Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

03.06.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24 червня 2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] нежитлового приміщення [ADDRESS] Свої вимоги мотивував тим, що 22 липня 2010 року згідно договору купівлі-продажу він придбав у територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради нежитлове приміщення першого поверху №564, що розташоване за адресою: [ADDRESS], що в цілому складається з приміщень, загальною площею 16,7 кв.м., основною площею 13, 6 кв.м. Відчужувані приміщення належали продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення першого поверху №564 від 04.11.2009 року. Між тим, раніше [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, фізичної особи-підприємця [PERSON], Виконкому ОМР, Представництва по управлінню комунальною власністю ОМР про визнання недійсними рішення, свідоцтва про право власності, договору купівлі - продажу, в якому просить визнати недійсними зазначені свідоцтво про право власності та договір купівлі-продажу від 22.07.2010 року. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником нежитлових приміщень [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2011 року. Спірне приміщення було придбане ним у [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON] Таким чином, як стверджує позивач, у теперішній час одне і теж приміщення знаходиться у власності різних людей на різних правових підставах. Посилаючись на те, що рішення господарського суду від 28.10.2008 року в частині визнання за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомості у вигляді нежитлового приміщення [ADDRESS] 20.03.2012 року Одеським апеляційним господарським судом було скасовано, а розпорядження Київської районної адміністрації від 17.10.2003 року №12/168 «Про виділення нежитлового приміщення під реконструкцію по [ADDRESS] [PERSON]» не існує, позивач просив задовольнити позов та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24 червня 2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] нежитлового приміщення [ADDRESS] Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2013 року справу прийнято до провадження суду та призначено судове засідання. В ході судового засідання 28.10.2013 року представник відповідача звернулась до суду з клопотанням, в якому просить суд об'єднати в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу із цивільною справою за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, фізичної особи-підприємця [PERSON], виконкому ОМР, Представництва по управлінню комунальною власністю ОМР про визнання недійсними рішення, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу. Свої вимоги мотивувала тим, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси (суддя Васильків О.В.) крім даної справи перебуває також цивільна справа за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, Фізичної особи-підприємця [PERSON], Виконкому ОМР, Представництва по управлінню комунальною власністю ОМР про визнання недійсними рішення, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу, що була зупинена до розгляду даної справи. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.10.2013 року було встановлено, що, враховуючи позовні вимоги сторін одної до іншої, зазначені справи доцільно об'єднати в одне провадження, а не розглядати окремо і скасовано ухвалу про зупинення розгляду справи за позовом [PERSON]. Таким чином представник відповідача вважає доцільним об'єднати вказані справи в одне провадження. Ухвалою суду від 28.10.2013 року об`єднані в одне провадження цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу з цивільною справою за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, Фізичної особи-підприємця [PERSON], Виконкому ОМР, Представництва по управлінню комунальною власністю ОМР про визнання недійсними рішення, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу, об`єднаній справі присвоєний єдиний номер 520/7015/13-ц. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] поданий позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі. Представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав, проти задоволення позову [PERSON] заперечував. Представник Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради Лабунська О.О. позов [PERSON] підтримала, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала, вказуючи на законність дій органів місцевого самоврядування. Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Смітюх В.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] категорично заперечував, позов [PERSON] просив задовольнити у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а позов [PERSON] слід задовольнити частково, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.08.1997 року належала квартира [ADDRESS] (т.1, а.с.56). Після смерті [PERSON] належну їй ? частину вказаної квартири успадкував її чоловік [PERSON] (т.1, а.с.57). Згідно до договору купівлі-продажу від 13.12.2007 року квартира [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] (т.1, а.с.59). Як вбачається з вказаного договору та технічного паспорту на квартиру від 16.11.2007 року продана квартира складалась в цілому з 3-х жилих кімнат та мала площу 75 кв.м. (т.1. а.с.60-61). Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.10.2008 року за [PERSON] визнано право власності на об`єкт нерухомості у вигляді нежитлового приміщення [ADDRESS], з урахуванням договору купівлі-продажу, на підставі якого остання набула право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 75, кв.м та розпорядження Київської районної адміністрації від 17.10.2003 року №12/168 «Про виділення не житлового приміщення під реконструкцію по [ADDRESS] [PERSON]», яким останньому було виділено в цілях поліпшення житлових умов нежитлове приміщення площею 17 кв.м. (т.1, а.с. 63-64). Вищевказане право [PERSON] на нежитлове приміщення загальною площею 103, 45 кв.м. було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 29.01.2009 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1, а.с.62). Пізніше, 31.08.2009 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" за замовленням [PERSON] виготовило технічний паспорт на вказане нежитлове приміщення (т.1, а.с.67-68). 17.09.2009 року [PERSON] до договором купівлі-продажу відчужила належне їй нежитлове приміщення [ADDRESS] [PERSON] (т.1, а.с.66). Використовуючи своє право власника, [PERSON] звернувся до Київської районної адміністрації ОМР з метою поділу нежитлового приміщення [ADDRESS] і 22.03.2011 року Розпорядженням Київської районної адміністрації ОМР №199 вказане нежитлове приміщення було поділене на: нежитлове приміщення [ADDRESS], яке складається з: 1-основне, 2-туалет, 3-підсобне, 4-основне, 5-коридор, 6-основне, 10-коридор, загальною площею 86,9 кв.м., основною площею 69,8 кв.м. та нежитлове приміщення [ADDRESS], яке складається з: 7-коридор, 8-основне, основною площею 13, 5кв.м., загальною площею 16,5 кв.м., що складає одиницю (т.1, а.с.11). Судом враховується, що згідно до Положення про районну адміністрацію Одеської міської ради районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій міського самоврядування на території відповідного адміністративного району міста Одеси, згідно із Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Пунктом 3.2.4. вказаного Положення передбачено, що у галузі житлово-комунального господарства райадміністрація виконує функції уповноваженого органу власника житлового фонду, нежилих приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади, підприємств з утримання та експлуатації приберегової смуги Чорного моря, аварійних служб; узгоджує надання в оренду та відчуження нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності, площею більше ніж 50 кв. м; відповідно до чинного законодавства України бере участь в прийманні відомчого житлового фонду до комунальної власності міста; видає розпорядження про зміну функціонального призначення жилих, господарських та допоміжних приміщень; видає розпорядження про затвердження розподілу часток жилих приміщень та господарських споруд. На виконання зазначеного розпорядження [PERSON] отримав 17 травня 2011 року Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення [ADDRESS], що розташовані за адресою: [ADDRESS] та складаються в цілому з приміщень загальною площею 86,9 кв.м., основною площею 69,8 кв.м., відображених в технічному паспорті від 24.03.2011 року та Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення [ADDRESS], загальною площею 16,5 кв.м., основною площею 13.5 кв.м., відображених в техпаспорті від 24.03.2011 року (т.1, а.с.12. 13). Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що зазначені Свідоцтва про право власності були видані виконавчим комітетом Одеської міської ради - відповідачем за позовом [PERSON], підписані першим заступником міського голови Черненко С.О. та зареєстровані в КП «ОМБТІ та РОН». Крім того, вказані Свідоцтва скасованими не були, недійсними в судовому порядку не визнавались та є законними. 24 червня 2011 року між Кара Махмуд Ріяд, який діяв від імені [PERSON], та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким останній придбав нежитлові приміщення [ADDRESS], загальною площею 16, 5 кв.м. (т.1, а.с.72). Також, 07.06.2011 року нежитлові приміщення [ADDRESS], загальною площею 86,9 кв.м. за договором купівлі-продажу були придбані [PERSON] від імені якої діяв [PERSON]. Постановою одеського апеляційного господарського суду від 20.03.2012 року рішення господарського суду Одеської області від 28.10.2008 року в частині визнання за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомості у вигляді нежитлового приміщення [ADDRESS] було скасовано (т.1, а.с.46-53). Разом з тим, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 року був затверджений перелік об`єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за Одеською міською радою та вирішено провести їх технічну інвентаризацію (т.2, а.с. 147-148). До вказаного переліку увійшло приміщення першого поверху №564, загальною площею 16,7 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] На підставі зазначеного рішення 04.11.2009 року виконавчим комітетом ОМР на ім`я Одеської міської ради було видано Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення першого поверху №564, розташовані по [ADDRESS] (т.2, а.с.149). Як вбачається з вказаного свідоцтва нежитлові приміщення №564 складаються з приміщень площею 16,7 кв.м., основною площею 13,6 кв.м., відображених у технічному паспорті від 13.01.2009 року. Дане свідоцтво 30.11.2009 року було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.2, а.с.76). Пунктом 29 Рішення Одеської міської ради від 22.01.2010 року в перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації та відчуженню, було внесено нежитлове приміщення першого поверху будинку [ADDRESS], площею 16,7 кв.м., що підлягає викупу орендарем (т.2, а.с. 142-146). Матеріали справи містять договір оренди нежитлового приміщення від 07.12.2009 року, укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю та фізичною-особою підприємцем [PERSON], за яким орендодавець передав останньому в оренду нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 16,7 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с.166-167). Однак, суд критично ставиться до вказаного договору оренди та тверджень представника позивача [PERSON] щодо того, що його довіритель з грудня 2009 року використовував спірне приміщення під майстерню з ремонту годинників, так як з акту приймання-передачі від 07.12.2009 року вбачається, що фізичній особі [PERSON] було передано підвальне приміщення, площею 16,7 кв.м., а не приміщення першого поверху загальною площею 16,7 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с.169), а з 17.09.2009 року нежитлове приміщення [ADDRESS] вже належало [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2010 року між Територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діє Представництво по управлінню комунальною власністю ОМР, та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого останній набув право власності на нежитлові приміщення першого поверху №564, що розташовані за адресою: [ADDRESS], які в цілому складаються з приміщень загальною площею 16,7 кв.м., основною площею 13,6 кв.м. (т.2. а.с. 14). Згідно вимог ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Розглянувши позовні вимоги [PERSON], суд приходить до висновку про те, що вони підлягають частковому задоволенню та необхідно визнати частково незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 року, яким був затверджений перелік об`єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за Одеською міською радою в частині приміщення першого поверху №564, загальною площею 16,7 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], у зв`язку з тим, що на той час вказане нежитлове приміщення вже не було вільним та належало [PERSON], яка 17.09.2009 року відчужила його [PERSON]. Приходячи до такого висновку, суд бере до уваги, що 31.08.2009 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" за замовленням [PERSON] провело технічну інвентаризацію спірного приміщення та виготовило технічний паспорт на вказане нежитлове приміщення (т.1, а.с.67-68), а інвентаризація об`єкта нерухомості №564, загальною площею 16,7 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], в порушення Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 127 від 24.05.2001, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773, належним чином проведена не була. Крім того, технічний паспорт від 13.01.2009 року, посилання на який міститься в Свідоцтві про право власності на нежитлові приміщення від 04.11.2009 року, виданому на ім`я Одеської міської ради, в матеріалах справи та в КП «ОМБТІ та РОН» відсутній, а є лише технічний паспорт від 25.09.2009 року, де ОМР зазначена користувачем, а не власником нежитлових приміщень №564 (т.2, а.с.71-73). Також слід визнати недійсним свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення першого поверху №564, що розташовані у будинку [ADDRESS], видане 04 листопада 2009 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради Територіальній громаді міста Одеси та зобов`язати Одеську міську раду внести зміни у рішення від 22.01.2010 року «Про перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році шляхом виключення пункту №29 з переліку об`єктів, що підлягають відчуженню. Зважаючи на вищевикладене, визнанню недійсним підлягає і договір купівлі-продажу від 02.07.2010 року, що був укладений Територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради з фізичною особою - підприємцем [PERSON] про відчуження нежитлових приміщень першого поверху №564, що розташовані у будинку [ADDRESS], у зв`язку з тим, що ОМР розпорядилась майном, яке на той час належало іншій особі, а перед укладенням правочинів щодо об'єктів нерухомого майна, зміні власника проводиться перевірка наявності (відсутності) нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, перепланування на об'єкті нерухомого майна або його частині (якщо частина виділена в натурі) та складається «Акт виявлення фактів наявності (відсутності) нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, тощо» в т.ч. і самочинного, що зроблено не було. Стосовно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.06.2011 року, укладеного між [PERSON] та відповідачем нежитлового приміщення [ADDRESS], слід зазначити наступне. Підставою недійсності правочину у відповідності до вимог ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що позивач не навів підстав, передбачених законом, з яких спірний правочин повинен бути визнаний недійсним, а посилання [PERSON] на те, що Розпорядження Київської районної адміністрації ОМР від 17.10.2003 року №12/168 «Про виділення нежитлового приміщення під реконструкцію по [ADDRESS] [PERSON]» не існує, є безпідставними, так як зазначене розпорядження було на огляді Господарського суду Одеської області під час розгляду справи у 2008 році та його належним чином завірена копія міститься в матеріалах даної цивільної справи. Більш того, залишились незрозумілими цілі, які переслідував позивач, звертаючись до суду з таким позовом, так як у разі визнання договору купівлі-продажу спірного приміщення від 24.06.2011 року недійсним, на підставі положень статті 216 Цивільного Кодексу України, право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] повернеться до продавця - [PERSON], а не перейде до [PERSON] Таким чином, можливо зробити висновок про те, що [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON], хоча повноваженнями щодо такого представництва наділений не був. Більш того, як пояснив представник позивача у судовому засіданні, звертаючись до суду з названим позовом, [PERSON] мав на увазі захистити своє право власності на нежитлові приміщення №564, що розташовані у будинку [ADDRESS]. Однак, як вбачається з договору купівлі-продажу від 02.07.2010 року, зазначені нежитлові приміщення були придбані фізичною-особою підприємцем [PERSON], а не фізичною особою [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійсненні власником права власності. Частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання відповідача [PERSON] усунути йому перешкоди в користуванні належним йому нежитловим приміщенням також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial