Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

03.03.2017 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт того, що [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , є двоюрідними сестрами. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що в шестимісячний строк звернулася до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , оскільки є спадкоємцем за законом другої черги, так як померла приходиться позивачці двоюрідною сестрою. Постановою від 23.02.2017 №855/02-31 Дев`ята Київська державна нотаріальна контора відмовила позивачці у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у останньої відсутні документи необхідні для підтвердження родинних відносин. Позивач [PERSON] вказує, що вона народилася [INFO] в м. Свердловську, її батько [PERSON] народився [INFO] в с. Думенки, Хмільницького району, Вінницької області. Покійна [PERSON] народилася [INFO] в с. Думенки, Хмільницького району, Вінницької області, її мати [PERSON] народилася орієнтовно у 1915 - 1917 роках в с. Думенки. Орієнтовно у 1932 - 1938 роках [PERSON] одружилася, у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Разом з тим, позивач вказує, що її батько [PERSON] та мати спадкодавці [PERSON] були рідними братом та сестрою, оскільки мали спільних батьків: [PERSON] та [PERSON] . Документи про народження та одруження вказаних осіб не збереглися. Крім того, позивач вказувала, що померла [PERSON] проживала разом з [PERSON] , який також претендує на спадщину в порядку спадкування за законом четвертої черги. Також, заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала [PERSON] . в порядку спадкування за заповітом. Посилається на те, що відсутність документів позбавляє позивача реалізувати свої спадкові права, тому вона звертається з позовом про встановлення факту родинних відносин. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 06.03.2017 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 06.03.2017 позовну заяву залишено без руху на надано позивачу строк для усунення недоліків. 28.04.2017 представником позивача до суду подано заяву на усунення недоліків. Ухвалою суду від 28.04.2017 в справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували та просили у його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Вирішення зазначеного позову покладалася на розсуд суду. Третя особа Головне територіальне управління юстиції в м. Києві просило розглянути справу за відсутності представника за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного. Відповідно до положень ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері(ст. 1262 ЦК України ). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ст. 1265 ЦК України). Частиною 4 ст. 1266 ЦК України визначено, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Судовим розглядом встановлено, зокрема, зі спадкової справи № 42/2017 розпочатої 23 січня 2017 року, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За матеріалами спадкової справи № 42/2017 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , також встановлено, що до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори звернулася позивач [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом. Крім того, за матеріалами спадкової справи № 42/2017 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , встановлено, що до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, оскільки з останньою проживав однією сім`єю більше п"яти років та [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 16.07.2013, складеного [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко М.Л. Відповідно до ст. 315 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Звертаючись до суду, не дивлячись на постановлену судом ухвалу про залишення позову без руху, позивач у змісті позову так і не зазначив, з якою метою вона просить встановити даний факт у позовному провадженні, не заявляючи при цьому будь-яких вимог майнового характеру. В той же час, зі змісту позову та пояснень представника позивача у суді вбачається, що позивач вважає себе єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , а тому подала заяву про прийняття спадщини разом з відповідачами і має намір ставити питання про усунення відповідачів від права на спадкування та/чи визнання недійсним заповіту. Тобто, підставою позову є отримання позивачем права на спадкування після смерті [PERSON] . У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту родинних стосунків. У статті 1259 ЦК України визначено, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином з матеріалів справи встановлено і це підтвердив в судовому засіданні представник позивача, що метою встановлення факту родинних стосунків позивача з померлою [PERSON] , необхідно позивачу для отримання спадщини. Отже, встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки, що виражаються в отриманні позивачем статусу спадкоємця третьої черги. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з вимог чинного законодавства, родинні відносини можуть підтверджуватись свідоцтвами органів реєстрації актів громадянського стану про народження, виписками із книг запису актів громадянського стану, записами в паспортах, а у разі неможливості подання зазначених документів нотаріусу, родинні відносини можуть бути підтверджені судовим рішенням про встановлення факту родинних відносин. Вбачається, що постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. від 23.02.2017 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її двоюрідної сестри [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки спадкоємиця [PERSON] не може підтвердити свої родинні відносини з померлою (а.с. 4). В обгрунтування позову позивач посилалася на те, що вона є двоюрідною сестрою померлої [INFO] [PERSON] , оскільки її батько [PERSON] та мати спадкодавиці [PERSON] були рідними братом та сестрою. Родинні відносини (споріднення) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). З даних свідоцтва про народження вбачається, що позивач [PERSON] народилася [INFO] , батьком зазначено - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 5). З матеріалів справи також вбачається, зокрема, з архівної довідки Комунальної установи «Хмільницький районний трудовий архів» від 27.02.2017 №125, що підтвердити факт щодо встановлення родинних відносин [PERSON] немає змоги, так як відповідні документи в КУ «Трудовий архів» відсутні (а.с. 22). З архівної довідки Державного архіву Вінницької області від 30.01.2017 №07-295-198/7 (а.с. 23) вбачається, що у метричних книгах про народження Свято-Покровської церкви с. Думенки Літинського повіту Подільської губернії (нині Хмільницького району Вінницької області) в архіві на зберіганні є за 1871-1880, 1899-1903 р.р., у зв`язку з чим неможливо видати довідки про народження гр. [PERSON] , 1912 р.н. та [PERSON] , 1915-1917 р.н. У частково збережених книгах актових записів про шлюб громадян по с. Думенки Хмільницького району Вінницької області за 1932 - 1934 р.р. актового запису про вступ у шлюб [PERSON] із [PERSON] не виявлено, книг актових записів про шлюб громадян за 1935 - 1938 р.р. в архіві на зберіганні немає. У частково збереженій книзі актових записів про народження громадян по с. Думенки за 1938 рік актового запису про народження гр. [PERSON] не виявлено. Разом з тим, в судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] є двоюрідною сестрою померлої [PERSON] . З показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , наданих в судовому засіданні, не встановлено, що [PERSON] є двоюрідною сестрою померлої [PERSON] . За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вимоги чинного законодаства визначаєть, що у справі про встановлення факту родинних стосунків доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту, зокрема, можуть бути: 1) акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб;2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану;3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не надано доказів у підтвердження того, що вона є двоюрідною сестрою померлої [PERSON] . Єдиним письмовим доказом щодо встановлення факту родинних відносин з померлою позивачем зазначено свідоцтво про народження [PERSON] . Проте, дане свідоцтво не підтверджує, що позивач є двоюрідною сестрою померлої, оскільки жодних документів, які б підтверджували місце та дату народження померлої, хто були її батьками та відповідно де вони народилися та проживали, де народилися батьки позивача та коли мати позивача вступила у шлюб з батьком позивача і змінила прізвище, хто був дідом та бабою позивача та померлої, матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять жодного доказу листування, особистої переписки сімейних фото, виписки з домових книг тощо, які б містили в собі відомості про родинні стосунки позивача з померлою. Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивача, надаючи пояснення щодо походження та наявності родинних зв"язків між позивачем та померлою, чітко не могли дати відповідь на питання щодо їх походження та кровного споріднення. Пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] опитаних в судовому засіданні, також не доводять родинні відносини [PERSON] та спадкодавця, а навпаки стверджували, що [PERSON] є "духовною сестрою" померлої, оскільки ходили в одну релегійну установу. Суд також враховує ту обставину, що у матеріалах справи, як і в матеріалах спадкової справи, взагалі відсутнє свідоцтво про народження померлої [PERSON] , що в свою чергу позбавляє суд зробити оцінку доводам позивача щодо її родинних стосунків з померлою, як і оцінити покази свідків з боку позивача, з точки зору їх належності, достовірності та узгодженості з матеріалами справи. Та обставина, що позивач звернулася з відповідними запитами щодо витребування інформації, що входить до предмета доказування та отримала відповідь щодо відсутності відповідних даних, жодним чином не є свідченням того, що позивач позбавлена можливості довести вказані обставини іншими письмовими доказами та як наслідок, остання має бути звільнена від доказування у даній справі. З огляду на викладене вище та аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача є недоведені та не підтверджені належними доказами по справі. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed