Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою 19.09.2013 року, востаннє уточнюючи свої позовні вимоги в судовому засіданні просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 12.08.2008 року, укладений між позивачем та СФГ "Кристал" та зобов'язати відповідача повернути належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 4,988 га, яка розташована на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1221887700-01-008-0174. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що відповідач істотно порушує умови договору, а саме використовує орендовану земельну ділянку не за цільовим призначенням, починаючи з 2011 року безперервно засіває її соняшником, чим виснажує землю, порушує нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах. Безперервне засівання її земельної ділянки соняшником призводить до знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, що в розумінні п. 32 договору оренди є підставою для розірвання договору. Ще однією підставою для розірвання договору позивач вказувала порушення СФГ «Кристал» п. 9, 11 договору оренди, оскільки орендна плата за 2013 рік виплачена їй лише частково, оскільки замість 2000 кг. зернових вона отримала лише 1800 кг. Також вказувала, що зі слів [PERSON], яка працювала бухгалтером в СФГ «Кристал», їй стало відомо, що голова СФГ «Кристал» самостійно землю не обробляє, оскільки часто хворіє, без дозволу та оформлення документів передає її в користування інших осіб, зокрема ПП «Трейдланд», ТОВ «Новолозуватське», ПП «Вибір», чим порушуються її права як орендодавця, оскільки згоду на використання землі іншими особами вона не давала. 03.08.2013 року вона звернулася до відповідача з письмовою вимогою про розірвання договору оренди, вимагала в подальшому не засівати жодної сільгоспкультури на її земельній ділянці та негайно провести остаточний розрахунок по орендній платі. Відповідач вказану вимогу проігнорував, відмовившись отримувати її на поштовому відділенні. У зв'язку з цим, позивач просить суд розірвати договір оренди в судовому порядку та повернути належну їй земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] уточнений позов підтримав, просив його задовольнити. Причинами розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки власнику вказував істотне порушення відповідачем умов договору, а саме безперервне, протягом 2011-2013 років, засівання земельної ділянки соняшником, що призводить до порушення нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах, фактичного пошкодження та знищення земельної ділянки. Стверджував, що відповідач використовує землю не за цільовим призначенням, орендну плату за 2013 рік виплатив лише частково, а також постійно передає земельну ділянку в користування інших осіб без дозволу орендодавця. Представник відповідача Штефан Д.Ю. позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, наполягав на тому, що орендована у позивача земельна ділянка використовується за цільовим призначенням, оскільки на ній вирощуються сільськогосподарські культури. Стверджував, що ФГ відповідно до договору оренди має право самостійно вирішувати, які культури засівати на орендованій земельній ділянці. У разі виявлення погіршення якості земельної ділянки, господарство вживатиме заходів для покращення її якості, що не призведе до порушення прав орендодавця. Господарство щороку звітує перед управлінням аграрного розвитку Криворізької РДА про зайняті ним площі землі та про культури, які на них засіваються, при цьому жодних зауважень щодо порушення нормативів сівозмін до господарства не висувалося. На даний момент СФГ звернулося до Криворізької РДА з проханням роз'яснити процедуру та надати перелік документів необхідний для розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Наполягав на тому, що факт порушення нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах позивачем не доведено, погіршення якості, а тим більше знищення земельної ділянки не доведено, до компетентних органів з заявами про порушення відповідачем земельного та екологічного законодавства позивач не зверталася. Також заперечував факт передання орендованої земельної ділянки відповідачем у користування інших осіб. Факт порушення п.9 договору щодо розміру орендної плати за 2013 рік представник відповідача визнав, але наполягав на тому, що разове порушення порядку виплати орендної плати не може бути підставою для розірвання договору оренди. Представник третьої особи - Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області до суду не з'явився, відповідно до його заяви просив справу розглянути за його відсутності (а.с.53,66). Будучи присутнім судовому засіданні 12.03.2014 року представник Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області Сирота О.А. вказував, що перевірка дотримання нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах проводиться інспекцією сільського господарства за заявою власника землі та на підставі проекту землеустрою щодо еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, якого у відповідача не має, за що він може бути підданий адміністративній відповідальності. Позивач з заявами про проведення перевірки до ДІСГ Дніпропетровської області не зверталася, а тому підстави для проведення перевірки були відсутні. Наполягав на тому, що проведення перевірки дотримання нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах до компетенції сільського голови не відноситься, а є виключною компетенцією інспекції. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та третьої особи, допитаної в якості свідка [PERSON], дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,988 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Чкаловської сільської ради Криворізького району, що підтверджується державним актом від 19.10.2001 року (а.с. 6) 12.08.2008 року між [PERSON] та СФГ «Кристал» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець [PERSON] передала орендарю - СФГ «Кристал» в строкове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку площею 4,988 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено на 10 років (а.с. 7-9). Земельна ділянка була передана орендарю в натурі, що підтверджується актом прийому -передачі від 12.08.2008 року (а.с. 10). Вказаний договір оренди землі пройшов державну реєстрацію у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», що підтверджується відміткою в договорі (а.с. 8 зворот), тобто є укладеним в розумінні ст. 20 Закону України «Про оренду землі», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, та ст.. 125 ЗК України, а отже користування орендарем цією земельною ділянкою є правомірним. Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Стаття 31 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Позивач однією з підстав для розірвання договору оренди землі вказує порушення відповідачем вимог п. 28 договору оренди землі, відповідно до якого від орендаря вимагається використовувати землю за цільовим призначенням, забезпечення екологічної безпеки при користуванні земельною ділянкою шляхом дотримання вимог земельного та екологічного законодавства. Відповідно до ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Так, серед інших категорій земель виділяють землі сільськогосподарського призначення. Стаття 22 ЗК України передбачає, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані, в тому числі, для виробництва сільськогосподарської продукції. До земель сільськогосподарського призначення, серед інших, належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю та договору оренди земельної ділянки, належна [PERSON] земельна ділянка є земельною ділянкою сільскогосподарського призначення, наданою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, одним з основних видів діяльності СФГ «Кристал» є вирощування зернових, бобових культур та насіння олійних культур. (а.с. 22-24). Як вказував в судовому засіданні представник відповідача та не заперечувалося позивачем та його представником, СФГ «Кристал» використовує орендовану земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур, що свідчить про дотримання відповідачем цільового використання орендованої земельної ділянки. Ще однією підставою для розірвання договору оренди позивач вказувала постійне засівання земельної ділянки соняшником протягом 2011-2013 років, що порушує сівозміни, погіршує стан землі, призводить до її знищення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Постанова КМУ № 164 від 11.02.2010 року «Про затвердження нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах» встановлює допустимі нормативи періодичності вирощування культур на одному і тому ж полі, зокрема для соняшнику - не менше ніж через сім років. Позивачем до суду надана довідка сільської ради та акт обстеження посівів по Чкаловській сільській раді, складений за участі сільського голови, землевпорядника, депутата та свідка по справі [PERSON], в яких зафіксовано, що на полі площею 48,64 га на протязі останніх років вирощується соняшник, чим погіршується стан земельних ділянок та порушуються умови договору (а.с. 12-13). Однак, предметом спору по даній справі є земельна ділянка [PERSON] площею 4,988 га., а у вище вказаних довідці та акті вказано про земельну ділянку площею 48,64 га., без ідентифікації земельних ділянок та їх власників. Тобто позивачем не надано доказів того, що саме на її земельній ділянці здійснювалося вирощування соняшника протягом 2011-2013 років підряд. Крім цього, як вказував Сирота О.А. - представник ДІСГ, проведення перевірки дотримання сівозмін не є компетенцією сільського голови, а відповідно до Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України № 459 від 13.04.2011 року, є виключною компетенцією Держсільгоспінспекції, при цьому позивач з заявою про проведення такої перевірки до інспекції не зверталася. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що надана довідка сільської ради та акт не є належними доказами порушення нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах. Крім цього, доводи позивача в частині засівання її земельної ділянки соняшником протягом 2011-2013 років, спростовуються довідкою Управління агропромислового розвитку КРДА, до якого відповідач щороку подає звітність, з якої вбачається, що в 2011 році СФГ «Кристал» мало у користуванні угіддя площею 430,01 га., з яких засівало 400,11 га, при цьому жодного гектару не було засіяно соняшником. У 2012 році у користуванні господарства перебувало 428,83 га, з яких посівна площа склала 193,64 га, з яких соняшником було засіяно лише 85 га., решта 108,64 га - засіяно озимою пшеницею. В 2013 році з 328,83 га, які перебували у користуванні СФГ «Кристал», засівалися 292 га, з яких соняшником 132 га., пшеницею озимою - 60 га., пшеницею ярою - 100 га (а.с. 58). Отже суд приходить до висновку, що позивачем та його представником не доведено факту допущення відповідачем порушень нормативів сівозміни, погіршення якості землі орендодавця, тим більше про її знищення, які є підставою для розірвання договору відповідно до п. 32 договору оренди від 12.08.2008 року, а тому підстави для розірвання договору відсутні. Крім цього, відповідно до п. 27 договору оренди від 12.08.20108 року, орендар має право самостійно визначати напрями своєї господарської діяльності, використовувати земельну ділянку відповідно до цільового призначення, а відповідно до п. 28 договору орендар, після закінчення дії договору, зобов'язаний повернути земельну ділянку орендодавцю у стані не гіршому ніж на момент передачі. Відповідно до п. 25 договору [PERSON] має право вимагати відшкодування збитків, у разі погіршення орендарем корисних властивостей земельної ділянки, пов'язаних зі зміною її стану. Аналіз вказаних норм договору вказує на те, що СФГ «Кристал» отримавши в користування земельну ділянку має право самостійно на ній господарювати, визначати напрями своєї господарської діяльності, зокрема які культури засівати, але при закінченні строку дії договору, має вжити заходів для відновлення попереднього стану земельної ділянки та передати її [PERSON] у стані не гіршому ніж на момент передачі земельної ділянки в користування. У разі недотримання вказаних вимог договору [PERSON] має право на відшкодування збитків викликаних погіршенням якості землі. Аналогічна позиція висловлена в п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Що стосується того, що земельна ділянка використовується не орендарем, а без дозволу орендодавця передана в користування іншими особами, про що вказувала допитана в якості свідка [PERSON], пояснення якої суд оцінює критично, оскільки остання є позивачем в аналогічній справі до СФГ «Кристал», та вказані доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не були доведені позивачем та заперечувалися представником відповідача. Ще однією підставою для розірвання договору оренди позивач вказує порушення п. 9 договору оренди в частині сплати орендної плати не в повному обсязі. Стаття 21 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. ЇЇ розмір, форма і строки внесення встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до п. 9 договору оренди від 12.08.2008 року орендар має сплатити орендодавцю орендну плату в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки, що в сумі становить 1360 грн. в грошовій формі, або в натуральній формі: зернові 2 тони, солома одну тону, оранка двадцять п'ять соток. Пунктами 9, 11 договору передбачено що орендна плата сплачується щороку, не пізніше як у термін від «15» серпня по «01» грудня кожного року (а.с. 7 зворот). Як вбачається з розрахунків за оренду землі в 2013 році по СФГ «Кристал», [PERSON] отримала 1800 кг. зернових в рахунок орендної плати за 2013 рік (а.с. 56), що підтвердила сама позивач. Отже, відповідач орендну плату за 2013 рік виплатив лише частково, невиплаченою на час розгляду справи в суді залишилося 200 кг. зернових, 1000 кг. соломи та 0,25 га оранки, тобто має місце порушення п. 9 договору. Однак, відповідно до п. «д» ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Як вказував представник відповідача та не заперечувалося позивачем та його представником, СФГ «Кристал» протягом 2008-2012 років належним чином виконувало умови договору щодо виплати орендної плати. Хоча судом і встановлено факт затримки розрахунку по орендній платі за 2013 рік в повному обсязі, оскільки проведено лише частковий розрахунок, але одноразова затримка у виплаті орендної плати не свідчить про систематичність порушення умов договору в частині виплати орендної плати, а тому не є підставою для розірвання договору оренди. Аналогічна позиція викладена в постанові ВС України від 12.12.2012 року у справі № 146 цс12, яка є обов'язковою для судів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Порушення строків виплати орендної плати, відповідно до п. 13 договору оренди, є підставою для нарахування пені, що спрямовано на захист порушеного права позивача, однак позивач таких вимог не заявляє, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Оскільки договір оренди від 12.08.2008 року є дійсним, строк його дії не закінчився, порушення умов договору, які відповідно до п. 32 договору оренди землі, могли б стати підставою для розірвання договору судом, позивачем не доведено, а затримка у виплаті орендної плати не носить систематичного характеру, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні її позову. Позивачем по справі сплачений судовий збір в розмірі - 453,26 грн., який він просив стягнути з відповідача. Оскільки рішенням суду в задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем йому не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed