Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа орган опіки та піклування Красноармійської міської ради. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 26 жовтня 2007 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. Шлюб розірвано 07 лютого 2011 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. З вересня 2010 року шлюбні відносини припинені, а з моменту розірвання шлюбу відповідач не виявляє до дитини жодної батьківської турботи. Чоловік не надає матеріальної допомоги сім'ї, не займається вихованням дитини. Відповідач не працює, матеріально дитину не утримує, її вихованням не займається, не цікавиться долею сина, розвитком його здоров'ям, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Рішення суду про стягнення аліментів відповідач не виконує, не надає коштів на утримання дитини, що підтверджується Довідкою, наданою відділом державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції. Позивачка вважає, що зазначені обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO] року народження. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, оскільки вважає, що відповідач виконує батьківські обов'язки не належним чином. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Суду пояснив, що фактично шлюбні відносини припинені з позивачкою в січня 2015 року. В теперішній час він перебуває в цивільному шлюбі, працює неофіційно, почав сплачувати аліменти, бажає спілкуватися з сином, зустрічатися з ним, приймати участь у його вихованні. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Красноармійської міської ради, заперечувала проти позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, думку прокурора, яка вважала позовні вимоги необґрунтованими і позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина не буде відповідати інтересам дитини, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 26.10.2007 року, актовий запис № 564 (а.с.6). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 17.02.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). [PERSON] народився [INFO] року, актовий запис 465, батьками дитини у свідоцтві про народження зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.8). Згідно акту обстеження умов проживання від 18.09.2015 року, проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS], та зроблено висновки, що за даною адресою створені всі необхідні умови для проживання, навчання та розвитку малолітнього [PERSON] (а.с.10). Згідно довідки відділу ДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 25.08.2015 року аліменти за період з 01.01.2015 року по 3006.2015 р. стягувачка не отримувала у зв'язку з тим, що боржник ніде не працює та умисно ухиляється від сплати аліментів (а.с.12). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 04.12.2015 року, за результатами розгляду питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] комісією з питань захисту прав дитини зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу і підстав для його застосування у даному випадку недостатньо. Пріоритетним для дитини є збереження біологічної сім'ї. Функція державних органів - забезпечити охорону прав матері та батька, підтримати материнство та батьківство (ст. 5 Сімейного кодексу України). Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради дійшов висновку: позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] р.н., є недоцільним. Також, як зазначено у висновку, [PERSON] був категорично проти позбавлення його батьківських прав, повідомив, що з моменту офіційного розірвання шлюбу у 2011 році і по січень 2015 року періодично проживав з [PERSON] та сином [PERSON] однією сім'єю, неофіційно працював, витрачав кошти на спільне проживання і відпочинок, з сином спілкується. Запевнив, що після відновлення паспорту офіційно працевлаштується і буде гасити заборгованість по аліментам. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбувалося 01.12.2015, була з'ясована думка дитини щодо вищезазначеного питання. [PERSON] повідомив, що дійсно з батьком спілкується і надалі бажає спілкуватися. Членами комісії було з'ясовано, що будь-яких протиправних дій батько до дитини не вчиняв. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 1 ч. 2, 3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей, визначається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов'язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них. Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «Суб'єкти батьківської відповідальності» - батьки та інші особи чи органи, які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність. Відповідно до ст.ст. 3, 7, 8, 18, 19 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого та брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом не отримано достатніх доказів, які б переконливо свідчили про дійсне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина. Суд критично оцінює доводи позивачки стосовно ухилення відповідача щодо сплати аліментів на утримання сина, оскільки заборгованість по аліментам не свідчить про те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач намагається належним чином виконувати батьківські обов'язки, зобов'язується на майбутнє вчасно сплачувати аліменти, більше приділяти уваги дитині. Суд додатково звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв'язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Судові витрати по справі відшкодуванню позивачці не підлягають, оскільки в позовних вимогах відмовлено.

Outcome: dismissed