Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що прокуратурою м. Черкаси проведена перевірка дотримання Черкаською міською радою вимог земельного законодавства при виділенні та використанні земельних ділянок у кварталі № 137 між вулицями Золотоніською, Грузиненка, Ціолковського та Мініна і Пожарського (мікрорайон «Соснівка») в м. Черкаси. Перевіркою встановлено, що рішенням Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ([PERSON] та інші) за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який розроблений ТОВ «Геоземпроект» та висновку державної експертизи землевпорядної документації від 16 березня 2006 року № 1368 передано безоплатно [PERSON] у власність земельну ділянку, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 1000 кв.м., яка розташована у кварталі № 137 по вул. Ціолковського у м. Черкаси за рахунок земель Черкаської міської ради. На підставі зазначеного рішенням Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 [PERSON] отримала [PERSON] на право власності на вказану земельну ділянку, яка в подальшому неодноразово змінювала власників. Прокурор вважає, що вище зазначене рішення не відповідає вимогам закону та має бути визнане судом незаконним та скасовано, так як відповідно до генерального плану міста Черкаси, затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 29 березня 1984 року № 144 спірна земельна ділянка загальною площею 8,7966 га знаходиться на території зелених насаджень загального користування (територія парків, скверів), тобто являє собою землі загального користування населеного пункту і розміщення на даній земельній ділянці індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд не передбачено. Крім того, відсутня містобудівна документація за якою обґрунтовувалась можливість зміни функціонального призначення території та сам проект землеустрою спірної ділянки не погоджувався із природоохоронним органом. В судовому засіданні прокурор свій позов уточнив та просив його задоволити. Представник Черкаської міської ради позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити. Представник [PERSON], адвокат [PERSON], позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області та [PERSON] інспекція сільського господарства в Черкаській області до судового засідання не зявились, повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та земельного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Черкаської міської ради від 09 березня 2006 року № 9-212 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок громадянам ([PERSON] та інші)» надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок фізичним особам. Зокрема, підпунктом 1.25. цього рішення [PERSON] дозволено розробку проекту відведення земельної ділянки по вул. Ціолковського площею 1000,0 кв.м безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Висновком державної землевпорядної експертизи від 16 березня 2006 року № 1368, проведеної Черкаським обласним головним управлінням земельних ресурсів надано позитивну оцінку проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки по вул. Ціолковського Соснівського району площею 1000 кв.м безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель Черкаської міської ради, розробленого ТОВ Геоземпроект. Рішенням Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ([PERSON] та інші) за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який розроблений ТОВ Геоземпроект та висновку державної експертизи землевпорядної документації від 16 березня 2006 року № 1368, передано безоплатно [PERSON] у власність земельну ділянку, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 1000 кв.м. по вул.Ціолковського у м.Черкасах. Пунктом 2 цього рішення земельні ділянки, які передаються у власність громадянам, у т.ч. і спірна земельна ділянка, за основним цільовим призначенням віднесені до категорії земель житлової та громадської забудови. Черкаська міська рада, своїм рішенням № 8-67 від 31 березня 2005 року затвердила «[PERSON] надання у користування та передачі у власність земельних ділянок у м. Черкаси». [PERSON] було визначено, що погодження Проект відводу земельних ділянок проводить відділ екології та раціонального природокористування виконкому Черкаської міської ради. На підставі вище зазначеного рішення [PERSON], Черкаською міською радою виданий [PERSON] на право власності на земельну ділянку, Серії ЯГ № 532769 від 29 березня 2006 року. В даному випадку, [PERSON] дотримано певну процедуру отримання земельної ділянки, якою остання розпорядилась на власний розсуд, і всі послідуючі дії\~\~трансакцій із земельною ділянкою, то вони здійснювались відповідно до вимог\~Цивільного кодексу України\~та "Інструкції щодо порядку вчинення нотаріальних дій". 7 квітня 2006 року [PERSON] продала спірну землю [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1955. [PERSON] 02 вересня 2006 року здійснив відчуження цієї земельної ділянки на користь [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 3426. 21 березня 2013 року ця ж земельна ділянка, площею 1000,0 кв.м, розташована по вул. Ціолковського, 10/10, кадастровий номер 7110136700:02:009:0014 була набута у власність [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №2227. У період часу з червня 2013 року по вересень 2014 року на спірній земельній ділянці [PERSON] було збудоване нерухоме майно житловий будинок та господарська будівля з гаражем, які введені у експлуатацію відповідно до чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване у [PERSON] реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 березня 2015 року, що підтверджено відповідним Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17 березня 2015 року Серії СТА № 348036. Відповідно до ст.12 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить зокрема передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб. За приписами ч.1 ст.19 ЗК України за основним цільовим призначенням землі поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісового фонду; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Згідно зі ст.20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Відповідно до ст.40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва Статтею 51 ЗК України\~встановлено, що до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Відповідно до ст.52 ЗК України, землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Згідно зі ст.83 ЗК України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Згідно зі ст.1 Закону України Про планування та забудову територій від 20 квітня 2000 року №1699-ІІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), генеральний план населеного пункту це містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. За преамбулою цього Закону, ним встановлюються правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів. Земельні правовідносини, зокрема в частині визначення цільового та функціонального призначення землі, цим нормативним актом не регулюються. Прокурор у заявленому позові визначив спірну земельну ділянку як таку, що за своїм цільовим призначенням відноситься до категорії земель рекреаційного призначення та на підтвердження своєї правової позиції послався на генеральний план м.Черкаси, що був затверджений постановою [PERSON] Міністрів Української РСР від 29 березня 1984 року № 144, згідно з яким спірна земельна ділянка знаходиться на його думку у межах території зелених насаджень загального користування (територія парків, скверів), тобто являє собою землі загального користування населеного пункту і розміщення на даній земельній ділянці індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд не передбачено. Таку правову позицію суд вважає безпідставною та необґрунтованою. Генеральний план міста не визначений земельним законодавством як правовий акт, що відносить землі комунальної власності до тієї чи іншої категорії за цільовим призначенням. Для спірних правовідносин це є виключною компетенцією Черкаської міської ради. Правового акту, яким би ця земля була віднесена до категорії земель рекреаційного призначення прокурором наведено не було. Також не можна вважати достовірним твердження прокурора про знаходження земельної ділянки на території парку, оскільки парк Соснівський створений лише 22 липня 2010 року рішенням Черкаської міської ради № 5-932 і спірна земля у його межах не знаходиться. До того часу, зокрема на момент прийняття спірного рішення, створення паркової зони лише планувалося згідно з генпланом, реалізації так і не відбулося. Сам факт існування зелених насаджень або планування їх створення генеральним планом не відносить земельну ділянку до категорії парків чи земель комунальної власності загального користування, що не можуть бути передані у приватну власність. З наявного у матеріалах справи листа Управління культури Черкаської обласної державної адміністрації від 13 лютого 2013 року за № 03-01/239, адресованому заступнику прокурора м.Черкаси, зазначено, що Генеральним планом розвитку м.Черкаси, затвердженим у 1984 році, земельна ділянка, яка розташована у кварталі між вулицями Золотоніської, Грузиненка, Ціолковського, Мініна і Пожарського у м.Черкаси, входила до території, визначеної для створення парково-рекреаційної зони, але вимоги Генерального плану не були виконані і зазначена парково-рекреаційна зона не була створена, території до її складу не передавались, статус парково-рекреаційної зони не був визначений. Тут же зазначено, що законодавчі підстави проти приватизації земельних ділянок відсутні. Пунктом 2 оскаржуваного рішення Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 земельні ділянки, які передаються у власність громадянам, у т.ч. і спірна земельна ділянка, за основним цільовим призначенням віднесені до категорії земель житлової та громадської забудови, що і входить до повноважень цього органу місцевого самоврядування. У цій частині рішення Черкаської міської ради прокурором не оспорюється і є чинним на час розгляду даної справи судом. Визначення земельної ділянки як об'єкта права власності наведено у\~ст. 79 ЗК України\~згідно з якою, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місце розташування і визначеними щодо неї правами. Отже віднесення земельної ділянки до відповідної категорії земель проводиться згідно розробленої землевпорядної документації, якою визначаються межі земельної ділянки та її правовий статус. Затверджена рішенням міської ради землевпорядна документація є підставою для внесення змін до Державного земельного кадастру щодо цільового призначення земельної ділянки відповідно до вимог\~ст. 20 ЗК України. При підготовці проекту відводу земельної ділянки у власність [PERSON] за рахунок земель не наданих у власність і користування встановлене її цільове призначення та віднесення її до земель громадської та житлової забудови. Статтею 21 ЦК України\~передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Судом не встановлено суперечності в рішенні Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 актам цивільного законодавства та порушення цивільних прав або інтересів третіх осіб. Право розпорядження землею реалізоване Черкаською міською радою у межах наданих їй повноважень. Також судом береться до уваги як обставина, що у будь-якому разі виключає можливість витребування спірної земельної ділянки із володіння [PERSON], факт завершення на ній будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку із господарською будівлею, а також державна реєстрація права власності на це майно. Відповідно до ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені. Також відсутні підстави для витребування спірної землі у [PERSON], як добросовісного набувача у розумінні приписів ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України. Статтею\~\~328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд також вважає безпідставним посилання прокурора на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2014 року стосовно [PERSON], оскільки зазначеним вироком не встановлено обставин, які звільняються від доказування, у розумінні приписів ч.4 ст.61 ЦПК України та мають значення для правильного вирішення спору у даній справі. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed