Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У серпні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління Державної міграційної служби про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилаючись на ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 382, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", заявник просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями внаслідок його відсутності понад встановлені законом строки. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Не заперечує проти постановлення заочного рішення. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач [PERSON], представник третьої особи у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вище вказаних учасників судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Тому 02.10.2015 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. За правилами Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні: ч. 1 ст. 6 Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. ч. 1 ст. 7 Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. ч. 1 ст. 8 Реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов'язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування. У судовому засіданні безспірно зясовано, що 29 лютого 2012 року мати позивача, [PERSON], уклала шлюб з відповідачем [PERSON], від спільного проживання у них дітей немає. Фактично шлюбні відносини матері позивача та відповідача були припинені з травня 2011 року, а згідно рішенню Новомиргородського районного суду від 30 березня 2015 року у справі № 395/365/15-ц шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі та спільного проживання її матері з відповідачем, [PERSON] приблизно у лютому 2014 року зареєструвала відповідача у житловому будинку по вул. Жовтнева, 14-а у селі Оситна, Новомиргородського району Кіровоградської області, оскільки на той час житловий будинок належав на праві спільної (часткової) власності позивачу та її матері: ? частина цього будинку належала [PERSON] на підставі договору дарування від 22.03.2012 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Новомиргородського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №182, інша ? частина будинку належала її матері, [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, виданого Новомиргородською державною нотаріальною конторою 21 травня 2004 р. за реєстровим № 808. 01 квітня 2014 року мати, [PERSON], подарувала позивачу належну їй ? частину житлового будинку по вул. Жовтнева, 14-а у с. Оситна, що підтверджується договором дарування від 01 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомиргородського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 205. Таким чином, починаючи з 01 квітня 2014 року [PERSON] стала власником всього будинку. Після реєстрації відповідача у належному позивачеві житловому будинку, відповідач, починаючи з 15 квітня 2014 року, не проживає у цьому будинку, а фактично проживає [INFO] у будинку, що належить його співмешканці. Позивач та її мати [PERSON] декілька разів в усній формі зверталися до відповідача з вимогою добровільно знятися з реєстрації, але всі прохання були марними. Даний факт позбавляє позивача права в повній мірі користуватись та розпоряджатися майном, що знаходиться у її приватній власності, а саме: позбавляє можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. До даного часу відповідач залишається зареєстрованим в належному їй на праві приватної власності житловому будинку, що підтверджується довідкою Оситнянської сільської ради та створює перешкоди у реалізації права на оформлення субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до актів, складених комісією в складі депутата Оситнянської сільської ради [PERSON] та двох свідків [PERSON], СКОРЦЕСКУЛА Л.Ф., [PERSON] фактично не проживає у [INFO], тобто відповідач не проживає у будинку з 15 квітня 2014 року і по теперішній час. Таким чином, відповідач не проживає у вищезгаданому будинку без поважних причин, починаючи з 15 квітня 2014 року, тобто не проживає більше року. Зазначені обставини, окрім пояснень позивача, також підтверджуються: показаннями свідків [PERSON], СКОРЦЕСКУЛА Л.Ф., що відповідач дійсно фактично не проживає у спірному житлі з квітня 2014 р. по даний час; письмовими доказами в справі: договором дарування, свідоцтвом про право власності на житло, витягом з будинкової книги, довідкою сільської ради, актами обстеження домоволодіння та іншими матеріалами справи. За правилами ст. ст. 71-72, 163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Тому суд вважає даний позов законним та обґрунтованим. В той же час [PERSON] фактично проживає за іншою адресою і його права в даному випадку не обмежуються. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 6-8, 11 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст. ст. 71-72, 150, 156, 163 ЖК України, ст. ст. 316-317, 319, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved