Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та до відділу державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції, в якій просить визнати правочин, яким є довіреність, видана 08 лютого 2008 року [PERSON] на ім»я [PERSON] на управління і розпорядження транспортним засобом автомобілем марки Опель Омега, 1991 року випуску, об»єм двигуна 2000 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) №WOL000017М1318301, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Дубно ДАІ ГУ УМВС у Рівненській області 11 травня 2002 року, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Опель Омега, 1991 року випуску, об»єм двигуна 2000 куб. см., шасі (кузов, рама, коляска) № WOL000017М1318301, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Дубно ДАІ ГУ УМВС у Рівненській області 11 травня 2002 року. Також просить визнати, що між ним, [PERSON] та відповідачем [PERSON], 08 лютого 2008 року було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Опель Омега, 1991 року випуску, об»єм двигуна 2000 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) №WOL000017М1318301, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Дубно ДАІ ГУ УМВС у Рівненській області 11 травня 2002 року. Крім того, просить визнати за ним, право власності на вказаний автомобіль та скасувати арешт на нього, накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Демидівського районного управління юстиції від 22 червня 2012 року. В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 08 лютого 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було досягнуто згоди на відчуження ним на ім»я позивача автомобіля марки Опель Омега, 1991 року випуску, об»єм двигуна 2000 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) №WOL000017М1318301, реєстраційний номер [NUMBER], шляхом видання відповідачем на ім»я позивача довіреності на розпорядження та управління транспортним засобом. У зв»язку з цим, 08 лютого 2008 року приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу було посвідчено довіреність за реєстром № 221. Так як відповідачу терміново потрібні були кошти, а часу для зняття автомобіля з обліку в органах державної автомобільної інспекції в останнього не було, відповідач запевнив, що після видання відповідної довіреності, позивач матиме всі повноваження власника транспортного засобу та матиме можливість вільно ним розпоряджатись, відчужувати його на користь третіх осіб, знімати та ставити автомобіль на облік в органах ДАІ. Також, між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості щодо ціни транспортного засобу, яка склала 17000 гривень, а також, що позивач на підставі довіреності зареєструє автомобіль на своє ім»я. На підставі вказаної вище довіреності позивачу були надані повноваження знімати транспортний засіб з обліку в органах ДАІ, продавати, міняти, здавати в оренду, проводити заміну вузлів, агрегатів, та ряд інших повноважень, які властиві та притаманні власнику транспортного засобу тощо. Вказана вище довіреність була посвідчена приватним нотаріусом у їхній присутності. Потім позивач передав [PERSON] 17000,00 гривень за автомобіль, що підтверджується розпискою. Згідно даної розписки зазначено, що 08 лютого 2008 року [PERSON] отримав від [PERSON] за придбаний автомобіль марки Опель Омега, 1991 року випуску, 17000,00 грн., за що [PERSON] видав позивачу довіреність та зобов»язувався укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу до 07 лютого 2013 року. У подальшому [PERSON] передав позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля. Після укладеної угоди позивач вільно та безперешкодно володів транспортним засобом у своїх особистих потребах. Проте, 25 вересня 2014 року позивача було зупинено працівниками ДАІ і вищезазначений автомобіль було вилучено на тимчасове зберігання до штраф- майданчика. Згодом позивач дізнався, що на автомобіль марки Опель Омега, реєстраційний номер [NUMBER], який раніше належав [PERSON], накладено арешт відділом ДВС Демидівського районного управління юстиції. Про те що , на вказаний автомобіль накладено арешт відповідач раніше не повідомив, у зв»язку з чим і ухилявся від укладення договору купівлі-продажу автомобіля На даний час, позивач фактично є власником автомобіля марки Опель Омега, 1991 року випуску, об»єм двигуна 2000 куб.см., шасі (кузов, рама, коляска) №WOL000017М1318301, але не має можливості розпоряджатись своїм майном, оскільки автомобіль досі оформлений на ім»я відповідача, а він не має можливості його переоформити на своє ім»я, так як автомобіль арештований за борги. [PERSON] у добровільному порядку не бажає гасити свою заборгованість за виконавчими документами та, на думку позивача, не має такої фінансової можливості. Також у зв»язку з тим, що автомобіль оформлено на відповідача, він може бути реалізований відділом ДВС Демидівського РУЮ для погашення заборгованості відповідача. Позивач вважає, що між ним та [PERSON] був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право управління та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] передав позивачу у власність автомобіль, а позивач прийняв та сплатив за нього визначену між ними грошову суму коштів. Тому довіреність була видана [PERSON] виключно з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу, який позивач з відповідачем насправді уклали. У зв»язку з цим до відносин, які виникли необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який сторони мали на увазі, тобто який позивач з відповідачем приховали, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. Підтвердженням того, що був укладений удаваний правочин свідчить те, що фактично позивачу були передані всі повноваження власника, в тому числі ті, що пов»язані з розпорядженням автомобіля, зняття його з обліку в органах ДАІ, що свідчить не про передання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження шляхом видання відповідної довіреності з метою приховання іншого правочину купівлі-продажу автомобіля. Разом з тим, позивач зазначив, що постановою державного виконавця відділу ДВС Демидівського РУЮ від 22 червня 2012 року було накладено арешт на транспортний засіб і як наслідок вказаний автомобіль в нього було вилучено, тому вважає, що порушено його права як власника транспортного засобу на його вільне володіння, користування та розпорядження. Під час розгляду справи в суді позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовільнити. Суду пояснив, що на даний час не може користуватися автомобілем, відповідач не гасить своїх боргів по виконавчих документах, автомобіль на сьогодні знаходиться під арештом. При продажі автомобіля присутніми були сам відповідач і його батько [PERSON] До нотаріуса вони ходили двоє, кошти передавав відповідач . Він же писав розписку про те, що отримав в нього гроші за автомобіль та зобов'язувався оформити з ним пізніше договір купівлі-продажу, що і по сьогодні зроблено не було. Генеральну довіреність передав йому батько [PERSON] Він не цікавився спочатку хто її підписав, однак в суді оглядаючи документ стверджує . що підпис під довіреністю [PERSON], а під розпискою [PERSON] В технічному паспорті на автомобіль [PERSON] вписаний та наділений правом керування транспортним засобом. Вважає, що фактично між відповідачем та ним було укладено договір купівлі продажу автомобіля, та витримано всі умови укладення даного договору. Генеральна довіреність лише тимчасовий документ. яка давала йому право знімати автомобіль з реєстрації, ставити на облік на соє ім'я, однак він цього не зробив, тому що не мав зайвих коштів. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, не заперечує, щоб позов було задоволено. Суду пояснив, що даний автомобіль повністю належить позивачу і не може бути реалізований для погашення його боргів по виконавчих документах. При продажі даного автомобіля він надав позивачу розписку про те, що отримав від нього гроші і зобов'язується оформити пізніше договір купівлі продажу автомобіля. Однак перебуваючи на заробітках у м.Києві цього не зробив, позивач також відразу на цьому не наполягав. [PERSON] мав можливість відразу зняти автомобіль з обліку іі поставити на себе по довіреності. Генеральну довіреність у нотаріуса підписував його батько [PERSON], він же надавав розписку про отримання коштів за автомобіль. Даний автомобіль фактично належав батькові, лише зареєстрований був на нього. В технічному паспорті на автомобіль батько [PERSON] вписаний з правом керування транспортним засобом. Представник відповідача відділу ДВС Демидівського РУЮ - [PERSON] позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що спірний автомобіль перебуває під арештом, накладеним виконавчою службою по виконвчим документам, де [PERSON]. є боржником. Таких виконавчих документів в провадженні було кілька, які об'єднані у зведене виконавче провадження. Арешт на автомобіль накладався не лише 22 червня 2012 року , а і по інших виконавчих провадженнях є ряд накладених арештів на даний автомобіль. Даний автомобіль також перебуває в розшуку. Оскільки він і насьогодні зареєстрований на [PERSON], зняти з нього арешт до завершення стягнень по виконавчих провадженнях, де він є боржником , виконавча служба не має права. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РВС № 025274 від 11.05.2002 року, автомобіль марки OPEL Omega, 1991 року випуску, легковий седан В, реєстраційний номер 51236РВ, номер шасі №WOL000017М1318301, належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON]. /а.с.9/. Згідно довіреності від 08 лютого 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованої в реєстрі за №221, [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, страхувати, здавати в оренду, передавати в позику, змінювати агрегати і вузли) належний йому на підставі Технічного паспорта/ Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія РВС № 252274 від 11.05.20012 року, автомобіль марки OPEL Omega, 1991 року випуску, легковий седан В, реєстраційний номер 51236РВ, номер шасі №WOL000017М1318301. Довіреність дійсна до 7 лютого 2013 року. /а.с7/. Судом встановлено поясненнями сторін , що довіреність від 08.02.2008 року хоч і видавалася від імені [PERSON], однак підписував її його батько [PERSON]А./а.с.7/. Відповідно до технічного паспорта на даний автомобіль [PERSON] наділений лише правом керування даним транспорт ним засобом /а.с. 9/, що не дає йому права видавати генеральні довіренності. Як ствердив [PERSON] такими повноваженнями він батька не наділяв. Отже , суд ставить під сумнів законність видачі цієї довіренності. 17 липня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції винесено постанову про розшук належного майна боржника [PERSON], в тому числі і спірного автомобіля. /а.с.15/. 25 вересня 2014 року інспектором ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту РДПС ДАІ було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного автомобіля, на підставі якого автомобіль вилучено у позивача. /а.с.11/. Згідно із вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У разі встановлення факту неправомірності насправді вчиненого правочину удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі вимог ч. 1 ст. 215 ЦК, адже в ньому зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею. При укладенні удаваного правочину сторони мають намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком даного волевиявлення, а намагаються досягнути іншого правового результату, про який вони фактично домовились. Тобто, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин може бути вчинено його сторонами для приховування іншого правочину між цими ж сторонами. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином. Відповідно до роз»яснень викладених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Аналіз зазначених норм у системному зв'язку свідчить про те, що видача довіреності є одностороннім правочином. Як пояснили в суді позивач та відповідач [PERSON] фактично між ними було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ч.4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Положеннями п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила) встановлено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Згідно з вимогами п. 40 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Крім того, обов'язкова державна реєстрація та облік усіх транспортних засобів, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення передбачене також ч. 3 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" . З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ та станом по даний час залишається зареєстрованим за відповідачем [PERSON] Крім цього про даний факт не заперечують самі сторони. Згідно з вимогами п. 8 вказаних Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою - рахунок, виданою за формою згідно з додатком № 1 до цих правил; договором або іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок - рахунок є бланками суворого звіту і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 283. Довіреність серед переліку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу у п. 8 Правил не вказана. Таким чином, сторони, оформивши правовідносини на підставі оспорюваної довіреності, навіть з правом повіреної особи на розпорядження транспортним засобом, не вчинили тим самим правовідносини, що свідчать про перехід права власності транспортного засобу від відповідача до позивача. Крім того , як встановлено в суді, дана довіреність видана не уповноваженою на це особою, без права надання такої довіреності, що позбавляє можливості суд розцінювати цей правочин, як взагалі такий, що укладався відповідно до вимог закону. Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому законом порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами спору укладений не був, відтак підстав для визнання договору доручення удаваним правочином та визнання права власності на автомобіль марки OPEL Omega, 1991 року випуску, легковий седан В, реєстраційний номер 51236РВ, номер шасі №WOL000017М1318301 суд не вбачає. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що між сторонами договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу укладений не був, відповідач [PERSON] надав позивачу [PERSON], лише довіреність на право користування та розпорядження спірним автомобілем, яка взагалі була підписана не власником та / або/ уповноваженою на це особою, а тому відсутні підстави вважати доведеним факт удаваності правочину та укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання за [PERSON] права власності на спірний автомобіль, оскільки і сама довіреність видана з порушенням закону. Доводи позивача про те, що фактично між сторонами спору було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, суд вважає безпідставними, оскільки позивачем не доведено, що сторонами укладено договір купівлі -продажу транспортного засобу та досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору з додержанням форми та процедури, передбаченої законодавством. Безпідставними також є посилання позивача як на підставу визнання за ним право власності на спірний автомобіль на те, що транспортний засіб починаючи з лютого 2008 року фактичного перебуває у його користуванні та володінні, оскільки в силу вимог ч.4 ст. 334 ЦК України право власності на майно, що підлягає державній реєстрації виникає з моменту такої реєстрації. Суд також не приймає до уваги доводи позивача про те, що він сплатив відповідачеві за спірний автомобіль кошти у розмірі 17000 грн., про що останній написав розписку, оскільки сам факт сплати коштів, без оформлення у встановленому законом порядку права власності на спірний автомобіль та оформлення правочину у встановленому законом порядку не є підставою виникнення права власності на рухоме майно, яке підлягає державній реєстрації.

Outcome: dismissed