Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. В даний час дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Більш цього відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний розвиток. Зокрема відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для того щоб дитина мала брати участь в змаганнях по сумо. У зв'язку із наведеним просила надати [PERSON] дозвіл на виїзд [PERSON] [INFO]. за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до повноліття дитини; визнати відмову [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON] [INFO]. -безпідставною; дозволити [PERSON] або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] [INFO]. за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття; допустити негайне виконання рішення суду. Представники позивача в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, просили надати [PERSON] тимчасовий дозвіл на виїзд [PERSON] [INFO]. за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] з періоду квітень 2017року по жовтень 2017року; дозволити [PERSON] або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] [INFO]. за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття; допустити негайне виконання рішення суду, які підтримали в повному обсязі і просили їх задовольнити. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, однак не надала висновок, зазначивши, що складання висновку не передбачено діючим законодавством. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилався на те, що колишня дружина з питанням про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки не зверталась, позовна заява не містить вимог щодо надання дозволу на конкретний (одноразовий) виїзд з визначенням його початку і закінчення, країни слідування, та крім того, наданням такого дозволу порушуються його права батька, визначені СК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступного. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28.07.2004р. відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, [PERSON] народилась [INFO]., про що зроблений актовий запис №457 від 28.07.2004 року, батьком записано відповідача, матір'ю позивача. Відповідно до довідки дитячо-юнацького клубу фізичної підготовки №4 Херсонської міської ради №278/03 від 24.11.2016р. [PERSON] (2004р.) дійсно зарахована на відділення сумо Херсонського дитячо-юнацького клубу фізичної підготовки №4 Херсонської міської ради та займається на базі Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІст. №46 Херсонської міської ради за таким розкладом: понеділок, п'ятниця з 16:30год. до 18:00год. Відповідно до ч.7 ст.6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач проживає окремо від доньки. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст.150 та ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У підп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Але, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір, з приводу надання дозволу на виїзд дитини, який за своєю правовою природою відноситься до категорії спорів щодо участі батька у вихованні дитини і відповідно до ст.158 СК України та п.71-73 пов'язаної із захистом прав дитини», мав бути предметом перевірки органу опіки та піклування з наданням обґрунтованого висновку у справі, однак, як вбачається з наданих сторонами доказів, таких звернень від позивача як на стадії досудового врегулювання спору, так і в ході розгляду справи в суді не надходило, а залучений до участі у справі орган опіки та піклування такого висновку не надав, зазначивши, що складання висновку не передбачено діючим законодавством. Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які брали участь у справі, їх права та обов'язки, сприяв здійсненню їх прав встановлених ЦПК України, однак представник третьої особи, не надала висновок. Не отримавши від органу опіки та піклування передбачений законом висновок, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, враховуючи положення чинного законодавства, які визначають можливість надання дозволу на виїзд дитини за відсутності згоди одного з батьків. Крім того, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Отже, суд враховуючи визначеної ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька, вважає, що це суперечить положенням статей 141, 153, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків стосовно виховання дитини, чим фактично може позбавити батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Також, позовна заява та уточнення (їх предмет та підстави, обґрунтування) не містять наявності спору щодо отримання разового дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька в конкретну країну та конкретний період часу, що підтверджується й поясненнями представників позивача відносно причин заявлення вимог про надання дозволу на виїзд. За викладених обставин, суд вважає, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон на такий період, як зазначає позивач, без згоди батька грубо порушуватиме його право на участь у вихованні дитини та фактично позбавить його можливості знати про місцезнаходження доньки, умови проживання та інші обставини стосовно неї, що згідно із вимогами статті 313 ЦК України, статей 141, 157 Сімейного кодексу України, положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, є неприпустимим.

Outcome: dismissed