Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області 20 листопада 2013 року з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням звернувся [PERSON] Позов мотивований тим, що позивач понад 30 років проживає в кімнаті гуртожитку за адресою [ADDRESS]. Вказане житло отримано його дружиною [PERSON], яка [INFO] померла. З метою приватизації вказаного житла, [PERSON] звернувся до ЖЕК № 15 за випискою з особового рахунку, з якого довідався, що у вказаній квартирі проживає також [PERSON] 1991 року народження. Разом з тим, відповідач проживала у вказаній квартирі в 1995 році кілька місяців, оскільки була усиновлена подружжям [PERSON], які відмовились від неї та повернули її до дитячого закладу в 1995 році. В подальшому, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24.02.1999 року [PERSON] були позбавлені батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] Разом з тим, [PERSON], яка зареєстрована у квартирі без відома позивача та за відсутності законних підстав для вказаного, за вказаною адресою не проживає та житлом не користується, що зумовило звернення позивача з позовом до суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням на підставі ст. 71, 72 ЖК УРСР. В судовому засідання позивач та його представник не заперечували щодо заочного розгляду справи, вимоги позову підтримали в повному обсязі та з викладених в ньому підстав просили суд позов задоволити та визнати [PERSON], яка з 1995 року не проживає у за адресою [ADDRESS] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Щодо заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, а тому судом з урахуванням позиції позивача та його представника ухвалено провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, судом встановлені наступні факти та правовідносини, що їм відповідають. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст. 10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями57і60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З корінця до ордеру № 63 вбачається, що 11 березня 1985 на ім'я [PERSON] видано ордер № 63 про право на заняття нею разом із членами її сім'ї - чоловіком [PERSON], житлової площі в гуртожитку, а саме кімнати [ADDRESS]. ( а.с. 12). Згідно свідоцтву про смерть серії [NUMBER] виданому 18.12.2003 міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області [PERSON] померла [INFO] року, про що зроблено актовий запис № 3499. ( а.с. 13) Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Замостянського райвиконкому м. Вінниці підтверджено, що батьками відповідача [PERSON] [INFO] є позивач [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 10) З особового рахунку № 8438 від 15.09.2011 року вбачається, що квартиронаймачем квартири за адресою [ADDRESS], що перебуває в державній власності, є [PERSON], а відповідач [PERSON] має право постійного користування вказаним житлом. ( а.с.8) Аналогічне вбачається і з довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію від 10.09.2009 року № 5343 ( а.с. 5). Таким чином, наведеними доказами підтверджується, що відповідач як член сім'ї квартиронаймача (донька), вселилась до спірної квартири, а тому в силу ст. 64,65 ЖК України набула прав та обов'язків на рівні з наймачем. Так, згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При вирішенні спору судом враховано, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24.02.1999 року [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON] [INFO] та передано неповнолітню органам опіки та піклування. З вказаного рішення суду вбачається, що позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] в 1995 році усиновили [PERSON] 1991 року народження, проте неналежним чином ставились до дитини, що стало підставою для звернення відділу у справах неповнолітніх Вінницької міської ради з позовом про позбавлення їх батьківських прав. (а.с. 9). Таким чином, вказаним рішення суду спростовано доводи позивача та його представника щодо того, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з 1995 року та причини вказаного є неповажними, оскільки п. 3 ч.3 ст. 71 ЖК України передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадкахвлаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Щодо доводів позивача та його представника, про те, що відповідач [PERSON] з часу свого повноліття не проживає у вказаній квартирі суд виходить з наступного. З довідки про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі як донька квартиронаймача (документ паспорт серії [NUMBER]) ( а.с. 6), що підтверджує реєстрацію вже повнолітньої [PERSON] у спірній квартирі, оскільки згідно вказаних даних реєстрацію проведено за паспортними даними відповідача. Згідно відповіді відділу адресно-довідкового сектору ВГІРФО УМВС України у Вінницькій області, що надана на запит суду, відповідач зареєстрована за адресоюм. [ADDRESS] з 21.05.2013 року, що спростовує доводи позивача, що відповідач з 1995 року у спірній квартирі не з'являлась, інтересу до неї не проявляла. Згідно з актом № 230114/015 від 23 січня 2014 року, який складений майстром МКП «ЖЕК № 15» Максименко В.В. про те, що свідченнями сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджено відсутність у квартирі [ADDRESS] відповідача [PERSON], яка не проживає в вказаній квартирі з 1995 року. Разом з тим, суд, оцінивши сукупність доказів у справі, не приймає вказаний акт до уваги через те, що його зміст спростований рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24.02.1999 суду, оскільки лише на підставі вказаного рішення суду та саме з вказаного часу, тобто з 24.02.1999 року, неповнолітню [PERSON] передано органу опіки та піклування. Крім того, суд не приймає до уваги акт № 281013/223 від 01.11.2013 року (а.с.4), яким встановлено відсутність на момент обстеження у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстрованої за даною адресою відповідачки [PERSON], оскільки з вказаного акту не вбачається протягом якого часу [PERSON] відсутня у спірному приміщенні. Крім того, суд звертає увагу, що з часу складення вказаного акту, тобто 01.11.2013 року до часу прийняття судом рішення у справі не минуло 6 місяців, що свідчить про неможливість врахування вказаного документа як доказу обґрунтованості позову. Враховуючи сукупність доказів у справі та вимоги ст.47 Конституції України, згідно яких кожен має право на житло, а також приписи ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу УРСР, згідно якої ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки вважає його необґрунтованим та безпідставним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed