Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 19 червня 2014 року сталось ДТП за участю автомобіля під його керуванням «Hyundai Elantra» та вантажного автомобіля, який зник з місця пригоди. В січні 2015 року позивач звернувся з запитом до відділу ДАІ з проханням надати інформацію про результати слідчо-розшукових дій щодо даного ДТП. У лютому позивач отримав відповідь на запит, згідно якої копії матеріалів справи по адміністративне правопорушення були направлені працівниками ДАІ начальнику УДАІ ГУМВС України в Харківській області рекомендованим листом. В березні 2015 року позивач направив запит до УДАІ ГУ МВС України в Харківській області стосовно інформації про проведення розшукових дій водія, що зник з місця пригоди. В результаті чого отримав відповідь, що працівниками ВДАІ Московського району м.Харкова був виявлений автомобіль «Iveco 75Е15» та встановлена особа водія, який 19 червня 2014 року зник з місця ДТП - [PERSON], відносно якого було складено протокол про адміністративне правопорушення та направлено матеріали на розгляд до Московского районного суду м.Харкова. В результаті ДТП позивач отримав збитки в розмірі 21 327, 37 грн., згідно висновку звіту незалежного експерта про оцінку вартості матеріальної шкоди. Крім цього позивач вказав, що через неправомірні дії відповідача він поніс додаткові витрати по оплаті за послуги експерта в розмірі 800 грн. Просив суд стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 21 327, 37 грн., на відшкодування за оплату проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди в розмірі 800 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач не з'явився. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просив задоволити позов, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання [PERSON] не з'явилась. Подала суду заяву, що вона як власник автомобіля не заперечує щодо отримання грошової компенсації її чоловіком. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 19 червня 2014 року в м.Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області по вул. Київська, 8 - [PERSON], керуючи автомобілем марки «Iveco 75Е15», державний номерний знак [NUMBER], допустив дорожньо-транспотну пригоду з автомобілем «Hyundai Elantra», державний номерний знак [NUMBER], після чого зник з місця ДТП. Своїми діями [PERSON] порушив п. 2.10 ПДР. Постановою Московського районного суду м.Харкова від 24 жовтня 2014 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню. Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 4 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до ч.ч. 2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку №599/10-15 від 23 жовтня 2015 року, проведеного ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак [NUMBER], становить 21 327,37 грн. Ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого . Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У ст. 9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн. на одного потерпілого. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За результатами запиту до моторно (транспортного) страхового бюро України, отримано інформацію про відсутність в централізованій базі даних на дату ДТП - 19.06.2014 року, договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного по відношенню до транспортного засобу «Iveco 75Е15», державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Оскільки матеріальний збиток, який завданий автомобілю «Hyundai Elantra», державний номерний знак [NUMBER], становить 21 327,37 грн., за проведене дослідження позивача сплачено 800 грн., тому на підставі вищевикладених норм та встановлених судом обставин з [PERSON] слід стягнути на відшкодування матеріальної шкоди 22 127,37 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До судових витрат у відповідності до ст. 79 ЦПК України відноситься судовий збір, витрати на правову допомогу, витрати за проведення дослідження. Враховуючи засади розумності та справедливості, частку задоволених вимог до стягненню з відповідачів підлягають витрати за проведення дослідження - 800 грн. та витрати по оплаті судового збору - 487,20 грн.

Outcome: approved