Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості обґрунтовуючи їх тим, що відповідач в порушення умов договору № 435/435/51-ФО1, укладеного між сторонами 24.05.2006 року допустив заборгованість за вказаним договором, яка станом на 23.12.2015 року становить 57848,78 грн., оскільки відповідач добровільно її не погашає, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка складається з 14039,76 грн. заборгованості за кредитом, 18632,53 заборгованості за відсотки, 7150,14 грн. заборгованості з пені за несвоєчасне поверненння кредиту, 6486,08 грн. заборгованості з пені за несвоєчасне повернення відсотків, 6051,14 грн. розміру інфляційних виплат за кредитом, 5489,14 грн. розміру інфляційних витрат за відсотками, а також 1378 грн. судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з»явився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином від нього до суду надійшла заява в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову та при ухваленні рішення застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору кредитування № 435/435/51-ФО1 від 24.05.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 23000,00 грн. зі сплатою 21 відсотків річних, із щомісячними платежами згідно графіка кожного першого числа поточного місяця та з кінцевим терміном повернення заборгованості 22 травня 2009 року ( а.с.4-5). З меморіального ордеру №37281кб встановлено, що відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит в сумі 23000 грн. на виконання умов вказаного вище договору (а.с.12). З розрахунку заборгованості від 22.11.2015 року вбачається, що відповідач несвоєчасно погашав чергові платежі за графіком, останній платіж з погашення кредиту та відсотків відповідач здійснив 19.10.2009 року, та з цього часу взагалі припинив сплачувати щомісячні платежі, таким чином припустився заборгованості за кредитним договором, яка станом на 22.12.2015 року становить 57848,78 грн. та складається із 14039,76 грн. заборгованості за кредитом, 18632,53 заборгованості за відсотки, 7150,14 грн. заборгованості з пені за несвоєчасне поверненння кредиту, 6486,08 грн. заборгованості з пені за несвоєчасне повернення відсотків, 6051,14 грн. розміру інфляційних виплат за кредитом, 5489,14 грн. розміру інфляційних витрат за відсотками ( а.с.9-10). Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Відповідно ч.3. ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно роз'яснень викладених в п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Як вбачається з матеріалів справи, кінцевий строк виконання зобов"язання за договором кредитування настав 22.05.2009 року, останній платіж за вказаним кредитом відповідач здійснив 19.10.2009 року, а позивач звернувся до суду із вказаним позовом лише 16.03.2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Враховуючи те, що строк позовної давності для звернення до суду за захистом цивільного права та інтересу позивача сплив, останній не надав до суду переконливих доказів поважності причини його пропуску, а відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, тому суд вважає можливим, з урахуванням зазначених вище обставин справи, відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав пропуску ним строку позовної давності.

Outcome: dismissed