Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

У серпні 2016 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 30 вересня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №R52120133307В, у відповідності до якого останній отримав кредит у розмірі 428\~978,00 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 30 вересня 2018 року з нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 18% річних. В якості забезпечення виконання зобовязань з приводу повернення кредитних коштів відповідачем було надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки - Lexus, модель -\~\~ XR 350, тип\~легковий рефрижератор, 2011 року випуску, колір\~сірий, реєстраційний номер\~[NUMBER], номер шасі (кузова, рами) JTJBK11A202438908, відповідно до договору застави транспортного засобу № R52120133307В від 30 вересня 2011 року. Відповідно до п. 4 договору застави заставна вартість предмету застави склала 612\~819,00 грн. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 12.08.2016 року виникла заборгованість у розмірі 460\~652,42 грн., яка складається з наступного: 423\~135,72 грн. - заборгованість за кредитом; 29\~163,49 грн. індекс інфляції; 8\~353,21 грн. три проценти річних. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави №220615зн. Таким чином, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором необхідно звернути стягнення на предмет застави. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 30 вересня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R52120133307В, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 428\~978,00 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 30 вересня 2018 року з нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 18% річних. В якості забезпечення виконання зобовязань з приводу повернення кредитних коштів відповідачем було надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки - Lexus, модель -\~\~ XR 350, тип\~легковий рефрижератор, 2011 року випуску, колір\~сірий, реєстраційний номер\~[NUMBER], номер шасі (кузова, рами) JTJBK11A202438908, відповідно до договору застави транспортного засобу № R52120133307В від 30 вересня 2011 року. Відповідно до п. 4 договору застави заставна вартість предмету застави склала 612\~819,00 грн. Відповідно до копії договору відступлення прав вимоги за договорами застави №220615зн, у звязку з укладенням сторонами договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами від 22 червня 2015 року №220615нв, згідно якого ПАТ «ВТБ Банк» відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитними договорами, ПАТ «ВТБ Банк» передає, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» одержує належні ПАТ «ВТБ Банк» права заставодержателя в зобовязаннях за договорами застави, укладеними між ПАТ «ВТБ Банк» та заставодавцями, що укладені в якості забезпечення виконання боржниками своїх зобовязань перед ПАТ «ВТБ Банк» за кредитними договорами. З акту приймання-передачі документації до договору про відступлення права вимоги №220615нв від 22 червня 2015 року вбачається, що позивачу від ТОВ «ВТБ Банк» передана документація стосовно кредитного договору укладеного з [PERSON]. Згідно копії статуту у новій редакції ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є юридичною особою та створено з метою отримання прибутку шляхом здійснення фінансових послуг визначених чинним законодавством України. Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є юридичною особою, її керівником є [PERSON], та розташовано воно за адресою: 04112, м. Київ, Шевченківський район, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»надано розрахунок заборгованості, яка склалась у позичальника [PERSON] за кредитним договором №R52120133307В від 30.09.2011 року. Згідно вказаного розрахунку заборгованість станом на 12.08.2016 року становить 460\~652,42 грн., яка складається з наступного: 423\~135,72 грн. - заборгованість за кредитом; 29\~163,49 грн. індекс інфляції; 8\~353,21 грн. три проценти річних. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, що не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~\~визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобовязань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом із питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» та ст. 590 ЦК України застосовуються лише в частині, що йому не суперечить. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», передбачено п.4 ч.2 спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Однією з процедур, передбачених ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з\~\~іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Як вбачається із вказаних кредитного договору та договору застави автотранспортного засобу, вони були підписані їх сторонами і на час їх підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних їх умов, на час укладання договорів сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договорів було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Будь-які дані про визнання цих договорів в судовому порядку недійсними суду не надавалися. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Будь-яких належних доказів у спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано, як не надано доказів існування заборгованості за кредитним договором у іншому розмірі, ніж вказано позивачем. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved