Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання заповіту недійсним та припинення права на частку у спільному майні. В своєму позові позивачка вказує, що [INFO] року померла її сестра [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що знаходиться в с.Білоберізка Верховинського району та земельної ділянки. Оскільки спадкоємців першої черги не було, право на спадкування отримала друга черга спадкоємців у відповідності до ст.ст. 1258,1261 ЦК України. У визначені законодавством терміни всі рідні брати й сестри звернулися до Верховинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. При цьому сестра [PERSON] та брат [PERSON]відмовилися від своєї частки спадщини на її користь. Після смерті сестри, при написанні заяви про прийняття спадщини їм стало відомо, що від імені її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, був складений заповіт, на підставі якого спадкоємцем його майна є [PERSON]. [PERSON] зверталася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, однак провадження у справі було закрито у зв'язку із її смертю. Вважає, що заповіт [PERSON] підлягає до скасування з наступних підстав. Заповіт [PERSON] складений 12 березня 2007 року, а помер [INFO] року. Останнім часом [PERSON] важко хворів з 28.02.2007 року по 12.03.2007 року перебував в лікарні, що підтвердується довідкою Білоберезької дільничної лікарні. У зв'язку з хворобою, [PERSON] приймав лікарські препарати, які могли впливати на можливість усвідомлення ним своїх дій. Одразу після виписки з лікарні був складений заповіт, який секретарем Білоберізької сільської ради посвідчувався вдома. Таким чином заповіт був складений особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Викликає сумнів і достовірність підпису спадкодавця на заповіті, оскільки з наявних документів, які підписував [PERSON] вбачається, що його особистий підпис відрізняється від того, який є на заповіті. Що стосується реального поділу спадкового майна, то спільне користування майном є неможливим, а добровільно поділити спадкове майно не можуть так як частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними і кожний із них має право на виділ своєї частки в натурі. Житловий будинок складається з 3-х приміщень: одна житлова кімната в розмірі 18,5 кв.м., кухні та веранди. Загальна площа будинку - 34,9 кв.м., а тому реальний розподіл будинку між спадкоємуями є неможливий. Оскільки інші спадкоємці за законом відмовилися від своєї частки на користь позивачи, фактично їй належить 3/4 частини спадкового майна, а відповідачу [PERSON] - 1/4, та офіційна вартість майна є незначною, в силу свого розташування майно не має значної ринкової вартості, вважає за можливе ставити вимогу про припинення права [PERSON] на частку у спільному майні. Вартість частки відповідача [PERSON] у спадковому майні вона виплатить. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнали, [PERSON] суду пояснила, що за життя заповідача та його дружини, її сім'я проживала в житловому будинку [PERSON] винаймаючи житло. Після будівництва власного житла, вона перейшла проживати до свого власного будинку, але постійно допомагала сім'ї [PERSON] так як вони були перестарілі і не мали власних дітей. Їх житлові будинки знаходилися поряд так як заповідач із дружиною виділили їм земельну ділянку під будівництво власного житлового будинку. Перебуваючи в лікарні в 2007 року, [PERSON] сам зголосився написати на неї заповіт, так як вона часто провідувала його в лікарні, і його покійна дружина [PERSON] сама пішла до сільської ради та запросила додому секретаря сільської ради для складання заповіту на просьбу [PERSON], якого виписали 12.03.2007 року із лікарні додому. Він був при яснім розумі та при пам'яті і говорив, що не бажає, щоб хтось із родини його дружини газдував на його господарстві так як вони за життя до них не приходили і не спілкувались, проживали як чужі люди. Заповідач перед написання заповіту, заповіт обговорював із своєю дружиною і тільки із їх спільної волі був складений на неї, [PERSON], заповіт. Присутня при складанні заповіту не була, однак вважає, що заповідач був при пам'яті і ясному розумі, говорив в той день із ними, тому, що чоловік забирав його із лікарні додому. В покійної [PERSON] була своя земельна ділянка, яку вона відчужила своїй сестрі [PERSON] , а та в свою чергу продала земельну ділянку, а земельна ділянка біля житлового будинку була на покійного [PERSON], житловий будинок був його ще до одруження, однак обидвоє [PERSON] проживали спільно в господарстві та вели господарство, в веденні якого її сім'я допомагала довгий період. Обидвоє [PERSON] при складанні заповіту розуміли свої вчинки і давали їм належну оцінку. Просить в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги в частині визнання заповіту недійсним підтримала, в частині припинення права [PERSON] на спадкове майно не визнала, суду пояснила, що після смерті її тітки [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилася спадщина, на яку претендує і її батько. Батько бажає поселитися в спадковий будинок, так як вони не мають спільно де проживати, а тому вважає, що заповіт на чужу людину [PERSON] склав не усвідомлюючи значення свох дій, тому, що на день складання заповіту хворів і не розумів, наслідки складеного ним заповіту. Тітка, [PERSON], після смерті чоловіка, зверталася до суду намагаючись визнати заповіт недійсним, однак при поїздці до суду в автобусі померла і справа була закрита. Просить залишити за ними спадкове майно, яке залишилося після [PERSON] так як вона проводила похорони тітки і батько має право на спадкове майно. Суд, вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи , вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають до задоволення за наступних підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що до складання заповіту на [PERSON] попередньо [PERSON] говорив із ним і сказав, що якщо він не погоджується на те, щоб на нього записав заповіт, то він складе заповіт на [PERSON], які колись проживали в нього і на момент його життя допомагали йому в господарстві. Розмова проходила за два -три дні до виписки із лікарні, коли він його відвідував. Заповідач був при повній пам'яті і усвідомлював свої дії. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює в Білоберізській сільській раді з 2004 року і [PERSON] був його хресним батьком. Йому відомо що по просьбі [PERSON] до сільської ради неодноразово приходила його дружина [PERSON] і після того секретар сільської ради пішла до їх господарства і склала заповіт по просьбі [PERSON], а після [PERSON] і [PERSON] спільно ходили до сільської ради та до нотаріуса і реєстрували заповіт, але на кого складався заповіт, то йому невідомо. Відомо, що [PERSON] довгий період допомагали сім'ї [PERSON] по господарству, а також раніше жили в їх господарстві до побудови власного житлового будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що працює секретарем Білоберізької сільської ради і до неї [PERSON] неодноразово зверталася, щоб прийти по просьбі її чоловіка [PERSON] додому так як останній бажає скласти заповіт. Однак, вона перебувала на курсах і не мала можливості прийти до господарства [PERSON] Після проходження курсів, та на просьбу [PERSON] вона прийшла до [PERSON], який бажав скласти заповіт. 12.03.2007 року вона прийшла додому і в присутності [PERSON] та за словами [PERSON] склала заповіт, який він по своїй волі заповів все своє майно [PERSON] Цей заповіт вона оголосила і заповідач підписав його особисто. При складанні заповіту заповідач був при пам'яті, вільно виражав свою волю. Вважає, що заповіт був укладений згідно її повноважень та відповідно до вимог закону. У матеріалах справи відсутні матеріали щодо стану здоров'я померлого [PERSON], однак на обліках Верховинської ЦРЛ в психіатричному кабінеті не перебував. На вимогу суду Білоберізькою дільничною лікарнею видавались дві довідки про стан здоров'я [PERSON] на момент складання заповіту, які відрізняються одна від одної різними діагнозами. Із оглянутого в судовому засіданні журналу обліку прийому хворих у стаціонарі під № 79 від 28.02.2007 року записаний діагноз хворого [PERSON], який співпадає із довідкою на (а.с. 28), та перебував на стаціонарному лікуванні із 28.02.2007 року по 12.03.2007 року. Історії хвороби на хворого [PERSON] із лікарні пропали. Судом приймається до уваги тільки довідка про стан здоров'я [PERSON] видана 17.11.2011 року (а.с. 28), із якої не вбачаються важкі форми захворювання, які б могли вплинути на усвідомлення його дій при складанні заповіту 12.03.2007 року. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1251 ЦК України передбачено, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службавою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Із оспорюваного Заповіту (а.с. 8) вбачається, що [PERSON], [INFO], уродженець та житель [ADDRESS] на випадок його смерті зробив таке розпорядження: "Все належне мені майно де б воно не було і з чого б воно не складалося заповідаю [PERSON] [INFO]. Даний заповіт складено і посвідчено на дому у зв'язку з хворобою заповідача 12.03.2007 року о 18 год." Заповіт підписаний власноручно. Заповіт посвідчено [PERSON] секретарем Білоберізьської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області., зареєстровано в реєстрі за № 32. При складанні заповіту особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено: паспорт: [PERSON] сер. [NUMBER] вид. Верховинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 22.07.1998 року і.н. [NUMBER]. Заповіт складений відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України та особою яка уповноважена на складання такого заповіту відповідно до ст. 1251 ЦК України. Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 11) власником будинку [ADDRESS] являється [PERSON], форма власності приватна (житловий будинок А 34,9 кв.м, прибудова Б. сарай В, погріб В1, сарай Г. 19.02.2007 р. та із витягу про реєестрацію права власності на нерухоме майно номер витягу 21787063 від 05.02.2009 р. (а.с. 12). Також у [PERSON] на праві власності належить 0,1954 га земельної ділянки, що посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю від 25.05.1999 року , акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 40. (а.с. 18). Із свідоцтва про одруження (а.с. 22) вбачається що обидвоє спадкодавців перебували в шлюбі, а тому після смерті [PERSON], який вчинив заповіт на користь [PERSON] всього свого належного майна, правом на спадщину мала і [PERSON], дружина, тобто на 1/2 частину житлового будинку, як перестаріла особа. Обидві сторони звернулися до Державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Законодавство України закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов'язки на свій розсуд. Разом з тим, у статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов'язковою часткою. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. До кола обов'язкових спадкоємців законодавство України відносить осіб, які потребують особливого, підвищеного захисту. Це: · малолітні діти спадкодавця (особи у віці до 14 років); · неповнолітні діти спадкодавця (особи віком від 14 до 18 років); · повнолітні непрацездатні діти, удівець (вдова), батьки спадкодавця (непрацездатними є особи по досягненя пенсійного віку, встановленого законодавством України та інваліди І, ІІ, ІІІ груп). Цей перелік є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. При вирахуванні часток спадкоємців по заповіту необхідно наголосити на тому, що частки спадкоємців за заповітом зменшуються на ту частку, на яку буде видано свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову частку . Якщо спадкоємцю, який має право на обов'язкову частку у спадщині, не бажає приймати спадщину, то він повинен подати нотаріусові заяву про те, що вимоги статті 1241 ЦК йому роз'яснено і на одержання свідоцтва про право на спадщину на обов'якову частку він не претендує (додаток №3), так як його частка у спадщині забезпечена за рахунок іншого спадкового майна. У такому випадку спадкоємець має право одержати свідоцтво про право на спадщину за законом або за заповітом на заповідане йому майно і не одержувати свідоцтво про право на спадщину на обов'язкову частку.При оформленні спадкових прав нотаріус визначає частку у спадщині за правилами спадкування за законом. Для цього визначається коло спадкоємців за законом, обсяг спадкового майна та частка кожного зі спадкоємців у спадщині. Як роз'яснюється в п.19 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування»: «При визначенні обов'язкової частки у спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, до яких слід віднести спадкоємців, що відмовилися від прийняття спадщини; не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування бо померли до відкриття спадщини, але є спадкоємці за правом представлення». Тобто при обчисленні розміру обов'язкової частки слід урахувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. Із листа державного нотаріуса Верховинської державної нотаріальної контори за вих № 70/02-14 від 15.02.2013 р. (а.с. 53) вбачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом, а [PERSON] подала заяву на прийняття спадщини за заповітом. однак свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після померлих: [PERSON] та [PERSON] їх спадкоємцям не видавалось. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що зміст заповіту від 12.03.2007 року повністю відповідає волевиявленню [PERSON], яке було вільним, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Так як [PERSON] звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті його сестри [PERSON] , то підстав припинення права на частку у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON], що померла [INFO] року підстав немає. Із вище наведеного суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 3,16,30,203,213,215,1217,1223,1233,1235,1236,1241,1247,1251,1259 ЦК України та

Outcome: dismissed