Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

08.02.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить провести поділ сумісного майна подружжя, виділивши у власність позивачу з урахуванням інтересів неповнолітньої доньки 2/3 частки квартири [ADDRESS], виділити у власність відповідачу 1/3 частку вказаної квартири. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в частині 1/2 частки спірної квартири. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 1999 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. В період перебування в шлюбі, 12 вересня 2001 року відповідач придбав у квартиру [ADDRESS], відповідно до договору №1-1 купівлі-продажу, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі "Ріелтор-Сервіс". Сторони виконали усі умови договору, вимог про визнання його недійсним жодна із сторін договору суду не заявляли. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про власність», ст. 22 КпШС України, що діяли на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, яка діяла на момент укладання договору купівлі-продажу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі,якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 63 СК України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог ст. 69 та ст. 70 Сімейного Кодексу України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю. Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1, ч.3 ст. 356 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 30 постанови пленуму ВС України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи те, що позивач не надав суду докази і обгрунтування щодо вимог в частині виділу їй 2/3 частки квартири з урахуванням інтересів неповнолітньої доньки, суд приходить до висновку, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 22, 29 Кодексу про шлюб та сімю, ст. ст. 60, 63, 70 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2813 грн. 00 коп.

Outcome: partial