Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

У червні 2019 року адвокат Лаєвська Марине Леніківна, представляючи інтереси [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , діючи на підставі ордерів серії ХВ №482000074, ХВ № [NUMBER] , ХВ №482000076 виданих у відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, в якій просить: -визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку житлового будинку літ «А-1» загальною площею 58, 40 кв.м., житловою 32,10 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку житлового будинку літ «А-1» загальною площею 58, 40 кв.м., житловою 32,10 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку житлового будинку літ «А-1» загальною площею 58, 40 кв.м., житловою 32,10 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування вимог приведеної позовної заяви зазначено, що подружжя [PERSON] та [PERSON] за життя в 1978 році по [ADDRESS] збудувало житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 58,40 кв.м., житловою 32,10 кв.м., а також надвірні будівлі: погріб літ. «Б», літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», гараж літ. «Д», свердловину літ. «К», вимощення літ. «І», вигрібну яму літ. «Е», ворота з хвірткою № 1, огорожу № 2. В погосподарській книзі Русько-Тишківської сільської ради по селу Руські Тишки під № 269 зареєстрований вищевказаний житловий будинок разом зі службовими спорудами, головою господарства значиться [PERSON] , двір відноситься до категорії робочих, за житловим будинком значиться земельна ділянка площею 1700 кв.м. фонду Русько-Тишківської сільської ради. Право власності на вказаний житловий будинок в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» не реєструвалося, про що свідчить відповідь від 29.12.2018. Однак, в силу положень Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», а також Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою. Так, [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] . Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входили земельна частка (пай) у розмірі 6,77 умовних кадастрових га на землі в КСП ім. Карла Маркса с. Руські Тишки Харківського району Харківської області та житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . В шестимісячний термін після смерті [PERSON] до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися діти спадкодавиці [PERSON] , позивач [PERSON] , позивач [PERSON] . 21 листопада 2008 року спадкоємці [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частко земельної частки (паю) на землі в КСП ім. Карла Маркса с. Руські Тишки Харківського району Харківської області у рівних частках кожний. 29 квітня 2011 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку земельної частки (паю) на землі в КСП ім. Карла Маркса с. Руські Тишки Харківського району Харківської області. Таким чином, в силу положень статті 1268 ЦК України, враховуючи, що всі спадкоємці прийняли спадщину після смерті матері та оформили спадкові права на частину спадкового майна, вони також набули право на спадковий будинок по [ADDRESS] у рівних частках. Однак, [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на 1/3 частку спірного житлового будинку з надвірними будівлями за вищевказаною адресою. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є дружина померлого позивач по справі [PERSON] . З питанням про отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , позивачі звернулись до нотаріальної контори, проте постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Ольховської Л.М. від 28 травня 2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, оскільки право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] не зареєстровано. Таким чином, у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на спадковий будинок, позивачі можуть реалізувати свої спадкові права лише у судовому порядку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2019 року у даній справі відкрито провадження, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Даною ухвалою також витребувано з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області відомості про осіб, які зверталися із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що на час смерті постійно проживала по [ADDRESS] , чи посвідчувався від її імені заповіт, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину, а також відомості про осіб, які зверталися із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що на час смерті постійно проживала по [ADDRESS] , чи посвідчувався від його імені заповіт, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину. 02 серпня 2019 року у суду з Харківської районної державної нотаріальної контори надійшла інформація на виконання ухвали суду від 01 липня 2019 року. У відповідності до ухвали від 16 серпня 2019 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Від представника позивачів адвоката Лаєвської Марине Леніківни до суду надійшла заява, в якій представник просить розглядати дану справу у відсутність позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача селищного голови Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області Сікаленко М. до суду надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу у відсутність їх представника за наявними у матеріалах справи доказами. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступних висновків. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі. Правилами частини третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 58,40 кв.м., житловою 32,10 кв.м., по [ADDRESS] , за даними з інформації Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 06.04.2015 № ч-115 (а.с. 24) та технічного паспорту на садовий (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 25-28), будовано у 1978 році. У відповідності до копії інформації Русько-Тишківської сільської ради за вих.№ 187 від 11.03.2015, в погосподарській книзі Русько-Тишківської сільської ради по селу Руські Тишки під № 269 зареєстрований вищевказаний житловий будинок разом зі службовими спорудами, головою господарства значиться [PERSON] . Двір відноситься до категорії робочих, за житловим будинком значиться земельна ділянка площею 1700 кв.м. фонду Русько-Тишківської сільської ради (а.с.22). Як вбачається з інформації Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 06.04.2015 № ч-115, право власності на вказаний житловий будинок в бюро не було реєстровано (а.с.24). При цьому, у 1978 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Так, згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться у сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Разом з тим, згідно статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, на законодавчому рівні в Україні встановлені особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку. У відповідності до приведеної вище статті для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні)житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року, і щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений-сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки і прибудови до них, що були збудовані до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, технічна інвентаризація є необов`язковою. Отже, згідно статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок може бути підтверджено випискою із по господарської книги, наданої виконавчим органом сільської ради, селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи викладене вище, а також ту обставину, що згідно інформації Русько-Тишківської сільської ради за вих.№ 187 від 11.03.2015 в погосподарській книзі Русько-Тишківської сільської ради по селу Руські Тишки під [ADDRESS] зареєстрований житловий будинок збудований у 1978 році, головою господарства по якому значиться [PERSON] , зазначений житловий будинок став об`єктом права власності. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане 04 березня 2008 року Русько-Тишківською сільською радою Харківського району Харківської області на підставі актового запису № 20 (а.с.20), [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась, зокрема, із вказаного вище житлового будинку. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями статті 1257 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутність спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. За змістом статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із інформації Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області за вих.№3056/02-14 від 25.07.2019 судом встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом відповідно до статті 1261 ЦК України, після смерті [PERSON] померлої [INFO] , які звернулись у шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини були діти померлої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.50-55). Також спадкоємці 21 листопада 2008 року та 29 квітня 2011 рокуотримали свідоцтва про право на спадщину на відповідні частки у праві на земельну частку (пай) на землі в КСП ім. Карла Маркса с. Руські Тишки Харківського району Харківської області у рівних частках кожний. Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, враховуючі, що всі спадкоємці прийняли спадщину після смерті матері та оформили спадкові права на частину спадкового майна, вони також набули право на спадковий будинок по [ADDRESS] у рівних частках. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 квітня 2009 року Жовтневою сільською радою Харківського району Харківської області на підставі актового запису №11 (а.с.16). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, право на 1/3 частку спірного житлового будинку. Як вбачається з інформації Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області за вих.№3056/02-14 від 25.07.2019, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є дружина померлого позивач по справі [PERSON] (а.с.50-55). Згідно статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Позивачі звернулися до нотаріальної контори із питанням про отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . У відповідності до постанови державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Ольховської Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 травня 2019 року за вих.№2142/02-31, позивачам було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок, оскільки право власності на нього не зареєстровано (а.с. 29). В зв`язку з тим, що позивачі позбавлені можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, вони були змушені звернутися в суд з позовом про визнання права власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом (по 1/3 частини за кожним). Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином,\~з приведеного\~вбачається,\~що наявні\~достатні підстави\~для визнання\~за [PERSON] \~та [PERSON] \~права власності\~на \~житловий будинок\~літ.\~«А-1»\~загальною площею\~58,40\~кв.м.,\~житловою площею\~32,10\~кв.м.,\~з відповідною\~часткою надвірних\~будівель та\~споруд,\~що \~ розташовані\~по [ADDRESS] (кожному\~по 1/3\~частині),\~у порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті [PERSON] ,\~померлої [INFO] ,\~а \~також \~визнання за\~ \~ [PERSON] \~права власності\~ на\~1/3\~частку спірного\~житлового будинку,\~у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] У відповідності до частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відтак, аналізуючи все приведене вище, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності у порядку спадкування за законом, підлягає задоволенню.

Outcome: approved