Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

У грудні 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] (далі позивач) із позовом до ПрАТ «Телеканал Інтер» (далі відповідач) в якому просив: 1.Визнати недостовірною та такою, що порочить честь і гідність [PERSON] та підлягає скасуванню інформацію стосовно [PERSON], поширену відповідачем [INFO] на телевізійному каналі «Інтер» у передачі «Подробности», а саме: «[PERSON] возглавил весь теневой бизнес южного потока. Вся контрабанда, проходящая через Одесскую таможню, контролируется этим замначальника следственного управления Нацполиции.»; «Смотрящим за таможней стал [PERSON]. Он полностью подчиняется [PERSON]. Работают по схеме: сначала следователь устраивает в Одессе «маски-шоу» и останавливает растаможку грузов. Потом [PERSON], как доверенное лицо, через брокеров связывается с компаниями и предлагает «решить вопрос» за определенную сумму. Тех, кто заплатил, вносят в перечень декларантов, к которым у полиции претензий нет. Ежемесячно по этой схеме [PERSON] зарабатывает миллионы долларов. Еще одно направление «оборотня в погонах» - крышевание конвертационных центров. Делает это он совместно с неким криминальным авторитетом [PERSON] по кличке «[PERSON]». За месяц они собирают дань в размере не менее 3-х миллионов долларов. Сумму делит сам [PERSON] поровну на 5 частей и распределяет между соратниками и покровителями в МВД, ГПУ и СБУ. [PERSON] [PERSON] и в вымогательстве денег у аграриев этим летом в Винницкой, Херсонской областях и Мариуполе. За закрытие уголовных дел и крышевание агрокомпаний несколько предпринимателей платят чиновнику от ста до трехсот тысяч долларов. Вот так легко, живя на откатах, всего за три года [PERSON] сумел наколядовать миллионы долларов». 2.Зобов'язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно [PERSON], повідомивши про ухвалене судове рішення у справі, а саме: - у телепередачі «Подробности», на телевізійному каналі «Інтер» із зачитуванням ведучим або диктором передачі резолютивної частини судового рішення; - на інтернет каналі «Подробности», зареєстрованому на веб-сайті youtube.com та на веб-сайті podrobnosti.ua шляхом розміщення відповідних відомостей - відеозаписів передачі «Подробности» та безпосередньо сюжету про спростування недостовірної інформації, а також тексту судового рішення, не пізніше місяця, з дня набрання судовим рішенням законної сили. 3.Заборонити поширення недостовірної інформації стосовно позивача розміщеної відповідачем в мережі Інтернет, а саме: - відеозапису телевізійної передачі «Подробности» від [INFO] під назвою «Подробности», выпуск за [INFO] года», розміщений на Інтернет каналі «Подробности», зареєстрованому на веб-сайті yotube.com; відеозапису сюжету під назвою «[INFO]», розміщений на інтернет каналі «Подробности», зареєстрованому на веб-сайті yotube.com; відеозапису телевізійної передачі «Подробности» від [INFO], розміщений на веб-сайті podrobnosti.ua; відеозапис сюжету та статті під назвою «[INFO]», які розміщені на веб-сайті podrobnosti.ua, та зобов'язати відповідача видалити зазначену інформацію, виключивши можливість доступу до неї. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 листопада 2017року відповідачем у телепередачі «Подробности», яка вийшла в ефір на телевізійному каналі «Інтер» о 20 год. 00 хв., була здійснена трансляція сюжету про заступника начальника управління Головного слідчого управління Національної поліції України [PERSON]. У вказаному сюжеті висловлено інформацію щодо здійснення позивачем, як заступником начальника управління Головного слідчого управління Національної поліції України корупційних схем. Зазначає, що поширена інформація є недостовірною, недоведеною та такою, що порушує його особисті немайнові права, а саме: право на честь, гідність та ділову репутацію. Також, зазначені відомості про позивача були розміщені відповідачем у мережі інтернет. Так, [INFO] на каналі відповідача «Подробности» зареєстрованому на веб-сайті youtube.com оприлюднений відеозапис вищевказаної телепередачі; [INFO] на каналі відповідача «Подробности» зареєстрованому на веб-сайті youtube.com, під назваою «[INFO]» окремо оприлюднений відеозапис вищевказаного сюжету про позивача; [INFO] на веб-сайті відповідача [INFO] оприлюднений відеозапис вищевказаної телепередачі «Подробности», який містить сюжет про позивача; [INFO] на веб-сайті відповідача podrobnosti.ua під назвою «[INFO]»також оприлюднений відеозапис зазначеного сюжету про позивача та розміщена стаття (текстовий варіант сюжету), яка містить у собі усі перелічені вище твердження стосовно особи позивача. Позивач зазначає, що поширена відповідачем інформація, яка складається з фактичних тверджень про вчинення позивачем ряду злочинів, не містить жодного посилання на вирок суду , яким встановлена вина позивача у скоєнні кримінальних правопорушень та який набрав законної сили. Крім цього, таке посилання є взагалі неможливими, оскільки жоден із злочинів, про які стверджує відповідач, позивач не вчиняв та на теперішній час взагалі не існує судових рішень, які б встановлювали вину позивача у скоєнні будь-яких кримінальних правопорушень. Отже, на думку позивача, інформація поширена відповідачем містить відомості про події яких не снувало взагалі та у відповідності до абз.5 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності. За таких обставин, наявні усі передбачені законодавством підстави для захисту порушеного немайнового права позивача, шляхом визнання поширеної відповідачем інформації недостовірною та такою, що порочить гідність, честь позивача та підлягає спростуванню. 12 грудня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено судове засідання на 25.01.2018року. 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р., № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 Розділу XIII Перехідні Положення ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 25.01.2018 року продовжено розгляд цивільної справи у загальному позовному провадженні зі стадії підготовчого засідання. Судове засідання призначене на 21.02.2018 року. 21 лютого 2018 року у підготовчому засіданні, за згодою представників позивача задоволено клопотання представника відповідача про залучення до матеріалів справи письмового відзиву на позовну заяву; відмовлено у задоволенні клопотання представників позивача про допит свідка, як таке що є необґрунтованим; залучено до матеріалів справи відповідь на відзив; за клопотанням представників позивача оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22.03.2018року. У письмовому відзиві на позов, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які вказували на сам факт поширення відповідачем недостовірної інформації. Крім цього позивачем не доведено що внаслідок поширення такої інформації було порушено його особисті немайнові права. Ухвалою суду від 22.03.2018року у підготовчому засіданні повернуто заяву представників позивача про забезпечення доказів, шляхом допиту свідка, як таке, що не відповідає вимогам ч.3 ст.117 ЦПК України. Крім цього у підготовчому засіданні залучено відповідь позивача на відзив. Ухвалою суду від 22.03.2018 року задоволено заяву представника позивача про відмову від частини позовних вимог, а саме: зобов'язати спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно [PERSON], повідомивши про ухвалене судове рішення у справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «Телеканал Інтер» про захист честі та гідності, зобов'язання спростувати недостовірну інформацію, заборону поширення інформації та зобов'язання вчинити дії щляхом розміщення на Інтернет каналі «Подробности», зареєстрованому на веб-сайті yotube.com. та на веб-сайті podrobnosti.ua. відповідних відомостей - відеозаписів передачі «Подробности» та безпосередньо сюжету про спростування недостовірної інформації, а також тексту судового рішення, не пізніше місяця, з дня набрання судовим рішенням законної сили; заборонити поширення недостовірної інформації стосовно [PERSON], розміщеної ПрАТ «Телеканал Інтер» в мережі Інтернет відеозапису телевізійної передачі «Подробности» від [INFO] під назвою «Подробности, выпуск за [INFO]» розміщений на Інтернет каналі «Подробности» зареєстрованому на веб-сайті Yotube.com; відеозапису телевізійної передачі «Подробности» від [INFO] розміщениій на веб-сайті podrobnosti.ua.; відеозапису сюжету та статті під назвою «[INFO]», які розміщені на веб-сайті podrobnosti.ua та зобов'язати відповідача видалити зазначену інформацію, виключивши можливість доступу до неї. Провадження у цій частині закрито. Ухвалою суду від 22.03.2018 року підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті на 05.04.2018року. У судовому засіданні представники позивача підтримали позов з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив та просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві залученому до матеріалів справи. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, оцінивши докази окремо та у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 10 «Свобода вираження поглядів» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Зі змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11 травня 1994 року, Протоколом № 14 від 13 травня 2004 року), яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року (набрала чинності в Україні 11.09.1997 року) (далі по тексту - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В якості доказів, що підтверджують поширення оспорюваної позивачем інформації, останнім надано роздруківки з сайту [INFO], а також власноручні записи на СД-диску обраних фрагментів. Разом з тим, подані позивачем матеріали не містять інформації про дійсний факт існування веб-сторінок за делегованими доменними іменами, а також того, що [INFO] на каналі «Інтер» дійсно відбулось відтворення відео з недостовірною інформацією про [PERSON]. Згідно із абз. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Пунктами 11 та 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. У судовому засіданні представники позивача вважали факт поширення спірної інформації доведеним, оскільки достатніми доказами цього вважали надані суду власноручні відеозаписи та скріншоти відповідних сторінок на каналі Youtube та podrobnosti.ua. Разом з тим, відповідно до листа відповідача останній зазначив, що не має офіційного інтернет - видання та не може впливати на зміст та зовнішній вигляд інформації, що розміщується на сайтах в мережі інтернет, а тому нести відповідальність за діяльність третіх осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шувалов проти Естонії» від 29.05.2012 року, в якому ЄСПЛ дійшов висновку про відсутність порушення пункту 2 статті 6 Конвенції з огляду на те, що всі інформування («суддя підозрюється в отриманні хабаря», «справу судді передано до суду», «суддя обвинувачується в отриманні хабаря від особи, справа якої була в його провадженні», тощо ) створювали чітке уявлення про обвинувачення, а не вину особи. Отже, висловлювання про те, що: «[PERSON] возглавил весь теневой бизнес южного потока. Вся контрабанда, проходящая через Одесскую таможню, контролируется этим замначальника следственного управления Нацполиции.»; «Смотрящим за таможней стал [PERSON]. Он полностью подчиняется [PERSON]. Работают по схеме: сначала следователь устраивает в Одессе «маски-шоу» и останавливает растаможку грузов. Потом [PERSON], как доверенное лицо, через брокеров связывается с компаниями и предлагает «решить вопрос» за определенную сумму. Тех, кто заплатил, вносят в перечень декларантов, к которым у полиции претензий нет. Ежемесячно по этой схеме [PERSON] зарабатывает миллионы долларов. Еще одно направление «оборотня в погонах» - крышевание конвертационных центров. Делает это он совместно с неким криминальным авторитетом [PERSON] по кличке «[PERSON]». За месяц они собирают дань в размере не менее 3-х миллионов долларов. Сумму делит сам [PERSON] поровну на 5 частей и распределяет между соратниками и покровителями в МВД, ГПУ и СБУ. [PERSON] [PERSON] и в вымогательстве денег у аграриев этим летом в Винницкой, Херсонской областях и Мариуполе. За закрытие уголовных дел и крышевание агрокомпаний несколько предпринимателей платят чиновнику от ста до трехсот тысяч долларов. Вот так легко, живя на откатах, всего за три года [PERSON] сумел наколядовать миллионы долларов»містить припущення про певні події та оціночні судження, так як чітких обвинувачень у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень позивачем на переконання суду не містять. Разом із тим, відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Таким чином, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири («теневой бізнес», «смотрящим за таможней», «маски - шоу», «решить вопрос», «направление «оборотня в погонах», «крышевание», «собирают дань», «распределяет между соратниками и покровителями», «откаты», «наколядовать миллионы долларов» та інше), такі висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. При цьому, якщо позивач вважав, що суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію він мав право ставити перед судом питання про стягнення моральної шкоди, проте таких вимог позивачем та його представниками не заявлялось. Крім цього, Положеннями Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Окрім того, як роз'яснено у п.п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Разом з тим, судом не встановлено сукупності усіх чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, - відсутні. Крім того, у відповідності до вимог п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed