Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом ы просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошові кошти у сумі 40240,50 грн. та судові витрати по справі у сумі 768,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 23.09.2016 року відповідач надав їй завдаток за придбання автомобіля DAF 95380, реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 2000 доларів США та зобов`язався після оформлення довідки-рахунку вказаного автомобіля на нього сплатити залишок у розмірі 1500 доларів США. Доказом укладення між ними договору купівлі-продажу вказаного автомобіля слугує розписка від 23.09.2016 року, відповідь Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 27.11.2018 року, висновок Малиновського ВП в ГУНП в Одеській області від 23.11.2018 року. Так, під час оформлення розписки вона передала відповідачу автотранспортний засіб, а через місяць - ключі від нього та технічний паспорт. У вересні 2017 року вона сповістила відповідача про те, що має намір переоформити вказаний транспортний засіб, на що останній відмовився. Після того, як вона вимушена була вимагати від відповідача сплати статку частини заборгованості, останній почав від неї переховуватися. Вважає, що вона має право на стягнення несплаченої суми від вартості вищевказаного автомобіля з відповідача, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала з підстав, викладених у ньому. При цьому пояснила, що у 2016 році вона продала відповідачу автомобіль DAF 95380, реєстраційний номер [NUMBER] за 3500 доларів США, та у 2017 році повідомила, що автомобіль необхідно надати на огляд в ДАІ, на що відповідач відповів, що автомобіль продав. Також зазначила, що договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля був укладений в усній формі, за умови якого відповідач мав сплатити їй 3500 доларів США, але сплатив лише 2000 доларів США. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що після придбання вищевказаного автомобіля, позивач зобов`язалася на протязі двох днів зняти автомобіль з обліку. Він сплатив позивачу 2000 доларів США, про що складена відповідна розписка, а залишок заборгованості він мав сплатити після зняття автомобіля з обліку та надання довідки-рахунку на нього. Через деякий час він був зупинений працівниками поліції, які в ході перевірки автомобіля йому повідомили, що зазначений автомобіль перебуває під арештом через заборгованість [PERSON] . Крім того зазначив, що він неодноразово пропонував позивачу повернути автомобіль, а вона у свою чергу поверне йому грошові кошти, але позивач категорично відмовилася. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 23.09.2016 року між [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище змінено на [PERSON] ) та [PERSON] був укладений в усній формі договір купівлі-продажу автомобіля DAF 95380, реєстраційний номер [NUMBER] за 3500 доларів США. При цьому ніякого договору у письмовій формі з нотаріальним посвідченням вони не укладали. Зазначені обставини визнаються сторонами і відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до письмової розписки від 23.09.2016 року, [PERSON] отримала 2000 доларів США від [PERSON] в рахунок продажу вищевказаного автомобіля (а.с. 37). Згідно копії письмової розписки від 23.09.2016 року, [PERSON] , за придбаний вищевказаний автомобіль повинен сплатити [PERSON] заборгованість у розмірі 1500 доларів США, після отримання довідки-рахунку на автомобіль DAF 95380, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 4). Крім того, позивач зверталася до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про те, що відповідач [PERSON] не повертає грошові кошти з 2016 року за автомобіль, за результатами розгляду якої Малиновським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області 23.11.2018 року був складений висновок про те, що зазначені факти у заяві відносяться до цивільно-правових відносин і [PERSON] рекомендовано було звернутися до суду (а.с. 5). До того ж, листом Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області № 38/9116 від 27.11.2018 року [PERSON] було повідомлено про результати розгляду її заяви та допитано відповідача [PERSON] , який пояснив, що дійсно 23.09.2016 року надав завдаток за вищевказаний автомобіль та пообіцяв надати залишок суми в розмірі 1500 доларів США після того, як автомобіль буде знятий з обліку, при цьому автомобіль DAF 95380, реєстраційний номер [NUMBER] знаходиться під арештом і з цього приводу [PERSON] неодноразово намагався повернути його, але позивач відмовлялася повертати грошові кошти (а.с. 6). Разом з цим, з листа Територіального сервісного центру № 5142 Регіонального сервісного центру в Одеській області № 31/15.5142-254 від 03.02.2017 року вбачається, що згідно бази даних НАІС РПС «автомобіль» на транспортний засіб DAF 95380, реєстраційний номер [NUMBER] № шасі [NUMBER] , накладено арешт 06.03.2015 року вих. 8194 Малиновським ВДВС Одеського МУЮ ВП 46784327 (а.с. 39). Згідно листа Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 6438 від 16.03.2017 року, 06.03.2015 року державним виконавцем першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника ( [PERSON] ) та оголошено заборону на його відчуження, 25.06.2016 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних відносин) (а.с. 40). Суд відхиляє доводи позивача про те, що виконавче провадження\~\~№ 46784327 закінчено та арешт с вищевказаного автомобіля знятий державним виконавцем 25.06.2016 року, оскільки державним виконавцем 25.06.2016 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47\~Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно ж до приписів\~статті 49 зазначеного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. При цьому, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку з перешкоджанням провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, не є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з приписами\~статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 17 січня 2018 року по справі № 910/8019/15-г (ЄДРСРУ №71718810), в якій сформульовано висновок про те, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. Державному виконавцю не надано права на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь\~другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, що відповідає приписам ч. 1 ст. 205 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову\~суму, що відповідає приписам ч. 1\~ст. 655 ЦК України. Частино 1 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно доводів позивача та відповідача, договір купівлі продажу було укладено в усній формі, після чого позивач передав відповідачу автомобіль DAF 95380, реєстраційний номер [NUMBER] , а той у свою чергу здійснив передачу коштів у розмірі 2000 доларів США. [PERSON] , як\~покупець, на виконання\~зобов`язання сплатив [PERSON] більшу частину вартості рухомого майна (автомобіля) за ціною, встановленою в усному\~договорі купівлі-продажу, що підтверджується письмовими розписками сторін.\~ При цьому, позивач зобов`язалася зняти з обліку зазначений автомобіль, надати довідку-рахунок на автомобіль відповідачу, в результаті чого відповідач повинен був сплатити залишок боргу у сумі 1500 доларів США. Однак, ці вимоги позивачем виконано не було. Таким чином, позивач не надала суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог, а відтак позов до [PERSON] \~про стягнення грошових коштів у сумі 40240,50 грн. є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed