Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

02.08.2021 позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №2083, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. 07.11.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №589984 від 04.12.2019 у розмірі 18277,22 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що в червні 2021 року отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.11.2020 ВП № 63749142, з якої дізналась, що 07.11.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2083 про стягнення з позивача за кредитним договором № 589984 від 04.12.2019 укладеним з ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2602-20/1 від 26.02.2020 є ТОВ «Вердикт Капітал». Вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки такий не є нотаріально-посвідченим кредитним договором, що передбачено Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою КМУ № 1178 від 29.06.1999, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою від 04.08.2021 відкрито спрощене провадження у цій справі та ухвалено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.21), копію ухвали направлено всім учасникам справи. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Треті особи не надіслали до суду жодних заяв по суті справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України,\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. 07.11.2020 було видано виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , яка є боржником за Кредитним договором 589984 від 04.12.2019, укладеним з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 2602-20/1 від 26.02.2020 є ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 26.02.2020 по 27.10.2020, сума заборгованості складає 18277,22 грн., за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 500,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 18777,22 грн. (а.с.12). На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63749142 від 26.11.2020 (а.с.9-10). 18.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. було винесено постанову, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику [PERSON] (а.с.15). Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом\~та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~статті 87 Закону\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17,\~постанові Верховного Суду\~у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18) та Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Варто також зазначити, що у даній справі як на підставу вчинення виконавчого напису 07.11.2020, нотаріус посилається на п. 2 вказаного Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. Проте, станом на день видачі спірного виконавчого напису п. 2 вказаного Переліку "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку був нечинним. Так, відповідні зміни до\~Постанови\~№1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені\~Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим,\~Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнана незаконною та нечинною, зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, судом було скасовано п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, відповідно до якого встановлювалася можливість здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Великої палати Верховного суду від 20.06.2018 у справі №826/20084/14 - рішення Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 залишено без змін. Відповідно до частини п`ятої\~статті 124 Конституції України\~судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, а при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). Отже, на момент вчинення виконавчого напису 07.11.2020 - набрало чинності судове рішення, яким визнана незаконною та нечинною\~Постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, якою Перелік був доповнений новим розділом щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Така обставина дає суду підстави дійти висновку про те, що вчинений виконавчий напис для стягнення боргу з позивача базується на правочині, що не передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів, оскільки на момент його вчинення зміни до Переліку, якими було запроваджено можливість вчинення виконавчих написів по стягненню заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, були визнані нечинними судовим рішенням. За змістом\~Переліку,\~документами,\~за якими\~стягнення заборгованості\~за кредитними\~договорами провадиться\~у безспірному\~порядку на\~підставі виконавчих\~написів нотаріусів,\~є нотаріально\~посвідчені кредитні\~договори (розділ\~"Стягнення\~заборгованості за\~нотаріально посвідченими\~договорами"),\~однак в матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між товариством та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому вказані обставини є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020. До того ж, в матеріалах справи не міститься будь-яких доказів того, що ТОВ «Вердикт Капітал» до якого перейшло право вимоги за кредитним договором 589984 від 04.12.2019, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2602-20/1 від 26.02.2020, направляв боржнику [PERSON] письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому в розпорядженні нотаріуса під час вчинення спірного виконавчого напису не було доказів визнання позивачем суми заборгованості, пред`явленої до стягнення. При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності підстав для правонаступництва ТОВ «Вердикт Капітал» після ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», та, як наслідок, законності вимог ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором, укладеним з ТОВ\~«БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС». У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України\~мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, для обґрунтування правомірності своїх дій, відповідач повинен був надати суду докази, які стали підставою нотаріусу для видачі оспорюваного виконавчого напису. В порушення зазначених процесуальних норм права, відповідачем не спростовано доводи позивача, а також не надано інших доказів щодо правомірності своїх дій. За встановлених обставин, зважаючи, що вчинений виконавчий напис для стягнення боргу з позивача базується на правочині, що не передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів,\~суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved