Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач виконавчий комітет Тернопільської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за укладеним між ними 19 квітня 2010 року договором про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до умов зазначеного договору відповідач зобовязався перерахувати позивачу на розвиток та створення інфраструктури міста кошти в сумі 2 % від загальної кошторисної вартості обєкта реконструкції власної будівлі майстерні по порізці скла і дзеркал під індивідуальний житловий будинок з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою: вул. [PERSON]Вітовського, 8 в строк до здачі обєкта в експлуатацію. Однак, відповідач відмовився виконувати умови зазначеного договору. Зокрема, 30 грудня 2011 року [PERSON] зареєстрував декларацію про готовність реконструйованого обєкта до експлуатації. З метою сплати ним коштів на розвиток та створення інфраструктури міста позивачем було підготовлено проект додатку до договору від 19 квітня 2010 року, який надіслано відповідачу для розгляду і підписання. Однак станом на 11 вересня 2014 року [PERSON] його не підписав, коштів за договором не сплатив. З цих підставпозивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 720 гривень за договором про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста від 19 квітня 2010 року та за порушення виконання зобовязань за період з 30 грудня 2011 року 364,64 гривень інфляційних втрат, 3 % річних у розмірі 70,84 гривень та 7,20 гривень штрафу. Відповідач [PERSON] предявив до суду зустрічний позов до виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання недійсним договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста від 19 квітня 2010 року (далі договір). Обгрунтовує позов тим, що зазначений договір він підписав під тиском невидачі рішення про надання містобудівних умов і обмеження забудови земельної ділянки, в підтвердження чого зазначає, що договір укладений 19 квітня 2010 року, а рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 812 прийнято 20 травня 2010 року. Крім цього, невідємною частиною договору є розрахунок величини пайового внеску, який підписується одночасно з договором. Однак такий розрахунок і рахунок, на який слід було перераховувати кошти, були відсутні. Оскільки договір був укладений з порушенням вимог закону, позивач надіслав йому для розгляду та підписання проект додатку до договору за № 2892/06 від 05 грудня 2013 року з посиланням на ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рішення сесії Тернопільської міської ради від 08 квітня 2011 року № 6/7/132 «Про затвердження положення про порядок пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Тернополя». Однак відповідно до вимог цього Закону та Положення до участі у розвитку інфраструктури міста не залучаються замовники в разі будівництва будинків загальною площею до 300 кв.м. А площа його будинку (обєкта за адресою: вул. [PERSON]Вітовського, 8) з самого початку будівництва і до його завершення становила 164 кв.м. Декларація про готовність реконструйованого обєкта до експлуатації зареєстрована 30 грудня 2011 року, тобто вже в період дії зазначених Закону та Положення, відповідно до яких він не повинен брати участь у розвитку інфраструктури міста. До розрахунку пайового внеску взята не кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією, а вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію. З цих підстав він відмовився підписувати додаток до договору, який не відповідав вимогам закону. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Зустрічний позов не визнав, зіславшись на мотиви, які викладені в письмових запереченнях на зустрічну позовну заяву. Просив у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, пояснив, що вважає, що договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста від 19 квітня 2010 року таким, що суперечить закону. На момент подання деклараціі про готовність реконструйованого обєкта до експлуатації був чинним Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на підставі ст. 40 якого він не повинен залучатися до сплати пайових внесків. З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити. Зустрічний позов підтримав із викладених у ньому підстав, просив його задовольнити, визнати недійсним договір від 19 квітня 2010 року. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 19 квітня 2010 року між сторонами укладено договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста (далі договір). Згідно з п. 1.1 договору Сторона 2 ([PERSON]П.) перераховує Стороні 1 (виконавчому комітету Тернопільської міської ради) на розвиток та створення інфраструктури міста кошти в сумі 2 % від загальної кошторисної вартості об'єкту реконструкції власної будівлі майстерні по порізці скла і дзеркал під індивідуальний житловий будинок з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON]Вітовського, 8, відповідно до вимог Закону України «Про планування і забудову територій» та рішення Тернопільської міської ради № 5/26/8 від 30.04.2009 року «Про внесення змін і доповнень до рішення міської ради від 07.06.2007 року №5/10/5 «Про створення цільового фонду соціально-економічного розвитку міста Тернополя». Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 договору встановлено, що Сторона 2 зобов'язується подати документи, що підтверджують вартість реконструкції об'єкта містобудування до здачі об'єкта в експлуатацію; розмір пайової участі встановлюється на стадії здачі об'єкта в експлуатацію на підставі поданих Стороною 2 документів про вартість збудованого об'єкта; Сторона 2 зобов'язується перерахувати Стороні 1 вказану суму коштів до здачі об'єкта в експлуатацію єдиним платіжним дорученням до пільгового фонду соціально-економічного розвитку міста Тернополя на розрахунковий рахунок Сторони 1, який надається Стороні 2 перед проведенням оплати. Згідно з п. 3.2, 3.3 договору за невиконання чи неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством; за порушення передбаченого п.2.2 Договору строку сплати коштів, визначених у п 1.1 Договору Сторона 2 сплачує штраф у розмірі 1% від суми договору. На момент укладення зазначеного договору в Україні був чинним та діяв Закон України «Про планування і забудову територій». Відповідно до ст. 27-1 цього Закону замовник, який має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (у разі здійснення будівництва: об'єктів будь-якого призначення на замовлення органів державної влади або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів; будівель закладів освіти та культури, фізичної культури і спорту, медичного та оздоровчого призначення; будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; об'єктів комплексної забудови територій, що здійснюється на конкурсній основі; об'єктів, що споруджуються замість пошкоджених або зруйнованих внаслідок стихійного лиха чи техногенних аварій; об'єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, що споруджуються за кошти інвесторів). Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття об'єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Згідно зі ст. 23 цього закону забудова територій полягає в розміщенні та здійсненні будівництва нових об'єктів, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування існуючих об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі будівництво). Таким чином, на момент укладення спірного договору чинним законодавством був передбачений обовязок відповідача [PERSON] як замовника будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. 30 грудня 2011 року інспекцією ДАБК в Тернопільській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації реконструкції власної будівлі майстерні по порізці скла і дзеркал під індивідуальний житловий будинок з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON]Вітовського, 8. Вимог п.п. 2.1 договору щодо обовязку подати документи, що підтверджують вартість реконструкції об'єкта містобудування до здачі об'єкта в експлуатацію, [PERSON] не виконав. 12 березня 2011 року набрав чинності Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», з прийняттям якого втратив чинність Закон України «Про планування і забудову територій». Відповідно до ч. 11 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта письмово поінформувати про це місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням об'єкта будівництва. Згідно з ч. 5 цієї статті датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката Відповідно до ст. ст. 1, 2 цього Закону замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву; планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, серед іншого, реконструкцію існуючої забудови та територій. Таким чином на момент реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації - індивідуального житлового будинку з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON]Вітовського, 8, яка була здійснена 30 грудня 2011 року, чинним законодавством передбачений обовязок [PERSON] письмово поінформувати про це місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням об'єкта будівництва про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Однак, відповідно до п. 4 ч. 4 цієї статті до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках. Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено приведення у відповідність із цим Законом договору про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим Законом, якщо ним передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом. 18 листопада 2013 року з листа прокуратури м. Тернополя № 119-10898 вих/13 позивачу стало відомо про наявність декларації про готовність об'єкта до експлуатації реконструкції власної будівлі майстерні по порізці скла і дзеркал під індивідуальний житловий будинок з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON]Вітовського, 8, зареєстрованої ДАБК в Тернопільській області. 06 грудня 2013 року позивач направив відповідачу проект додатку до договору від 19 квітня 2010 року для погодження та підписання. Як слідує з цього проекту додатку до договору, на розгляд запропоновано такі зміни: в тексті пункту 1.1. Договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста від 19.04.2010 р., зареєстрованого рішенням виконавчого комітету від 18.06.2010 р. № 1010 замість «кошти в сумі 2 % від загальної кошторисної вартості об'єкту реконструкції власної будівлі майстерні по порізці скла і дзеркал під індивідуальний житловий будинок з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON] Вітовського, 8» читати: «кошти в сумі 720,00 грн. (сімсот двадцять гривень), що становить 2 % від загальної кошторисної вартості об'єкту реконструкції власної будівлі майстерні по порізці скла і дзеркал під індивідуальний житловий будинок з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON] Вітовського, 8», доповнити п.1.1. абзацом наступного змісту: «Вартість реконструкції згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації -36000,00 грн. (тридцять шість тисяч гривень). Розмір пайового внеску становить: 36000,00 грн. * 2% = 720,00 грн. (сімсот двадцять гривень)»; Пункт 2.3. Договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста від 19.04.2010 р., зареєстрованого рішенням виконавчого комітету від 18.06.2010 р. № 1010 викласти в наступній редакції: «2.3. «Сторона-2» зобов'язується перерахувати «Стороні-1» кошти в сумі 720,00 грн. (сімсот двадцять гривень) до здачі об'єкта в експлуатацію єдиним платіжним дорученням до бюджету розвитку міста на р/р 31519921700002, місцевий бюджет м. Тернополя, Код 37977726, ГУДКСУ у Тернопільської області, МФО 838012, код платежу 24170000, призначення платежу: «Надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту». Зазначений проект додатку до договору [PERSON] не підписав. Як слідує з декларації про готовність об'єкта до експлуатації реконструкції власної будівлі майстерні по порізці скла і дзеркал під індивідуальний житловий будинок з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON]Вітовського, 8, площа житлового будинку становить 164,2 кв.м., з яких площа нежитлового приміщення (майстерні) 81,8 кв.м. У 2013 році відповідач [PERSON] повторно здійснив реконструкцію зазначеного обєкта. Зокрема, як слідує зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 жовтня 2013 року, за [PERSON] на праві власності зареєстрований житловий будинок по вул. [PERSON]Вітовського, 8 в м. Тернополі загальною площею 164 кв.м. Таким чином, станом на час надіслання [PERSON] проекту додатку до договору, обєкт по вул. [PERSON]Вітовського, 8 в м. Тернополі був зареєстрований як житловий будинок площею 164 кв.м, а відповідно до ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в разі будівництва індивідуальних (садибних) житлових будинків загальною площею до 300 квадратних метрів замовники звільняються від пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Разом з тим, після здачі 30 грудня 2011 року в експлуатацію об'єкта реконструкції власної будівлі майстерні по порізці скла і дзеркал під індивідуальний житловий будинок з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON]Вітовського, 8, [PERSON] не виконав умови п.п. 2.1 2.3 договору від 19 квітня 2010 року та вимоги ч. 11 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Зазначений обєкт складався з житлового приміщення площею 82,4 кв.м. та нежитлового приміщення площею 81,8 кв.м., що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації індивідуального житлового будинку з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON]Вітовського, 8, зареєстрованою інспекцією ДАБК в Тернопільській області 30 грудня 2011 року. Звільнення від сплати пайового внеску для замовників будівництва нежитлових приміщень закон не передбачає. Відповідно до п.п. 1 договору від 19 квітня 2010 року розмір пайового внеску на розвиток та створення інфраструктури міста становить 2% від загальної кошторисної вартості обєкта реконструкції. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що при обчисленні розміру пайового внеску позивачем враховано вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію по цілому обєкту житловому будинку з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON]Вітовського, 8, загальною площею будівлі 164,2 кв.м., що згідно з декларацією становить 36000 гривень. Втім, на час здачі обєкта в експлуатацію позивач на підставі закону був звільнений від пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту при здійсненні будівництва житлового будинку загальною площею до 300 квадратних метрів. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пайового внеску в розмірі 2% від вартості основних фондів, які приймаються в експлуатацію по цілому обєкту, не грунтуються на вимогах закону. Суду не надано жодних доказів про загальну кошторисну вартість вбудованої майстерні по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON]Вітовського, 8. За таких обставин суд позбавлений можливості визначити розмір коштів, які підлягали сплаті відповідачем за договором від 19 квітня 2010 року. З цих підстав позов виконавчого комітету Тернопільської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 720 гривень за договором про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста від 19 квітня 2010 року та за порушення виконання зобовязань за період з 30 грудня 2011 року 364,64 гривень інфляційних втрат, 3 % річних у розмірі 70,84 гривень та 7,20 гривень штрафу до задоволення не підлягає. При вирішенні зустрічного позову [PERSON] суд враховує такі обставини. Як підставу недійсності договору від 19 квітня 2010 року [PERSON] зазначав, що цей договір він підписав під тиском невидачі рішення про надання містобудівних умов і обмеження забудови земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним, тобто він є оспорюваним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися у незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В обгрунтування застосування тиску з боку виконавчого комітету Тернопільської міської ради при укладенні оспорюваного договору позивач зазначав, що договір укладений 19 квітня 2010 року, а рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 812 про розгляд його звернення з питань будівництва по вул. [PERSON]Вітовського, 8 в м. Тернополі прийнято 20 травня 2010 року. Як слідує з рішення № 812 від 20 травня 2010 року, виконавчий комітет Тернопільської міської ради вирішив надати [PERSON] містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки по вул. [PERSON]Вітовського, 8 в м. Тернополі для реконструкції власної будівлі майстерні по порізці скла і дзеркал під індивідуальний житловий будинок з вбудованою майстернею по порізці скла і дзеркал за адресою вул. [PERSON]Вітовського, 8. Прийняття зазначеного рішення після укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста не доводить факту застосування виконавчим комітетом Тернопільської міської ради тиску до [PERSON] при укладенні договору від 19 квітня 2010 року. Будь-яких інших доказів застосування психічного впливу на [PERSON] з метою спонукання його до укладення цього правочину судом не здобуто. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору від 19 квітня 2010 року) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Договір від 19 квітня 2010 року відповідає вимогам чинного на час його укладення законодавства, в тому числі ч. 13 ст. 27-1 Закону України «Про планування і забудову територій», відповідно до якої істотними умовами договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту є: розмір пайового внеску; терміни (графік) оплати пайового внеску; відповідальність сторін. Пайовий внесок сплачується в повній сумі єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Граничний термін сплати пайового внеску не повинен перевищувати одного місяця після прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію. Щодо тверджень відповідача про недотримання вимог закону про те, що невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайового внеску (участі) замовника у створення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, то цей розрахунок міститься в самому договорі, в п. 1.1 якого вказано, що розмір пайового внеску становить 2 % від загальної кошторисної вартості об'єкту реконструкції, договором передбачено обовязок його сплати до здачі об'єкта в експлуатацію єдиним платіжним дорученням до пільгового фонду соціально-економічного розвитку міста Тернополя на розрахунковий рахунок, який надається перед проведенням оплати. За вказаних обставин суд приходить до переконання про безпідставність зустрічних позовних вимог. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що позовні вимоги виконавчого комітету Тернопільської міської ради та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають, а тому в задоволенні позовів сторін слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати з відповідача [PERSON] не стягуються, оскільки він звільнений від їх сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 237, 239, 525, 526, 530, 533, 610, 625Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed