Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду с позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням, посилаючись на те, що наказом № 212 від 04.08.2001 року відповідача [PERSON] зараховано до складу курсантів Харківського національного університету внутрішніх справ та 1.10.2001 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Наказом № 194 о/с від 24.06.2005 року відповідача [PERSON] було відраховано зі складу курсантів університету та відкомандировано для подальшого проходження служби. Наказом ГУМВС України в Харківській області №163 о/с від 29.08.2007 року лейтенанта міліції [PERSON] будо звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «Є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Відповідно до п. 2.5,п.3,п.7 Угоди про підготовку фахівця в Університеті внутрішніх справ за державним замовленням, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з його утриманням під час навчання в університеті, сума витрат складає 6430,84 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив, що на момент укладання та підписання угоди про підготовку фахівця в Університеті внутрішніх справ за державним замовленням він не мав повного обсягу дієздатності, оскільки на той момент йому виповнилось 17 років 3 місяці. Підписавши цю угоду, він в повній мірі не усвідомлював її наслідків. З батьками вказана угода не укладалась. Після досягнення ним повноліття нова угода з ним не укладалась. Тому вважає угоду неправомірною. Крім того його стаж служби в пільговому обчисленні складає 7 років 19 днів, а тому стаж служби після закінчення університету складає 3 роки 19 днів, тобто не має підстав для стягнення з нього витрат на навчання. Оскільки п.3 угоди передбачені підстави відшкодування Міністерству внутрішніх справ України вартості навчання, тому стягнення витрат на навчання на користь Харківського національного університету внутрішніх справ угодою не передбачено. Крім того пояснив, що в період навчання в Університеті з грудня 2001 року не проживав в гуртожитку та не харчувався в навчальному закладі, оскільки проживав у своєї сестри. Просить застосувати до спірних правовідносин термін позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню Згідно з наказом Національного університету внутрішніх справ № 212 о/с від 04.08.2001 року відповідач [PERSON] був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ курсантом 1-го курсу факультету № 6 - з підготовки працівників кримінальної міліції Національного університету внутрішніх справ з 14 серпня 2001 року з присвоєнням спеціального звання «рядовий міліції».(а.с.5) 01.10.2001 року між Університетом внутрішніх справ та відповідачем було укладено Угоду про підготовку фахівців в Університеті внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування.(а.с.4) Відповідно до ч. 7 ст. 18 ЗУ «Про міліцію» особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.14 постанови Кабінету міністрів України від 22.08.1996 №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», яка діяла на час укладання Угоди, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до п. 2.5, и. З, п. 7 Угоди [PERSON] зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цієї угоди відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті. Підпункт 3.2 пункту 3 Угоди передбачає підстави відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання угоди, а саме, звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, вчинення проступку, не сумісного з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ (а.с.4) На час підписання Угоди обов'язок щодо відшкодування витрат, пов'язаних з утримання особи під час навчання у вищому навчальному закладі за державним замовленням був закріплений, зокрема, положеннями ч. 2 ст. 52 Закону України Про освіту», ч. 2 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» від 22.08.1996 № 992, наказом МВС України «Про затвердження Порядку підготовки фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування» від 30.08.1999 № 660. Наказом Харківського Національного університету внутрішніх справ № 194 о/с від 24.06.2005 року лейтенанта міліції [PERSON] відраховано з числа курсантів університету та відкомандировано до УМВС України в Харківській області для подальшого проходження служби.(а.с.6) Відповідно до наказу ГУМВС України в Харківській області № 163 о/с від 29.08.2007 лейтенанта міліції [PERSON], оперуповноваженого ВКР Ізюмського МВ ГУ звільнено згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України за ст. 64 п. „Є" (за порушення дисципліни).(а.с.7) Тобто, відслуживши в органах внутрішніх справ два роки три місяці три дні, менше встановленого чинним законодавством України та Угодою трирічного строку, відповідач звільнився з органів внутрішніх справ України за ст. 64 п. „Є" (за порушення дисципліни). Таким чином, відповідач після закінчення навчання за державним замовленням у вищому навчальному закладі системи МВС України, прослужив в органах внутрішніх справ України два роки три місяці три дні, порушивши при цьому взяте на себе зобов'язання відпрацювати після закінчення навчання на підставі укладеної Угоди за місцем розподілу не менш як три календарних роки та був звільнений з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.. В своїх запереченнях проти позову, відповідач посилається на пільгове обчислення стажу, який на день звільнення складає - 7 років 00 місяців 19 днів, але на момент звільнення враховується вислуга у календарному обчисленні, яка на день звільнення склала - 06 років 00 місяців 09 днів. Що стосується тверджень відповідача, що укладання Угоди про підготовку фахівців в університеті внутрішніх справ вчинено ним за межами його цивільної дієздатності, то згідно з ч. 1 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦК України правочин вважається схваленим, якщо батьки (усиновлювачі), або один з них, з ким вона проживає, або опікун, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на корті вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше. Як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справ розпоряджається своїми праваи щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось - до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивачем не надано доказів, що протягом навчання в університеті, а саме в період з 04.08.2001 року по 24.06.2005 року його батьки оспорювали дійсність укладеної Угоди та заявляли претензії другій стороні (університету). Що стосується пояснень відповідача, з приводу того, що він з грудня 2001 року не проживав в гуртожитку та не харчувався в навчальному закладі, оскільки проживав у своєї сестри. Згідно з Угодою , укладеною між університетом внутрішніх справ та [PERSON] на період навчання відповідач забезпечувався житлом у розташуванні університету, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.(а.с.4) Відповідачем [PERSON] жодних доказів в підтвердження того, що він не був забезпечений житлом у розташуванні університету, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням суду не надано. Згідно розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням відповідача за час навчання у ХНУВС на протязі 2001-2005 років, такі витрати складають 6430,84 грн. (а.с.8) Таким чином позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Харківського національного університету внутрішніх справ фактичних витрат, пов'язаних з навчанням в сумі 6430,84 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Стосовно строків позовної давності слід зазначити, що згідно з п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. До позовної заяви було додано лист ГУМВС України в Харківській області від 07.08.2012 № 7/2976, з якого в ХНУВС стало відомо про звільнення [PERSON] з органів внутрішніх справ (а.с.21) Таким чином, перебіг строку давності звернення ХНУВС до суду з позовом про відшкодування [PERSON] витрат, пов'язаних з його навчанням в університеті, розпочався 10.08.2012. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.|| На підставі викладеного,

Outcome: approved