Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

У лютому 2018 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі по тексту - ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в загальному розмірі 130455,23 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Як власник квартири і споживач житлово-комунальних послуг відповідач зобов'язаний брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» здійснює експлуатацію будинку [ADDRESS]. Внаслідок несплати вартості житлово-комунальних послуг за період з 17.05.2012 по 01.01.2018 у відповідача утворився борг в сумі 80 918,05 грн. Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов'язаний сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 42 439,92 грн. та трьох процентів річних в сумі 7 097,26 грн. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] викликався в судове засідання у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем його проживання, проте до суду він не з'явився без повідомлення причин неявки, письмовий відзив на позов не подав. Зважаючи на неявку відповідача в судове засідання та неподання відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» як суб'єкт господарювання приватного права, основним видом економічної діяльності якого є комплексне обслуговування об'єктів, на підставі розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації № 658 від 27.06.2007 здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] та надає його мешканцям житлово-комунальні послуги (а.с. 7-8, 9). Відповідно до свідоцтва на право власності від 12.11.2007 серії [NUMBER] [PERSON]на праві власності належить квартира № 170 у вищевказаному будинку загальною площею 204,40 кв.м., житловою площею 108,70 кв.м. (а.с. 9), а відтак він є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються за вказаною адресою. За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до положень статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів)... За нормою статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. №1875-IV (надалі - Закон №1875-IV). Підпункти 1, 10 пункту 1 частини 1 статті 1 Закону №1875-IV дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до положень статті 20 Закону №1875-IV, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов'язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Тарифи на житлового-комунальні послуги, які надаються (надавались) позивачем для будинку [ADDRESS], були затверджені в установленому законом порядку, а саме: на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації - далі - КМДА) від 23.06.2011 № 1047, від 01.08.2016 № 62819.06.2015 № 591; на опалення - розпорядженнями КМДА від 27.01.2011 № 99, від 31.05.2011 № 857, постановами НКРКП від 18.06.2014 № 757, від 17.10.2014 № 146, від 03.03.2015 № 613; на холодне водопостачання - розпорядженнями КМДА від 30.05.2011 № 858, від 27.01.2011 № 101; на гаряче водопостачання - від 27.01.2011 № 99, 101, від 31.05.2011 № 857, 858. З огляду на те, що зобов'язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг в даному випадку на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що з травня 2012 р. відповідач не здійснює оплату вартості наданих йому послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також послуг з централізованого опалення (надавались позивачем до квітня 2015 р.) та постачання холодної та гарячої води (нараховані за два місяці - у вересні 2013 р. та у червні 2014 р.), внаслідок чого станом на 01.01.2018 виникла заборгованість в загальному розмірі 80 918,05 грн. (а.с. 5-6). Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення як об'єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих відповідачу сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку тарифів та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач не виконав грошове зобов'язання, а отже він в силу положень статті 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість його виконання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданими позивачем розрахунками за період з травня 2012 р. по грудень 2017 р. його втрати від інфляції склали 42439,92 грн., а три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення -7097,26 грн. (а.с. 5-6). Оскільки відповідач добровільно не виконує зобов'язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved