Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

01.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, в якому зазначив, що 18.07.2009 року уклав шлюб із відповідачем. Вказує, що за договором купівлі-продажу № 022/0212/к-п від 02.02.2012 року ним за особисті кошти був придбаний автомобіль Nissan JUKE, реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований на [PERSON] Зазначає, що згідно квитанції № 47 від 16.02.2012 року на рахунок продавця ТОВ ДП «Автосистем» було сплачено 15 000 грн. як передплата за придбання автомобілю. 04.04.2012 року на рахунок продавця було сплачено ще 80 000 грн., а решта 112 350 грн. була сплачена ним за рахунок кредитних коштів. Вказує, що відповідно до пп. 1.1., 1.1.1, 1.1.1.1 кредитного договору № 1/1156656 від 19.04.2012 року, укладеним між ним та ПАТ «Креді Агриколь Банк» кредитні кошти у сумі 116 844 грн. були надані йому на придбання транспортного засобу Nissan JUKE вартістю 207 350 грн. відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між [PERSON] та ТОВ ДП «Автосистем». Кредит був виплачений ним за особисті кошти, які були тримані від продажу квартири, отриманої в подарунок від батька. 28.03.2013 року кредитний договір був погашений ним достроково. Зазначає, що [PERSON] у цей час не працювала, інших доходів фактично не отримувала, коштів на придбання автомобіля та виплату кредиту не мала. Посилається на п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, ст. 60 СК України та просить визнати транспортний засіб - легковий автомобіль марки Nissan JUKE, рік випуску 2012, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], особистою приватною власністю [PERSON]. 15.01.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, в якій позивач вказує, що в період шлюбу та спільного проживання за кошти сімейного бюджету сторонами були придбані: житловий будинок [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,1786 га по [ADDRESS]; автомобіль NISSAN X TRAIL, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль Nissan JUKE, реєстраційний номер [NUMBER]. Вважає, що зазначені об'єкти є спільним сумісним майном подружжя. Зазначає, що під час розгляду цивільної справи № 310/1665/16 сторони дійшли усної домовленості про поділ транспортних засобів, відповідно до якої [PERSON] залишено зареєстрований за ним транспортний засіб NISSAN X TRAIL, реєстраційний номер [NUMBER], а їй - зареєстрований за нею транспортний засіб Nissan JUKE, реєстраційний номер [NUMBER]. Вказує, що автомобіль NISSAN X TRAIL було придбано сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2010 року за кошти спільного сумісного бюджету. Для придбання автомобіля Nissan JUKE було укладено кредитний договір, погашення за яким здійснювались в період спільного проживання за кошти сімейного бюджету. Визначає вартість транспортних засобів на підставі даних аналогів продаж наступним чином: NISSAN X TRAIL - 407 478,50 грн., Nissan JUKE - 336 426,00 грн. Загальна вартість майна складає 743 904,50 грн., 1/2 частина - 371 952,25 грн. Просить поділити спільне сумісне майно, виділивши та визнавши за [PERSON] право власності на автомобіль Nissan JUKE, за [PERSON] - на автомобіль NISSAN X TRAIL, стягнувши з [PERSON] компенсацію різниці вартості транспортних засобів у розмірі 35 526,25 грн., оскільки автомобіль, що перебуває у користуванні [PERSON] має більшу вартість. 12.02.2018 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій [PERSON] заперечує проти наведених [PERSON] обставин та правових підстав позову, зазначаючи, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вважає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Вказує, що фактично транспортні засоби були придбані за його особисті кошти. Так, NISSAN X TRAIL був придбаний за його особисті кошти та за кошти, надані його матір'ю. Зазначає, що його мати продала земельну ділянку за 21 500 грн., двокімнатну квартиру за 50 000 грн. та мала гроші, які зберігалися на депозитному рахунку в сумі 100 000 грн. Доходи, отримані, як зазначає [PERSON], від надання житла в найом, також вважає своєю особистою власністю, оскільки житло, яке здавалося в найом, було подаровано йому батьками. Із визначеною [PERSON] вартістю транспортних засобів не погодився, оскільки не було здійснено оцінку дійсної вартості автомобілів, а тому і підстав для компенсації різниці вартості транспортних засобів не вбачає. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої вимоги, зустрічний позов не визнав. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні також підтримав первісний позов, просив його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в повному обсязі в задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідка, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON]. перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.12.2015 року № 310/9866/15-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). В період шлюбу подружжям придбано зокрема транспортний засіб NISSAN X TRAIL, реєстраційний номер [NUMBER] та транспортний засіб Nissan JUKE, реєстраційний номер [NUMBER], що сторонами визнається. Договір купівлі-продажу автомобіля Nissan JUKE, реєстраційний номер [NUMBER] був укладений від імені [PERSON] (а.с. 10-12). 19.04.2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 1/1156656 на придбання транспортного засобу Nissan JUKE (а.с. 16-22). В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором укладено договір застави із [PERSON], за яким в заставу передано транспортний засіб - автомобіль Nissan, модель JUKE, рік випуску - 2012, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане Бердянським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 13.04.2012 року; та договір поруки з [PERSON] Як пояснила суду допитана в якості свідка [PERSON] - матір [PERSON], в 2010 році вона продала квартиру, земельну ділянку та зняла кошти з депозитного рахунку і передала синові 310 000 грн. на придбання автомобіля. Ніяких документів з цього приводу нею не укладалось. Знає, що син їздив в м. Запоріжжя за автомобілем. Наскільки їй відомо, заощаджень у [PERSON] та [PERSON] не було. У відповідності до ст. ст. 60,61,63,65 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Твердження [PERSON] щодо придбання автомобіля за свої особисті кошти, надані батьками, не знайшли належного підтвердження під час судового розгляду. Разом з тим, суд бере до уваги, що [PERSON] також мала депозитні рахунки в ПАТ КБ «Приватбанк» на момент придбання транспортного засобу (а.с. 162). Загальна вартість придбаних подружжям авто складає 743 904,50 грн., тоді як свідком [PERSON] зазначається про передачу [PERSON] коштів в сумі 310 000 грн., що не складає і половини суми, витраченої подружжям. Окрім того, інших належних і допустимих доказів, підтверджуючих факт передачі коштів батьками для придбання автомобілів [PERSON] та його представник суду не надали. Зазначені обставини свідчать, що транспортні засоби є спільним майном подружжя оскільки були придбані за спільні кошти. У зв'язку з цим первісний позов [PERSON] про визнання автомобіля марки Nissan JUKE, рік випуску 2012, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], особистою приватною власністю [PERSON] задоволенню не підлягає. Згідно ст.ст. 69, 70, 71 дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60, 69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути грошові суми. За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Всупереч ст.ст. 13, 81 ЦПК України [PERSON] не представлено належних доказів на підтвердження дійсної вартості спірних транспортних засобів. Згідно з роз'ясненнями п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Частина 4 ст. 71 СК України стосується ситуацій, коли один із подружжя виявляє бажання стати власником певного майна в натурі зі сплатою другому грошової компенсації. Відповідно до ч. 5ст. 71 СК України той, хто бажає одержати певне майно в натурі, повинен внести відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки [PERSON] не внесено кошти на депозитний рахунок суду, згода [PERSON] на отримання грошової компенсації відсутня, підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] про виділ та визнання права власності за [PERSON] на автомобіль Nissan JUKE, реєстраційний номер [NUMBER], за [PERSON] на автомобіль Nissan X TRAIL, реєстраційний номер [NUMBER] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації різниці вартості транспортних засобів у розмірі 35526,25 грн. відсутні. Разом із тим, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд вважає за необхідне на підставі 60,61,63,65 Сімейного Кодексу України визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль Nissan JUKE, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль Nissan X TRAI, реєстраційний номер [NUMBER]. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК Украхїни, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За даних обставин, з огляду на наявність спору про поділ майна, суд на підставі ст. 70 СК України вважає за необхідне припинити право спільної сумісної власності та поділити зазначене майно, визнавши право власності на транспортні засоби по 1/2 частці за кожним. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом в задоволенні позовів відмовлено, підстави для відшкодування сторонам понесених ними судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed