Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Представник позивача Ківерцівського національного природного парку "Цуманська пуща" Квач І.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Позов обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.09.2017 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 16.11.2017 року, було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] Відповідно до даного рішення, відповідача було поновлено на посаді начальника відділу відтворення та збереження рослинного та тваринного світу Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща», а також стягнуто з позивача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу без обов`язкових відрахувань за період з 03.07.2017 року у розмірі 25085,58 грн., та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Вказане рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання, у зв`язку з цим постановою державного виконавця Ківерцівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Косинської Н.В. від 25.09.2017 року було відкрито виконавче провадження. На виконання рішення суду [PERSON] поновлено на роботі та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 5659,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 198 від 02.10.2017 року. З метою запобігання подвійного стягнення виплаченої відповідачу суми, позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби у Ківерцівському районні з листами № 01-15/339 від 18.12.2017 року та № 01-15/341 від 20.12.2017 року з проханням щодо врахування сплаченої суми у розмірі 5659,80 грн. здійсненні стягнення коштів на користь [PERSON] Однак, незважаючи на ці звернення, з рахунків Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща», що знаходяться в Державному казначействі, було списано у безспірному порядку 25085,58 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 2000 грн., що стверджується листом Управління Казначейської служби України у Ківерцівському районі № 02-47/1406 від 28.12.2017 року. Зважаючи на вказане, сума коштів у розмірі 5659,80 грн. була двічі стягнута з позивача, крім того, [PERSON] отримавши кошти, згідно платіжного доручення № 198 від 02.10.2017 року не повідомив управління Казначейства про отриману суму, що на думку Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» свідчить про його недобросовісність. На претензію позивача №01-15/213 від 22.08.2018 року про добровільне повернення безпідставно набутих коштів відповідач жодним чином не відреагував. З урахуванням наведеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 5659,80 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 28 грудня 2018 року справу було призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідач, скориставшись своїм правом, 27 лютого 2019 року подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про безпідставність позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. Вказує, що твердження позивача про відсутність добровільності сплати спірних коштів та наявність недобросовісності набувача не відповідають фактичним обставинам справи. Так, позивач, згідно виконавчого листа від 21.09.2017 року, виданого 25.09.2017 року, добровільно перерахував [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 5659,80 грн., самостійно визначивши вказану суму. Згідно виконавчого листа від 21.09.2017 року, виданого 07.12.2017 року щодо стягнення з позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу без обов`язкових відрахувань за період з 03.07.2017 року по 21.09.2017 року у розмірі 25085,58 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн., позивач добровільно перерахував вказані кошти, що стверджується платіжними дорученнями № 291, № 292 від 21.12.2017 року та № 3 від 26.12.2017 року. Крім того, Ківерцівським національним природним парком «Цуманська пуща», згідно платіжних доручень № 293, № 294, № 295 від 26.12.2017 року, були сплачені обов`язкові відрахування із виплаченої відповідачу суми, а саме: 5609,20 грн. податку з доходів фізичних осіб (18% від суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу), 467,43 грн. військового збору (1,5 %), 2620,74 грн. нарахувань на середнього заробітку за час вимушеного прогулу (8,41%). Враховуючи положення Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою НБУ № 22 від 21.01.2014 року, а також Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03.08.2011 року, перерахування коштів безпосередньо позивачем шляхом оформлення ним платіжного доручення про списання з його рахунку коштів та її перерахування на рахунок отримувача, не є безспірним списанням коштів без згоди боржника (позивача), що в свою чергу виключає не добровільність проведення виплат з боку останнього на користь відповідача (позивач, формуючи платіжне доручення № 291 від 21.12.2017 року не був позбавлений можливості включити іншу суму коштів для її перерахування [PERSON] ). Крім того, призначення платежу згідно платіжного доручення також вказує на те, що платник, добровільно та самостійно формуючи платіжний документ, усвідомлював та розумів розмір коштів та їх призначення, а відсутність будь-яких доказів на підтвердження недобросовісних дій з боку відповідача, а також фактів наявності розрахункової помилки (передплата відбулась у зв`язку із помилкою у застосуванні закону, а не через лічильну помилку), в свою чергу, виключає і ці обставини, тому, відповідно до положень ЦК України, сума у розмірі 5659,80 грн. поверненню не підлягає. 11 березня 2019 року позивачем було подано відповідь на відзив, в якому останній не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 11 березня 2019 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному у відзиві та запереченнях на позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.09.2017 року, що набрало законної сили було частково задоволено вимоги [PERSON] , у зв`язку з чим відповідача було поновлено на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, а також моральної шкоди (а.с.5-8). Вказане рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання, у зв`язку з цим постановою державного виконавця Ківерцівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Косинської Н.В. від 25.09.2017 року, на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 21.09.2017 року виданого 25.09.2017 року, було відкрито виконавче провадження (а.с.10). На виконання рішення суду позивачем було поновлено [PERSON] на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 5659,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 198 від 02.10.2017 року (а.с.12). Постановою державного виконавця Ківерцівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області від 24.10.2017 року зазначене виконавче провадження було закінчене (а.с.11). Крім того, на виконання виконавчого листа від 21.09.2017 року, виданого 07.12.2017 року щодо стягнення з позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу без обов`язкових відрахувань за період з 03.07.2017 року по 21.09.2017 року у розмірі 25085,58 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн., управління Державної казначейської служби України у Ківерцівському районні Волинської області (далі управління Казначейства) здійснило відповідне безспірне списання\~коштів з боржника на користь [PERSON] , що підтверджується повідомленням управління № 02-47/1406 від 28.12.2017 року (а.с.20). Згідно частини першої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~ст. 11 ЦК України). Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим, у\~статті 1215 ЦК України\~передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 1215 ЦК України\~не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності рахункової помилки зі сторони платника; недобросовісності з боку набувача. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Зазначене узгоджується з правовими висновками зробленими Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, а також в постанові від 16 січня 2019 року (справа № 753/15556/15-ц). Доказів про набуття відповідачем 5659,80 грн. у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, крім того, Ківерцівський національний природний парк «Цуманська пуща» на такі обставини не посилається. Жодних доказів того, що саме сума 25085,58 грн., без врахування уже сплачених коштів в розмірі 5659,80 грн. підлягала стягненню в порядку безспірного списання коштів з рахунку, суду не було надано та не встановлено при розгляді справи. Крім того, з досліджених в судовому засіданні заяв на ім`я начальника Управління Державної Казначейської служби у Ківерцівському районі Волинської області вбачається, що Ківерцівський національний природний парк «Цуманська пуща» неодноразово повідомляв про уже сплачену суму в розмірі 5659,80 грн., жодних заперечень з приводу врахування даної суми при безспірному списанні у відповідях на дані заяви не міститься. Тобто, при формуванні платіжного доручення від 21.12.2017 року позивач мав можливість вказати суму коштів уже з урахуванням оплачених 5659,80 грн. А відтак, виплата коштів в розмірі 5659,80 грн., що включаються до суми 25085,58 грн., згідно платіжного доручення від 21.12.2017 року відбулась добровільно, доказів того, що позивач не мав можливості сформувати платіжне доручення на іншу суму з урахуванням уже виплаченого суду надано не було. Посилання позивача на недобросовісність відповідача, яка виразилась в неповідомленні Управління Казначейства про отриману суму коштів, суд оцінює критично і до уваги не бере, оскільки такого обов`язку особи Закон не передбачає. Більше того, таке повідомлення органів казначейства було здійснено Ківерцівським національним природним парком «Цуманська пуща» особисто, про що свідчить відповідні заяви №01-15/339 від 18.12.2017 року та № 01-15/341 від 20.12.2017 року (а.с.16, 17). Не заслуговує на увагу суду покликання відповідача про те, що операції з перерахунку коштів на його рахунок не є безспірним списанням, що спростовується роз`ясненнями з приводу даних обставин залученого до участі в справі спеціаліста Державної Казначейської служби України Гережун Н.Д. Так, в даному випадку, у відповідності до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03.08.2011 року мало місце безспірне списання коштів з рахунків боржника. Отже, передбачені законом підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed