у майбутньому, передана грошова сума є авансом. Відповідно до ст. 1000 ЦК України, з договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно ч.1 ст. 1002 ЦК України, повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. ст. 244, 246 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність від імені юридичної особи видається її органами або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами та скріплюється печаткою цією юридичної особи. В преамбулі угоди вказано, що [PERSON] діяла на підставі довіреності, яка на момент укладання угоди була діючою. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України однією з вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Із тексту угоди від 18 січня 2013 року, укладеної між позивачем і [PERSON] вбачається, що остання діяла на підставі довіреності № 33-21/26968 від 12 жовтня 2012 року та довіреності № 34047020 від 02 січня 2013 року. Разом з тим, в угоді відсутнє посилання на те, що [PERSON] діяла саме від імені ПАТ «Дельта Банк». Крім того, вказана угода не була скріплена печаткою Банку. Відповідно до тексту довіреності від 02 січня 2013 року, доданої позивачем до позовної заяви, банк не уповноважував [PERSON] укладати від його імені будь-які договори, угоди, в тому числі й угоди про отримання завдатку для укладання договору. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Згідно з ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивачем не було надано до суду доказів щодо укладення угоди [PERSON] від імені ПАТ «Дельта Банк», а також доказів отримання Банком коштів за спірною угодою, доказів наявності повноважень на укладення угоди щодо майна, яке відповідачу не належить. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed