Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом про визнання права власності на комору № VІa площею 2,9 кв.м в підвалі житлового будинку [ADDRESS] . У позовній заяві зазначила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Первісним власником квартири була [PERSON] , право власності у якої виникло на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Агенством по приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківська 10 червня 1993 року. Після смерті [PERSON] , позивач успадкувала 1/2 частку квартири [ADDRESS] . А в подальшому набула ще 1/2 частку вказаної вище квартири, яка перейшла від [PERSON] , згідно договору дарування від 31 липня 2013 року. Вказана квартира має загальну площу 66,0 кв.м., житлову - 39,0 кв.м. Крім того, за квартирою була закріплена комора у підвалі площею 2,9 кв.м., що підтверджується договором найму житлового приміщення від 20 червня 1986 року та актом здачі та приймання квартири, що укладався на підставі ордера № 000893 від 18 квітня 1986 року. Однак, при отриманні [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, що видавалося Агенством по приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківська, помилково не включено було до цього свідоцтва комору у підвальному приміщенні, хоча колишній власник користувався коморою до часу смерті, і позивач користується нею на даний час. Враховуючи те, що право власності на комору в підвалі у первинних власників квартири [PERSON] та [PERSON] виникло на підставі приватизації, яка здійснювалася на підставі рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 09 червня 1993 року, тому вона як спадкоємець та правонаступник попередніх власників квартири має право на вказану вище комору у підвалі, однак документів на право власності отримати шляхом приватизації не має можливості. 24 січня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого Івано-Франківська міська рада вважає зазначений позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві зазначено, що право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку. Підвал розташований у підвальному приміщенні в будинку [ADDRESS] та є допоміжним приміщенням і не може бути переданий у власність позивача, оскільки є спільною сумісною власністю мешканців будинку і право користування даним приміщенням мають інші мешканці будинку. Інших заяв по суті справи від учасників справи не надходило. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, її представника, думку представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Право власності на 1/2 частину квартири [PERSON] набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 вересня 2010 року, після смерті [PERSON] . Право власності на іншу 1/2 частину зазначеної квартири позивач набула згідно договору дарування від 31 липня 2013 року від [PERSON] . Перед цим право власності на зазначену квартиру [PERSON] та [PERSON] набули на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Агенством по приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківська 10 червня 1993 року, яке видано згідно рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 09 червня 1993 року. Таким чином набуття права власності на квартиру [ADDRESS] за вказаними особами відбувся в порядку приватизації. До моменту приватизації, за [PERSON] , як основним квартиронаймачем, було закріплено право користування квартирою на підставі договору найму житлового приміщення від 20 червня 1986 року та ордеру № 000893 від 18 квітня 1986 року. Із тексту акту приймання-передачі квартири, який є додатком до договору найму, вбачається, що за квартирою закріплена комора в підвалі, площа якої за даними технічного паспорту складає 2,9 кв.м. Нотаріально посвідченими заявами співвласники будинку [ADDRESS] надали згоду позивачу на приватизацію частини підвального приміщення. За приписами ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року було встановлено, що положення ч. 1 ст. 1, положення п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" треба розуміти так: 1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. 1.2. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. В ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення. Спірна комора у підвальному приміщенні є допоміжним приміщенням, що також підтверджується п. 7 акту приймання-передачі квартири, у якому вона зазначена як «інше обладнання місць загального користування». Відповідно до ч. 2 ст. 5 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи що спірне підвальне приміщення (комора) є допоміжним приміщенням будинку [ADDRESS] , визнання права власності на нього за позивачем позбавлене правових підстав. На підставі викладеного, відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ч. 2 ст. 5 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»,

Outcome: dismissed