Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

09.12.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати договір купівлі-продажу № 8041/2019/1643720, укладений 31.08.2019р. між ним та [PERSON] недійсним; скасувати державну реєстрацію правочину купівлі-продажу транспортного засобу марки ALFO ROMEO, модель № 156 , номер кузова [NUMBER] , 1999 року випуску, сірого кольору, д/н [NUMBER] , по договору купівлі-продажу № 8041/2019/1643720, укладеного 31.08.2019р. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що на нього [PERSON] був зареєстрований автомобіль батька [PERSON] Керував та експлуатував автомобіль батько позивача. 30.08.2019р. знайомій батька - відповідачці [PERSON] треба було на автомобілі виїхати у Крим, для чого він мав надати батькові нотаріально посвідчене доручення на виїзд за кордон. Нотаріус відмовила позивачу на тій підставі, що у нього недійсний паспорт - не вклеєно фотокартку при досягненні ним 25-річного віку [INFO] [PERSON] запропонувала поїхати в Сервісний центр РСЦ МВС для переоформлення автомобіля на неї, пообіцявши, що після повернення з Криму авто буде повернуто, переоформивши його на позивача або його батька. Отримавши страховий поліс № АО /4240030 від31.08.2019р. на автомобіль вже з новим д/н [NUMBER] , батько позивача [PERSON] поїхав з [PERSON] в Крим. Після повернення навідріз відмовилася повертати автомобіль та вимагала за це 35 000,00 грн. Незважаючи на те, що весь час автомобіль був у батька і вона декілька раз їздила з ним по особистим справам. Відповідач, не отримавши грошей, подала до правоохоронних органів заяву про розшук автомобіля. На підставі Положення про паспорт громадянина України, позивач заперечує дійсність договору купівлі-продажу свого автомобіля, укладеного по недійсному паспорту. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з обставин викладених у позові. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог та зазначив, що оспорюваний договір укладений між [PERSON] та дієздатною повнолітньою особою, що не заперечується в самому позові про визнання даного договору недійсним. Одночасно не можливо стверджувати, що при укладанні даного договору волевиявлення позивача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, просив слухати справу без його участі. Надав пояснення в яких зазначив,що перелік документів, необхідних для реєстрації (переєстрації) транспортних засобів: заява встановленого зразка (заповнюється в ТСЦ); паспорт громадянина України або документ, що посвідчує особу та підтверджує її громадянства або спеціальний статус (в якому зазначено відомості про реєстрацію місця проживання); реєстраційний номер облікової картки платника податків; документ, що підтверджує правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортного засобу; документ, де зазначена вартість транспортного засобу (для первинної реєстрації транспортного засобу) та інші документи. Працівниками ТСЦ № 8041 РСЦ МВС в м. Києві було встановлено особу позивача, сумнівів у його дієздатності не було, у зв`язку з чим вчинено укладання договору купівлі-продажу. Прав, свобод чи інтересів позивача при укладанні договору купівлі-продажу не порушено. Позивач у своїй позовній заяві не заперечує своє волевиявлення на укладання оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу, а також той факт, що підпис в договору купівлі-продажу належить саме йому. Суд, вислухавши думку учасників процесу, допитавши свідка в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу , автомобіль ALFO ROMEO, 1999 року випуску, д/н [NUMBER] належав позивачу - [PERSON] /а.с.12-13/. Судом встановлено, що 31.08.2019р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу автомобіля транспортного засобу марки ALFO ROMEO, модель № 156 , номер кузова [NUMBER] /а.с.7/. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно п. 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388 - державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"). Посвідчувальні документи про особу (документи, що посвідчуть їх особу)- документи, що посвідчують особу та підтверджують її статус, видані уповноваженими державними органами або міжнародними органами, які визнано Україною. Посвідчувальні документи відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство; документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус. До документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус відноситься посвідчення водія. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду зазначив, що він є батьком позивача. Автомобіль його власність. Вони не змогли оформити доручення, а тому звернулися в МРЕО, маючи знайомих та оформили договір купівлі-продажу з [PERSON] для поїздки в Крим. За домовленістю після повернення відповідач мала переоформити спірний автомобіль на нього чи позивача, але відмовилася це зробити та надала авто в розшук. Також,позивач в позовній заяві заперечує дійсність договору купівлі-продажу, оскільки він укладений по недійсному паспорту. Однак відповідно вищевказаного порядку, особа при реєстрації транспортного засобу має надати документ, що посвідчує особу, тобто паспорт громадянина України для державної реєстрації не є обов`язковим. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї. Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. [PERSON] є дієздатною особою, яка має можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміти наслідки вчинення певних дій та можливість відмовитись від вчинення таких дій, що будуть суперечити його інтересам. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б обґрунтовували заявлені позовні вимоги та свідчили про порушення його прав при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed