Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ТОВ «СВП ПЛЮС» про захист прав споживача, розірвання договору та повернення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 02.08.2020 року ним було укладено усний договір купівлі-продажу телевізора Kivi 24HR50GR (с/н Kivi21300015836462) з ТОВ «СВП ПЛЮС», вартістю 3599,00 грн. у приміщенні магазину «ТТТ», що належить ТОВ «СВП ПЛЮС» та знаходиться за адресою: с. Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, 140-А . Разом із цим, як зазначає Позивач, під час купівлі Товару в магазині відповідача була відсутня інформація про виробника та продукцію. Таким чином на думку позивача було порушено права позивача як споживача на інформацію про продукцію відповідно до ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів». Коли позивач підключив телевізор вдома, то «ютуб» не працював писало «заборонено» і перенаправляло на російські канали, які в Україні блокуються. Таким чином, на думку позивача, даний товар не може використовуватись на території України. 09.08.2020 року позивач звернувся з товаром до магазину відповідача та попросив обміняти товар на інший належної якості або повернути йому грошові кошти за товар, на що отримав відмову. У подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу даної ситуації, написав заяву до Києво-Святошинського відділу поліції Київської області та скаргу до ГУ Держпродспоживслужби України у Київській області. Позивач вважає, що ТОВ «СВП ПЛЮС» не виконано зобов`язання, визначені нормативно-правовими актами, а саме: під час продажу товару не надано достовірну та своєчасну інформацію про основні властивості продукції та реалізовано товар, що не має відповідного маркування, що призвело до придбання [PERSON] товару, який на момент продажу не мав потрібних споживчих властивостей та унеможливило його використання за призначенням. Позивач зазначає, що вказаними діями відповідач завдав позивачеві майнової шкоди, яку останній оцінює у 3599,00 грн. Крім майнової шкоди, вказаними обставинами позивач зазначає, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що [PERSON] доведено до душевних страждань, хвилювань, нервувань, внаслідок чого останній відчуває себе виснаженим, приниженим та обдуреним. Позивач оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.06.2021 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.07.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість. 28.07.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній просить позовні вимоги задовольнити. 11.08.2021 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив від відповідача, згідно якого останній спростовує доводи відповіді на відзив та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників справи на підставі наявних в ній доказів. З урахуванням указаних обставин, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом установлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до фіскального чеку від 02.08.2020 р. у магазині «ТТТ» за адресою: с. Софіївська Борщагівка, 140А, що належить ТОВ «СВП ПЛЮС» позивачем придбано телевізор марки KIVI 24HR50GR (с/н Kivi21300015836462), вартість якого становить 3599,00 грн. 09.08.2020 року позивач передав відповідачу товар для здійснення гарантійного обслуговування відповідно до обліково-технічної карти № Т0000007364 від 09.08.2020 р. При складенні обліково-технічної картки позивач та відповідач зазначили недоліки товару: «не коректно працює ютуб, встановлені додатки не працюють, не оновлюють ютуб, і не можливо в нього зайти, пише «дія заборонена». При завантаженні інструкцій викидає на російські сайти, які не завантажуються.» Позивачем та відповідачем у цьому ж документі описано зовнішній вигляд товару. Стан виробу: задня кришка - зі слідами експлуатації, є дрібні подряпини внаслідок того що товар довгий час стояв на відкритій викладці. Дисплейний модуль - без видимих пошкоджень зі слідами експлуатації. У пункті 2 Обліково-технічної карти позивач надав згоду відповідачеві, на здійснення гарантійного обслуговування товару. Обліково-технічна карта містить підпис позивача. Вказані обставини щодо передачі товару для гарантійного обслуговування відповідачеві сторонами процесу визнаються, ні позивачем ні відповідачем не заперечувались та не оскаржувались. 20.08.2020 р. за результатами гарантійного обслуговування заявлені позивачем недоліки було усунуто, виконавцем робіт ТОВ «Тоталсервіс» виявлено, що програмне забезпечення товару є застарілим, і виконано роботу - оновлення програмного забезпечення. Вказані обставини підтверджуються записом до гарантійного талона, яким супроводжується Товар та Актом № ТТ-06560 від 20.08.2020 р. Вказані обставини сторонами процесу не заперечувались та не спростовувались. Позивач письмово до Відповідача не звертався, відсутні будь-які докази таких звернень. Сторонами не надано підтвердження, що позивач отримував товар після здійсненого гарантійного обслуговування. Товар, придбаний позивачем, містить на задній панелі, а також на пакуванні товару на видному доступному місці інформацію про виробника та імпортера, їх місцезнаходження, на українській мові, про що свідчать надані відповідачем фотокартки товару. Відомості вказаних фотокарток товару сторонами процесу не спростовувались та не заперечувались у документах по суті чи інших документах. Вказані обставини визнані учасниками справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, окремому доказуванню не підлягають і у суду відсутній обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Таким чином, судом встановлено, що позивач придбав товар з недоліком, звернувся за усуненням недоліку, за результатом звернення заявлений недолік було усунуто, а сам товар знаходиться у відповідача. Вирішуючи заявлені вимоги, суд керується наступними нормами права. Зазначені правовідносини врегульовані у Законі України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ), зокрема, він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону № 1023-ХІІ передбачено, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. За змістом ч. 5 ст. 6 цього Закону виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативним документом або встановленого ним за домовленістю із споживачем, а в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Згідно зі статтею 7 Закону № 1023-ХІІ, виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. Гарантійні зобов`язання у будь-якому випадку включають також будь-які зобов`язання виробника (виконавця) або продавця, передбачені рекламою. У разі продажу товарів за зразками, поштою, а також у випадках, коли час укладення договору купівлі-продажу і час передачі товару споживачеві не збігаються, гарантійний строк обчислюється починаючи від дня передачі товару споживачеві, а якщо товар потребує спеціальної установки (підключення) чи складення - від дня їх здійснення, а якщо день передачі, установки (підключення) чи складення товару, а також передачі нерухомого майна встановити неможливо або якщо майно перебувало у споживача до укладення договору купівлі-продажу, - від дня укладення договору купівлі-продажу. Стосовно продукції, на яку гарантійні строки або строк придатності не встановлено, споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років. Наведені норми матеріального права регулюють як обов`язки продавця продати товар належної якості та надання документів на товар, які підтверджують належну якість продукції, так і обов`язки виробника, який зобов`язаний забезпечити використання товару за призначенням, а також питання гарантійного строку, який, у разі його не встановлення, у будь-якому випадку надає право споживачу протягом двох років пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги. Стаття 9 Закону № 1023-ХІІ встановлює права споживача при придбанні товару належної якості. Так, відповідно до частини 1 статті 9 Закону, споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Відповідно, твердження позивача про порушення прав споживача, передбачених статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими, так як вказана норма застосовується лише у випадку придбання товару належної якості. У випадку придбання товару неналежної якості застосуванню підлягає стаття 8 Закону № 1023-ХІІ. Права споживача у разі придбання ним товару неналежної якості, врегульовані у частині 1 статті 8 Закону № 1023-ХІІ. Зокрема, споживач, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку, недоліків, у порядку та у строки, встановлені законодавством, має право вимагати: 1)Пропорційного зменшення ціни; 2)Безоплатного усунення недоліків; 3) Відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Для застосування наведеної норми матеріального права необхідною умовою є саме встановлення обставин наявності недоліків товару протягом встановленого гарантійного строку. У разі ж виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Наведений випадок є відмінним від передбаченого у пункті першому частині 1 статті 8 цього Закону та, у разі істотного недоліку, надає споживачу право вибору. За пунктами 12, 15 частини 1 статті 1 Закону № 1023-ХІІ, недоліком є будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Для встановлення істотного недоліку мають бути три обов`язкові ознаки (п.п. 1-3) та хоча б одна із факультативних ознак (п.п. а-в) пункту 12 статті 1 Закону. Підставою позову [PERSON] указує саме недолік товару, який не дозволяє використовувати його за цільовим призначенням. У той же час, у відповідності до положень ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, матеріали справи не містять доказів, які б указували на істотні недоліки, які роблять неможливим чи недопустимим використання телевізору відповідно до його цільового призначення, тому підстави для застосування ч. 1 ст. 8 та п.12 ст.1 Закону № 1023-ХІІ відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 1023-ХІІ, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), визначеним відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, або, прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Доказів, які б підтверджували відсутність будь-якої інформації про товар, наявність якої зумовлена вимогами статті 15 Закону № 1023-ХІІ, позивачем не надано. В той же час інформація, надана відповідачем, зокрема фотокартки товару та пакування спростовує твердження позивача про відсутність найменування виробника товару чи його місцезнаходження. Відповідно, суд вважає твердження позивача про порушення його прав за статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання інформації про продукцію - необґрунтованими. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем не підлягає до задоволення, так як недолік, що був у товарі, не підпадає під встановлену пунктом 12 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кваліфікацію як істотний недолік, так як відсутніми є кваліфікуючі ознаки істотності недоліку, передбачені підпунктами А-В пункту 12 статті 1 Закону, а також позивачем не доведено, та не підтверджується матеріалами справи, що недолік, який було виявлено у товарі, раніше вже усувався протягом гарантійного строку. Усі інші доводи сторін не спростовують вищевикладених висновків суду. Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, які викладені останніми у позовній заяві, відзиві на позов, відповіді на відзив та запереченні на відповідь на відзив суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Відповідно, необґрунтованими є як і основна позовна вимога так і похідні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки порушень прав позивача судом не встановлено.

Outcome: dismissed