Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

\~\~ Позивач звернувся до суду з даним позовом до Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області та третьої особи на стороні відповідача [PERSON] Держгеокадастру у Радивилівському районі про визнання права власності на спадкове нерухоме майно померлого [PERSON], правовстановлюючі документи на яке втрачені. До спадкового майна померлого відноситься будинковолодіння в с. Опарипси по вул.. Стрижака, 11 Радивилівського району та дві земельні ділянки в с. Опарипси в т.ч.: площею 0,2334га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та площею 3,07 га для ведення особистого селянського господарства. . В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] при житті володів на праві власності згаданим нерухомим майном і належним чином виготовив правовстановлюючі документи на це майно. [PERSON] помер 14 жовтня 2014 року. Позивач своєчасно прийняв спадщину після смерті [PERSON] і звернувся до державного нотаріуса Радивилівської нотаріальної контори. \~Проте нотаріус відмовляється видати йому свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно посилаючись на відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Позивач заявляє, що оригінали правовстановлюючих документів втрачені, а у позивача на даний час збереглися лише копії цих документів: свідоцтво про право власності на будинковолодіння і витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №030953 та ЯЗ № 214862. В районному тижневику «Радивилів РОSТ» від 25 вересня 2015 року було розміщено оголошення про втрату згаданих документів. Просить визнати за ним право власності на спадкове нерухоме майно померлого [PERSON] посилаючись на ст.ст.392,1216, 1218 ЦК України. В судові засідання позивач жодного разу не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про дату і час слухання справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і дав покази стосовно обставин справи в межах заявлених позовних вимог. Пояснив, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] і він своєчасно прийняв спадщину. Коли і яким чином втрачені оригінали правовстановлюючих документів позивачу не відомо. Органи, які видавали оригінали документів, відмовляються видати йому дублікати цих документів. Державний нотаріус відмовляється видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно померлого через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності. Про що видав відповідну постанову від 29 січня 2016 року. Про втрату оригіналів згаданих документів і визнання їх недійсними було оголошення в газеті «Радивилів РОSТ» від 25 вересня 2015 року. Представник Бугаївської сільської ради в судове засідання жодного разу не з"явився в т.ч. 19.05.2016 року та 13.06.2016 року, хоча був належним чином повідомлений про дату і час слухання справи. Жодних заяв від відповідача до суду не надходило. [PERSON] Держгекадастру в Радивилівському районі в особі в.о. начальника управління [PERSON] надіслало до суду лист про розгляд справи за відсутності їх представника. При таких обставинах суд знаходить можливим розглянути справу в особливому порядку без участі відповідача з дослідження доказів поданих в судове засідання і ухваленням заочного рішення. Заслухавши представника позивача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, давши їм повну, об"єктивну \~\~і правову оцінку, суд знаходить, що позов не підлягає до задоволення. [PERSON] помер 14 жовтня 2014 року в м. Радивилів Радивилівського району Рівненської області. Реєстрація смерті проведена Бугаївською сільською радою Радивилівського району актовий запис №29 від 14 жовтня 2014 року, свідоцтво І-ГЮ № 165101.(а.с.4) При житті він володів на праві власності нерухомим майном: \~домоволодіння в с. Опарипси, по вул. Стрижака, 11 Радивилівського району, Рівненської області.\~ До будинковолодіння належить житловий будинок, веранда, сарай. [PERSON] власності спадкодавця [PERSON] на дане домоволодіння доводиться рішенням Радивилівського районного суду від 21.10.2010 року, яке зареєстроване в Реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним №32085549 відповідно до вимог чинного законодавства. (а.с.6); земельна ділянка площею 0,2334га в с. Опарипси Радивилівського району, Рівненської області, кадастровий номер 5625881600:03:001:0108, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка належала йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №030953 від 11.11.2011 року (а.с.11); земельна ділянка площею 3,07га в с. Опарипси Радивилівського району Рівненської області, кадастровий номер 5625881600050150378, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка належала йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №214862 від 02.04.2009 року.(а.с.12) Всі об»єкти нерухомості зареєстровані на праві власності за [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач своєчасно прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Радивилівської державної нотаріальної контори відповідно до вимог ст.1269 ЦК України. Дане доводиться листом державного нотаріуса Радивилівської державної нотаріальної контори [PERSON] від 16.04.2016 року за вих..№1240/16.(а.с.18) Відповідно до ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що передбачено ч.1ст.1297 ЦК України. В обґрунтування позову позивач посилається на втрату оригіналів правовстановлюючих документів в т.ч.: рішення Радивилівського районного суду і витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно, Державних актів на право власності на земельні ділянки. Проте відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на будинковолодіння та земельні ділянки, право власності на яке зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства, не є підставою для звернення з позовом до суду. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно ст. 12 цього закону Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на обєкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи у паперовій формі, що містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. В ст. 15 Закону зазначено, що реєстраційним номером обєкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному обєкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого обєкта. У разі переходу права власності на обєкт нерухомого майна або зміни відомостей про обєкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених ст.14 цього Закону. Стаття 29 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель. [PERSON] України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визнає всі права на земельні ділянки, які були зареєстровані до 1 січня 2013 року. Згідно статті 32 цього закону інформація про зареєстровані права на нерухоме майно для фізичних та юридичних осіб за обєктом нерухомого майна та субєктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі державним реєстратором. Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав, має однакову юридичну силу та використовується відповідно до законодавства. Для посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів Національної поліції, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, Національного банку України, Національного антикорупційного бюро України, Національного агентства з питань запобігання корупції, адвокатів, нотаріусів інформація з Державного реєстру прав у звязку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за субєктом права чи за обєктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав, за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису. Відповідно до п. 22 Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127, який діє з 01.01.2016 року інформація з Державного реєстру прав за бажанням заявника може бути надана у паперовій формі уповноваженою особою субєкта державної реєстрації прав, нотаріусом або його помічником з урахуванням строку державної реєстрації, за який сплачено реєстраційний збір, шляхом її друку за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на аркушах паперу форматом А4 (210 х 297 міліметрів) без використання спеціальних бланків, проставлення підпису та печатки державного реєстратора. Інформація з Державного реєстру прав у паперовій або електронній формі має однакову юридичну силу та містить обовязкове посилання на Державний реєстр прав. Згідно ст.46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва обовязково використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію, або його помічником. З вищевикладеного вбачається, що в даному випадку наявні всі правові підстави для оформлення позивачем спадщини після смерті [PERSON] в нотаріальному порядку, передбаченому главою 86 ЦК України і одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до п.24 згаданої постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року суд при розгляді справи повинен перевіряти наявність або відсутність спадкової справи у нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність в матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження про оскарження дій нотаріуса. Посилання позивача на ст.392 ЦК України в обґрунтування позову є безпідставним. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Фактичне право власності на спадкове майно належить спадкодавцеві [PERSON], який помер. В п.6 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). З вищевикладеного вбачається, що наявні всі правові підстави для видачі позивачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, а підстави для звернення позивача з позовом до суду відсутні, а отже позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed