Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовом до [PERSON] про захист гідності та честі та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачкою є сусіди, з якою склалися неприязні відносини. 23 травня 2012 року [PERSON] побила [PERSON] і вироком Кіцманського районного суду її було визнано винною та ухвалою апеляційного суду стягнуто з відповідачки 3000 гривень моральної шкоди. Вказують на те, що в результаті цих подій, починаючи з 23 травня 2012 року і по сьогоднішній день [PERSON] було завдано шкоду, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з постійними стресами, спричинених поведінкою відповідачки, а також у душевних стражданнях. Посилаються, що відповідачка, з метою доведення [PERSON] до нервового зриву та психічного розладу продовжує знущатися над ними, а саме, [PERSON] виставила на сайті в інтернеті, фото [PERSON], нібито як померлої особи, що дуже відзначилося на їх здоров'ї, а тому просять задовольнити позов та розмір компенсації за завдану шкоду визначити в розмірі по 10000 гривень кожному, залежно від глибини їх душевних страждань, ступеня вини відповідача та приниження їхньої честі та гідності. Позивачі та їх представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному об'ємі вказавши, що відповідачка постійно переслідує їх, телефонує і прилюдно ображає, тому просять позов задовольнити Відповідачка позов не визнала і просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки, позивачами не наведено доказів, що саме нею була поширена інформація про них, а вона взагалі старається не звертати на позивачів уваги. Вислухавши доводи сторін, пояснення свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до вироку Кіцманського районного суду від 13 вересня 2012 року, [PERSON] визнано винною, у вчиненні злочину, щодо [PERSON] та стягнуто на користь останнього 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди. 15 січня 2013 року ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області, вирок районного суду змінено та сягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3000 гривень. Зі змісту заявленого позивачем позову вбачається, що позивач повторно використовує вищеперелічені підстави на його обґрунтування, які вже були предметом дослідження суду вищестоячої інстанції та визнані недостатніми для задоволення аналогічних позовних вимог, які вже мали місце у минулому. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Свідок [PERSON], пояснила суду, що вона бачила, як [PERSON] плакала від побаченого в інтернеті. Не знайшли в судовому засіданні посилання позивачів, щодо викладу саме відповідачкою на сайті в мережі інтернет неправдивої інформації про смерть [PERSON] Згідно Постанови пленуму ВСУ від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам;. повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "про інформацію" (2657-12) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В судовому засіданні позивачами не наведено доказів на підтвердження фактичних даних щодо продовжування відповідачкою знущання над ними, що виражаються у постійних телефонних дзвінках та тероризуваннях останьою. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судовою захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практик Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР ). Відповідно до постанови пленуму ВСУ N 4 від 31.03.1995 «про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З вище вказаного, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення-комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд приходить до висновку, що за умов відсутності моральної шкоди, доведеності факту її завдання, глибини душевних страждань, розладу здоров'я тощо, а також недоведення факту спричинення моральної шкоди саме відповідачкою, тому жодних підстав для стягнення з [PERSON] моральної шкоди у позивачів немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed