Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

10.04.2018 року позивач ТОВ «ОПТТОРГ-15» в особі директора [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 14408,76 грн. завдану під час виконання трудових обовязків; стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 14408,76 грн. завдану під час виконання трудових обовязків; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати, понесені позивачем. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] з 21.08.2017 року по 04.09.2017 рік включно працювала у ТОВ «ОПТТОРГ-15» на посаді заступника керуючого магазином, з 04.09.2017 року по 31.01.2018 рік на посаді керуючою магазином «Делві №130» у м. Полтава, вул. Сакко 12 а, та була звільнена наказом №39-к від 21.01.2018 року. Відповідач [PERSON] також працювала у ТОВ «ОПТТОРГ-15» на посаді заступника керуючого магазином «Делві №130» у м. Полтава, вул. Сакко 12 а у період з 07.09.2017 року по 14.02.2018 рік та була звільнена наказом № 64-к від 14.02.2018 р. Для працівників магазину «Делві №130» була встановлена колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, у звязку із чим 07.09.2017 року між TOB «ОПТТОРГ-15» та керівником колективу магазину [PERSON] був укладений договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. По акту приймання-передачі [PERSON] та [PERSON] прийняли товарно-матеріальні цінності на загальну суму 273\~699,08 грн. В результаті проведеної 26.01.2018 р. комісійної позапланової інвентаризації товару магазину було виявлено нестачу товару )товарно-матеріальних цінностей) на суму 28\~817,53 грн. Позивач вважає, що оскільки відповідачі працювали однакову кількість часу та виконували однакову роботу, на них необхідно покласти відповідальність за відшкодування шкоди у рівних частках по 14408,76 грн. з кожного. Оскільки відповідачі добровільно відшкодувати шкоду відмовились, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.04.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом всіх учасників справи. В межах строку, встановленого судом, 31.05.2018 року від відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. В обгрунтування заперечень вказували, що позивач в позасудовому порядку не звертався до них із вимогою добровільно відшкодувати шкоду; вказано, що відповідно до затверджених на товаристві стандартів, у магазині проводились інвентаризаційні перевірки майже щоденно, а також проводились планові щомісячні інвентаризації, про які у позові позивач не зазначає; позивачем не надано до позову жодного акту проміжних інветаризацій; інвентаризаційних опис, на який посилається позивач, як на підтвердження факту завдання матеріальної шкоди, на думку відповідачів, є неналежним і недостатнім доказом, оскільки у ньому зазначено суму недостачі та зафіксовано суму надлишку товару, що свідчить про неправильність встановленої матеріальної шкоди, а також є проміжним документом, натомість бухгалтерські звіряльні відомості активів і зобов'язань (у яких мають бути відображені розбіжності між даними бухгалтерсього обліку та даними інвентаризаційних описів) відсутні. Також, відповідачами зазначено у відзиві, що після проведенння інвентаризації ними у магазині додатково було виявлено товарно-матеріальних цінностей на суму 4000,00 грн., про що було повідомлено директора товариства. Також, зазначено, що у Протоколі, складеному після закінчення інвентаризації, не наведено жодних причин нестач, втрат та лишків, а також пропозиції щодо заліку внаслідок пересортиці, списання нестач в межах норм природного убутку. Відповідачі посилались у відзиві про відсутність належних доказів їх вини у нестачі товарно-матеріальних цінностей. Відповідачами зазначено, що відповідно до чинного трудового законодавства відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, а не виявлена в результаті інвентаризації нестача; докази та розрахунок саме прямої дійсної шкоди матеріали справи не містять. Таким чином, за відсутності складу трудового майнового правопорушення, відповідачі прохали суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 12.06.2018\~року на\~електронну адресу\~суду надійшла\~письмова відповідь ТОВ «ОПТТОРГ-15» на відзив, у якій вказано, що за період з 07.09.2017 по 26.01.2018 рік інвентаризаційна перевірка була одна; будь-які належні докази проведення планових щомісячних перевірок, а також докази виявлення відповідачами товарно-матеріальних цінностей на суму 4000,00 грн., що не включені в інвентаризаційний опис, - відсутні; зазначено, що перевірка проводилась за актом прийому-передачі товару, прийнятого відповідачами, а тому товари, які вибули та були списані не приймались в інвентаризації. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, прохав позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляла. Адвокат [PERSON], що діє в інтересах обох відповідачів, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з урахуванням пояснень, викладених у відзиві. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, надавши їм оцінку в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 21.08.2017 року відповідач [PERSON], згідно наказу (розпорядження) ТОВ «ОПТТОРГ-15» № 685-к від 18.08.2017 року прийнята на роботу на посаду заступника керуючого магазином «Делві№130», що розташований за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а. Відповідно до наказу (розпорядження) ТОВ «ОПТТОРГ-15» №754-к-к від 05.09.2017 року [PERSON] переведена на посаду керуючої магазином «Делві№130», що розташований за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а. Згідно з наказом ТОВ «ОПТТОРГ-15» №39-к від 31.01.2018 року з [PERSON] припинено трудовий договір на підставі ст.38 КЗпП України\~за власним бажанням. \~ \~ \~ \~Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 07.09.2017 року згідно з наказом (розпорядження) ТОВ «ОПТТОРГ-15» № 884-к від 06.09.2017 року прийнята на роботу на посаду заступника керуючого магазином «Делві№130», що розташований за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а. \~ \~ \~ \~Згідно з наказом ТОВ «ОПТТОРГ-15» №64-к від 14.02.2018 року з [PERSON] припинено трудовий договір на підставі ст.38 КЗпП України\~за власним бажанням. \~ \~ \~ \~Таким чином, відповідач [PERSON] перебувала з ТОВ «ОПТТОРГ-15» у трудових відносинах з 21.08.2017 р. по 31.01.2018 р. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] перебувала з ТОВ «ОПТТОРГ-15» у трудових відносинах з 07.09.2017 р. по 14.02.2018 р. \~ \~ \~ \~З посадовою інструкцією керуючого магазином та посадовою інструкцією його заступника [PERSON] та [PERSON] були ознайомлені під розписку. \~ \~ \~ \~Відповідно до наказу ТОВ «ОПТТОРГ-15» №56 від 07.09.2017 р. для колективу працівників магазину «Делві№130», що розташований за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а було встановлено колективну матеріальну відповідальність; керівником колективу призначено керуючого магазином [PERSON], а вразі її відсутності обвязки керівника покладаються на заступника [PERSON]; наказано укласти письмовий договір про колективну матеріальну відповідальність з вказаними членами колективу. Згідно з наявними у вказаному наказі підписами [PERSON] та [PERSON] останні підтвердили факт свого ознайомлення з наказом та згоди з ним. Судом встановлено, що 07.09.2017 р. на підставі вказаного вище наказу між ТОВ «ОПТТОРГ-15» в особі директора [PERSON] і членами колективу (бригади) магазину «Делві№130» за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а в особі керуючої магазином [PERSON] було укладено Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. 07.09.2017 року складено Акт прийняття-передачі товару № 150, відповідно до якого вбачається прийняття [PERSON] та [PERSON] товару на загальну суму 273699,08 грн. (з ПДВ), що знаходився на маркеті Магазину №130, розташованого за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а. Акт підписано [PERSON], [PERSON] Судом встановлено, що згідно з наказом TOB «ОПТТОРГ-15» № 150 від 25.01.2018 року «Про проведення позапланової інвентаризації товару на магазині», 26.01.2018 року було проведено позапланову комісійну позапланову інвентаризацію товарних залишків на Магазині «Делві №130» за адресою м. Полтава, вул.Сакко,12а за період з 07.09.2017 р. по 26.01.2018 р. Належних доказів проведення у вказаному магазині проміжних інвентаризацій (щоденних, щомісячних) матеріали справи не містять. З пояснень допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які також працювали у магазині №130, розташованому за адресою м. Полтава, вул. Сакко,12а, вбачається, що у вказаному магазині у період із вересня 2017 р. по грудень 2017 р. проводились щоденні інвентаризації, і що за недостачу товару були здійсненні відрахування із заробітної плати всіх працівників. Однак покази свідків в цій частині є недостатніми доказами для встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, спричиненої недостачею товару. Відповідно до підписаної [PERSON], [PERSON] розписки (а.с. 37) вбачається, що до початку проведення інвентаризації всі видаткові і прибуткові документи на товарно-матеріальні цінності здано до бухгалтерії і всі товарно-матеріальні цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковано, а ті, які вибули, - списано на видатки. Згідно з інвентаризаційним описом № 641 на 26.01.2018 р. встановлено нестачу товару (товарно-матеріальних цінностей) на загальну суму 28817,53 грн. (Без ПДВ) та надлишки товару на загальну суму 6970,14 грн. Вказаний інвентаризаційних опис підписано [PERSON] та [PERSON] 29.01.2018 року за результатом проведеної комісійної позапланової інвентаризації директором TOB «ОПТТОРГ-15» складено Протокол, з якого вбачається, що матеріально-відповідальні особи відмовились від надання пояснень причин виявленої нестачі товару; виявлений надлишок товару, який не закуповувався кваліфікований як «не оприбуткований товар у точці продажу», який підлягає оприбуткуванню на баланс TOB «ОПТТОРГ-15». Предметом спору, що виник між сторонами є відшкодування працівниками [PERSON] та [PERSON] матеріальної шкоди, завданої внаслідок втрати майна під час виконання трудових обовязків. До спірних відносин підлягають застосуванню наступні норми права. Згідно з ч. 1, 2\~ст.\~130\~КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Пленум Верховного\~Суду України\~у постанові\~від 29\~грудня 1992\~року \~№\~14\~"Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~шкоди,\~заподіяної підприємствам,\~установам,\~організаціям їх\~працівниками" зазначив, що суд у кожному випадку суд зобов'язаний з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Пленум Верховного Суду України у постанові від 29 грудня 1992 року № 14 також роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, а також вина працівника. Пунктом 1 ч.1 ст.134 КЗпП України\~визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1 цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як було встановлено судом вище, між відповідачами та товариством було укладено Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму передбачено, що вирішуючи вимоги, які ґрунтуються на договорі про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, суди мають виходити з того, що остання є повною матеріальною відповідальністю, яка регулюється ст.135-2 КЗпП України. Відповідно до вказаного Договору (п. 8) члени колективу (бригади) зобовязані дбайливо ставитись до цінностей і вживати заходів до запобігання шкоди; в установленому порядку вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух та залишки цінностей; своєчасно інформувати власника про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей. Вказаним обовязкам членів колективу кореспондує зустрічний обовязок власника (п. 9): створювати колективу (бригаді) умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна; своєчасно вживати заходи до виявлення і усунення причин, що перешкоджають забезпеченню колективом (бригадою) зберігання цінностей; виявляти конкретних осіб, винних у заподіянні шкоди тощо. Позивач вказував на нестачу товару, яку вважає прямою дійсною шкодою спричиненою товариству його працівниками, розмір якої визначив загальною вартістю втраченого майна. Однак позивачем не зазначено у позові, а матеріали справи не містять належних доказів протиправної поведінки кожного із працівників (відповідачів у справі), що знаходиться у причинному зв'язку із результатом у вигляді шкоди, що настала, а також, відповідно, позивачем не доведено і вини працівників щодо спричиненої шкоди. Згідно\~ст.\~138 КЗпП України обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Щодо оцінки доказів спричинення і розміру шкоди, наданих стороною позивача, а саме акт прийняття-передачі товарів на відповідальне зберігання, Інвентаризаційний опис виявленої нестачі товару та Протокол про результати комісійної позапланової інвентаризації, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 15 розділу ІІ Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (із змінами) інвентаризаційні описи застосовуються для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства та тих активів, які належать іншим підприємствам і обліковуються поза балансом. В акті інвентаризації фіксуються наявність готівки, грошових документів, бланки документів суворої звітності, фінансових інвестицій, а також повнота відображення грошових коштів на рахунках у банку (реєстраційних рахунках), дебіторської та кредиторської заборгованостей, зобовязань, коштів цільового фінансування, витрат і доходів майбутніх періодів, забезпечень (резервів), які створюються відповідно до вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у державному секторі, міжнародних стандартів та інших актів законодавства. Інвентаризаційні описи застосовуються для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства та тих активів, які належать іншим підприємствам і обліковуються поза балансом. Відповідно до п. 20 розділу ІІ вказаного Положення бухгалтерською службою складаються звіряльні відомості активів і зобовязань, у яких відображаються розбіжності між даними бухгалтерського обліку і даними інвентаризаційних описів (актів інвентаризації). Зазначених документів (звіряльних відомостей активів і зобовязань) до матеріалів позовної заяви не додано, таким чином Інвентаризаційний опис не може вважатися достатнім доказом розміру спричиненої шкоди. Крім того, аналізуючи Акт прийняття-передачі товару №150 та Інвентаризаційний опис судом встановлено, що кількість та найменування товару у вказаних документах різниться. Згідно із розписки, що міститься в матеріалах справи (а.с. 37) зазначено, що до початку проведення інвентаризації всі видаткові і прибуткові документи на товарно-матеріальні цінності здано до бухгалтерії і всі товарно-матеріальні цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковано, а ті, які вибули, - списано на видатки. Однак, доказів, з яких можливо було б перевірити кількість оприбуткованих товарно-матеріальних відомостей, та тих, які вибули, не надано стороною позивача. Позивачем не надано достатніх та належних доказів в підтвердження спричинення відповідачами прямої дійсної шкоди та її розміру. Жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачі неналежно виконували свої трудові обовязки, внаслідок чого товариству була завдана шкода, позивачем також не надано, що унеможливлює покладення матеріальної відповідальності на відповідачів [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). На підставі встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В силу вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed