Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

у січні 2021 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що між нею та ТОВ «ФК «ВЕРОНА» було укладено договір №1345187, відповідно до якого позивач отримала позику. Між ТОВ «ФК «ВЕРОНА» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право вимоги заборгованості за кредитним договором №1345187. Вважає договір №1345187 недійсним, оскільки фінансову послугу було надано шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Даний договір нею не було підписано. Відповідачем не повідомлено письмово їй всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що їй, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Також позивач зазначає, що договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики і просить визнати недійсним договір позики №1345187, укладений між нею та ТОВ «ФК «ВЕРОНА», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Відповідач у відзиві на позов проти заявлених позовних вимог заперечує, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. При цьому посилається на те, що позивач не довела обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків. Оспорюваний кредитний договір відповідає вимогам законодавства, моральним засадам суспільства, не порушує прав і законних інтересів, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Позивач була обізнана щодо умов та наслідків підписання кредитного договору і свідомо погоджувалася з ними. Крім того, на підставі укладеного договору №01В/2 від 08.07.2021 між відповідачем та ТОВ «ФК «Верона» про відступлення прав вимоги, відповідач є новим кредитором позивача за кредитним договором №1345187 від 08.07.2021 (вх.№8010 від 20.04.2021). Третя особа - ТОВ «ФК «ВЕРОНА» у поясненнях на позовну заяву вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки укладений Договір між Позичальником та Позикодавцем вчинений в електронній формі, встановленій законом, зміст якого відповідає вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, його моральним засадам, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені правочином, та відповідає вимогам ст.ст.203, 205 ЦК України (вх.№7288 від 09.04.2021). Ухвалою від 10.02.2021 відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін на 11.03.2021. Ухвалою від 11.03.2021 підготовче судове засідання було відкладено на 14.04.2021 в зв`язку з задоволенням клопотання позивача про витребування доказів та відсутності у суду відомостей про вручення копій ухвали від 10.02.2021 та позовної заяви з додатками відповідачу і третій особі. Ухвалою від 14.04.2021 розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено на 20.05.2021 в зв`язку з витребуванням від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» примірника Договору позики №1345187, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕРОНА», а від товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕРОНА» - договору відступлення прав вимоги №01В/2 від 08.07.2020, відповідно до додатку №1 до якого в реєстрі боржників за №1742 значиться [PERSON] та її заборгованість на суму 3600 грн. за договором №1345187 від 03.03.2019. Третя особа - ТОВ «ФК «Верона» на виконання вимог ухвали від 14.04.2021 надала копію заяви-приєднання №345187 до Примірного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Публічна пропозиція (Оферта) ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» (далі - Додаток №1) від 03.03.2019, підписаний [PERSON] , а також інформаційну довідку про проведену трансакцію на суму 3600 грн. 03.03.2019 за договором №345187 (вх.№7288 від 09.04.2021). Позивач разом із позовною заявою подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач направив суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (вх.№9938 від 18.05.2021, вх.№10983 від 01.06.2021). Від представника третьої особи ТОВ «ФК «Верона» до суду 17.06.2021 надійшло клопотання про відкладення судового засідання в зв`язку з його перебуванням на самоізоляції через контактування з особою, яка має випадок зараження коронавірусною хворобою (COVID-19), та про надання йому можливості участі у судових засіданнях по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№12163 від 17.06.2021). Відповідно до положень ч.1 ст.223, ст.240 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними. При розгляді даного клопотання суд не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи, виходячи з наступного. Так, представник третьої особи, посилаючись на неможливість явки до суду в зв`язку з його перебуванням на самоізоляції не надав належних, допустимих та достатніх доказів про те, що на даний час він за відповідним приписом лікарів перебуває на самоізоляції або лікарняному, що у свою чергу могло б свідчити про перешкоди у явці до суду. Крім того, відхиляючи клопотання про відкладення справи суд враховує, що третя особа у письмових поясненнях ґрунтовно і змістовно виклала свою позицію щодо безпідставності позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення. З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, а вказані у заяві про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними. Крім того, клопотання про надання представнику третьої особи можливості участі у судових засіданнях по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів подане з порушеннями, встановленими ч.2 ст.212 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. Проте вказана заява надійшла до суду у день судового засідання та не містить доказів її направлення іншим учасникам справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформації, яка викладена у Внутрішніх правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» (нова редакція), ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» є фінансовою установою - учасником ринку фінансових послуг та відповідно до чинного законодавства України надає кошти у позику (Публічна пропозиція (Оферта), копія, а.с.35-42. Згідно з відомостями, що зазначені у примірному договорі про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Публічна пропозиція (Оферта) Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС», ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» здійснює свою діяльність на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №153 від 31.12.2015 виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг за Рішенням від 31.12.2015 №3528 (копія, а.с.43-50). Отже, ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» здійснює свою діяльність відповідно до діючого законодавства України, а щодо укладення електронних правочинів відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) підписала заяву-приєднання №345187 до Примірного договору про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (Публічна пропозиція (Оферта) ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» (далі - Додаток №1) від 03.03.2019 (копія, а.с.51-52). Відповідно до п.1 вказаної заяви-приєднання позивач оформленням, підписанням і направленням цієї Заявки-приєднання відповідно до ст.642 Цивільного кодексу України акцептує (приймає) публічну пропозицію (оферту) ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» (далі - Кредитодавець) на укладення Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі - Договір). Даний Договір складається з Внутрішніх правил надання коштів у позику Кредитодавця (далі - Внутрішні правила), в тому числі і на умовах фінансового кредиту, Примірного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Публічної пропозиції (Оферти) Кредитодавця та цієї Заявки, форма якої опублікована на веб-сайті Кредитодавця https://crediton.org.ua/. При цьому позивач погодилась отримати кредит та виконати умови Договору і підтвердила, що всі умови Договору їй зрозумілі та не потребують додаткового роз`яснення. Згідно з п.4 позивач підписанням цієї Заявки-приєднання у відповідності до положень частини шостої статті 11 та статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» підтвердила укладення Договору (номер Договору відповідає номеру Заявки-приєднання) на наступних умовах:сума кредиту (загальний розмір наданого капіталу): 3600,00. Строк, на який надається кредит: з 03.03.2019 по 31.03.2019. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму Кредиту (а у разі часткового погашення - на непогашену частину) та встановлюються у розмірі 1,90%, що на рік становить 693,5%. Загальний розмір (сукупна вартість) Кредиту складає 5583,60. Повернення Кредиту (сума Кредиту та проценти за користування ним) здійснюється не пізніше останнього дня користування Кредитом, а саме: 31.03.2019. Графіком платежів встановлено періодичність та розміри повернення суми Кредиту та сплати процентів за користування ним. У п.6 позивач підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування, наявними та можливими схемами кредитування з описом відмінностей між ними, а також була ознайомлена з загальною сумою (сукупною вартістю) кредиту, вся інформація їй була надана в повному обсязі та відповідає інформації на веб-сайті Кредитодавця https://crediton.org.ua/. У п.7 позивач підтвердила, що підписанням цієї Заявки-приєднання до моменту її підписання, вона ознайомилась із Внутрішніми правилами, умовами, викладеними в Договорі на веб-сайті Кредитодавця https://crediton.org.ua/, зокрема положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, у п.8 позивач підтвердила, що після підписання цієї Заявки-приєднання між нею та Кредитодавцем було укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, примірник якого збережено на її Особистій сторінці на веб-сайті Кредитодавця і нею отриманий. Відповідно до Інформаційної довідки вих. 182/03 від 25.03.2021 ТОВ «Платежі Онлайн» на сайті CREDITON.ORG.UA через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна трансакція типу «виплата» 2019-03-03 13:39 у розмірі 3600 грн. на картку № [NUMBER] (Банк-емітент: PRIVAT BANK; Опис платежу: выдача кредита. Договор #345187; номер транзакції: 25161-31432-95297; Код авторизації: 793693), копія, а.с.53. Позивач не оспорювала у позовній заяві отримання нею коштів. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка була чинна на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» знаходяться в загальному доступі, будучи опублікованими на його сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Розділом 2 Примірного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Публічна пропозиція (Оферта) ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС», визначено умови надання та укладання кредиту. Згідно з п. 2.1. Інформування щодо умов надання кредиту, ознайомлення із Внутрішніми правилами кредитодавця, реєстрація та зміна особистих даних, оформлення і подання Заявки-приєднання на укладення договору, зберігання укладеного договору та супутніх документів, отримання або зміна будь-якої інформації щодо виконання договору, оперативна комунікація з кредитодавцем здійснюється виключно через веб-сайт кредитодавця https://crediton.org.ua. Відповідно до п. 2.2. для отримання кредиту, передбаченого цим договором, позичальник зобов`язаний ознайомитися з Внутрішніми правилами кредитодавця, умовами цього договору, умовами кредитування та пройти процедуру реєстрації через відповідний сервіс веб-сайту кредитодавця. Під реєстрацією для цілей даного договору сторони розуміють внесення позичальником на веб-сайті кредитодавця своїх ідентифікаційних даних у спеціальну форму та надання згоди на обробку персональних даних, їх перевірку шляхом встановлення належності та відповідності їх позичальнику, у результаті чого створюється аккаунт (обліковий запис) позичальника на веб-сайті кредитодавця. Аккаунт (обліковий запис) позичальника являє собою набір даних про позичальника, необхідний для його аутентифікації та надання доступу до його особистих даних, у тому числі логіна і пароля, які авторизують позичальника для подальших дій на веб-сайті кредитодавця, та є ідентифікатором позичальника. Пунктом 2.3. передбачено, що оформлюючи заяву-приєднання, позичальник підтверджує, що він: - є власником вказаного ним під час реєстрації на веб-сайті кредитодавця рахунку банківської платіжної картки в банківській установі; - згоден з тим, що інформація, надана йому кредитодавцем із дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Згідно п. 2.4. Акцепт Оферти кредитодавця у вигляді належним чином оформленої та надісланої позичальником заявки-приєднання до договору через обліковий запис позичальника, за умови подання позичальником документів і відомостей, необхідних для встановлення його особи, є підтвердженням ознайомлення, погодження, безумовного і остаточного прийняття ним умов Внутрішніх правил кредитодавця, умов Оферти і цього договору та добровільним волевиявленням щодо укладення договору. Згідно з п. 2.7. поданням заявки-приєднання позичальник беззастережно підтверджує, що на момент укладання договору він ознайомився з повним текстом договору та Внутрішніх правил кредитодавця, ознайомлений з інформацією, зазначеною в частині 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка надана йому до укладення договору, повністю зрозумів їх зміст та погоджується з всіма умовами та правилами договору, чим надає свою згоду на укладання цього договору. Відповідно до п. 2.9. підписанням електронного договору у розумінні статті 12 Закону про е-комерцію є використання електронного підпису позичальника одноразовим ідентифікатором, що є поєднанням даних логіна і пароля особистої сторінки позичальника, та введенням на особистій сторінці позичальника унікального коду-підтвердження про схвалення заявки-приєднання з отриманого смс-повідомлення на номер телефону, вказаний при реєстрації та заповненні заявки. Пункт 2.10. визначає, що кредит (кредитні кошти) вважається наданим позичальником з моменту списання грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок банківської платіжної картки позичальника. Отже, враховуючи викладене, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а звідси - цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Крім того, важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; 2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Суд, оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не підтвердила факт не підписання нею електронним підписом оспорюваного кредитного договору. Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору відповідач надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Підставою для визнання договору позики недійсним позивачем зазначено про відсутність будь-якої необхідної інформації щодо кредиту, детального розпису сукупної вартості кредиту, всіх умов кредитування та іншої інформації, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий ; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - це ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Оспорювані - це ті, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Пунктом 6 зазначеної постанови встановлено, що вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України. Відповідно до частин першої, другої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Проаналізувавши норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону. У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При укладенні договору позики сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів». Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Враховуючи, що Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» знаходяться в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті та ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору, тому доводи позивача про ненадання їй повної і доступної інформації перед укладенням договору є необґрунтованими. Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не надано доказів, укладення кредитного договору з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, а тому суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Разом з тим позивачем не надано доказів того, що відповідач при укладанні договору застосував нечесну підприємницьку практику. У свою чергу, відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі, та позивач не мав претензій стосовно умов договору при його укладенні. Посилання позивача щодо недійсності договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», спростовуються п.п.1-7 заявою-приєднанням №345187 від 03.03.2019 до Примірного договору та Розділами 5, 8 Примірного договору, де встановлена відповідальність позичальника у разі порушення ним умов кредитного договору. При належному виконанні договірних зобов`язань відповідальність у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахування пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з дня отримання копії примірника договору, проте позивач таким правом не скористалась. Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» при укладенні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу, який був спрямований на введення споживача в оману. 23.05.2019 між ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» (далі - Кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕРОНА» (далі - Новий Кредитор, ТОВ «ФК «Верона») було укладено договір відступлення прав вимоги №07-23/05, відповідно до якого Кредитор передав (відступив) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор прийняв належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників (Портфель Заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора в Кредитних Договорах, що вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (копія, а.с. 54-58). 08.07.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕРОНА» (далі - Кредитор) та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - Новий Кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги №01В/2, відповідно до якого Кредитор передав (відступив) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор прийняв належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників (Портфель Заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора в Кредитних Договорах, що вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (копія, а.с.69-73). Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №01В/2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 08.07.2020 до Нового Кредитора ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» до Нового Кредитора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» від Кредитора ТОВ «Фінансова компанія «ВЕРОНА» перейшло право вимоги до позивача [PERSON] за кредитним договором №1345187 від 03.03.2019 на суму основного боргу 3600 грн., суму процентів за користування кредитом - 7934,40 грн., суму комісій, плат 36122,40 грн., а разом - 47656,80 грн. (копія, а.с.74). Крім того, вказана інформація зазначена також і в Реєстрі боржників до договору відступлення прав вимоги №01В/2 від 08.07.2020 під №1742 (копія, а.с.100-102). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), п.1 ч.1 ст.512 ЦК України. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Суд зазначає, що позивач заявила позов про визнання договору позики недійсним до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у даних правовідносинах має бути позикодавець, а саме: ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи наведене, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору», а тому суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат.

Outcome: dismissed