Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

28.10.2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким скасувати заборону продажу квартири [ADDRESS] від 26 травня 2008 року; виключити з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону квартири [ADDRESS] від 26 травня 2008 року. В обґрунтування свого позову посилається на те, що договір поруки, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] є припинений, через смерть останнього. Крім того позивач стверджує, що після смерті [PERSON] 17.12.2014 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], а від так вважає,що вжитті заборони відчуження порушують її права власника. Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення в межах доводів, якими обґрунтована позовна заява. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» - [PERSON] у судовому засіданні позов вважав необґрунтованим, просив у його задоволенні позову відмовити, вказуючи на наявну у [PERSON] заборгованість за кредитом та чинність договору іпотеки. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні поданого позову слід відмовити, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 26 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено поруки № 206106, відповідно до умов якого Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань перед Кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 11350096000 від 26 травня 2008 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повну обсязі як існуючих в теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Крім того, 26 травня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] в забезпечення виконань зобовязань [PERSON] перед Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру під номером 100, що розташована в місті Одесі по вулиці Корольова Академіка, у будинку під номером 28, яка в цілому складається з: 1- коридор, 2- кухня, 3,4,5 житлові, 5- ванна, 6- туалет, загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 38, 3 кв.м.. Згідно договору іпотеки, вказана квартира належала Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 19.08.1993 року, р № 1-6542. За приписом частини 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України) Відповідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 2 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України Про іпотеку предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку із посвідченням вищевказаного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було накладено заборону відчуження зазначеного у договорі іпотеки майна, а саме: квартиру № 100, що розташована в місті Одесі по вулиці Корольова Академіка, у будинку під № 28, що зареєстрована в реєстрі за № 2484. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що між Банком та [PERSON] було укладено вищезазначені іпотечний договір та договір поруки, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору, дотримались принципу свободи договору (ст. 627 Цивільного кодексу України) та принципу волевиявлення учасника правочину, що визначений ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. 13 лютого 2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 2, за умовами якого всі права та обовязки за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 11350096000 від 26.05.2008 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], перейшли від АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект». За цим Договором Новий кредитор одержав право вимагати від боржників належного виконання всіх зобовязань. До Нового Кредитора перейшли права Первісного кредитора у зобовязаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2013 року [PERSON] помер, у звязку з чим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу № 29/2013, згідно якої єдиним спадкоємцем є спадкоємиця першої черги [PERSON], про що свідчить лист приватного нотаріуса від 04.03.2014 року за № 25/02-14. Згодом, 17 грудня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] квартиру 100, що розташована в місті Одесі по вулиці Корольова Академіка, у будинку під номером 28, яка в цілому складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 38, 3 кв.м. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що у звязку зі смертю [PERSON], договір поруки укладений між померлим та банком є припиненим. Крім того зазначає, що у звязку з успадкування нею квартири 100, що розташована в місті Одесі по вулиці Корольова Академіка, у будинку під номером 28 заборона на відчуження нерухомого майна, накладена приватним нотаріусом при посвідченні іпотечного договору порушує її права як власника. Однак, вищевказані твердження, на думку суду, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Крім того, як вбачається з розяснень викладених у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Статтею 27 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Слід звернути увагу, на те, що копію рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2015 року по справі № 520/690/14-ц суд не бере до уваги, так як зазначене рішення оскаржується представником ТОВ "Кей-Колект". У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, через їх безпідставність. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати понесені позивачем по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed