Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

03.08.2017 [PERSON]звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про визнання особи недієздатною. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що 18.02.1991 у неї народився син - [PERSON], який проживає разом із нею. [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства ДЦП і відповідно потребує постійного догляду. Внаслідок хвороби, у її сина, тяжка затримка психо - моторного розвитку. Він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В зв'язку із вищевикладеним, заявник просила визнати її сина недієздатним, встановити над ним опіку, та призначити її опікуном. Заявник в судовому засіданні підтримала заяву та просила задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши доводи та пояснення заявника та представника заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, серії VІ-КИ № 292960, виданого 27.03.1991 відділом ЗАГСу Самарського району м.Дніпропетровська, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.3). Місце проживання [PERSON] та [PERSON] відповідно до копій паспортів, зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с.2, 4). [PERSON] являється інвалідом з народження безстроково, потребує постійного допомоги та догляду, що підтверджується довідкою серія МСЕ - ДНА - 01 № 666690 (а.с.5). Згідно акту судово-психіатричного експерта № 136 від 26.09.2017 [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом в формі важкої розумової відсталості. За своїм психічним станом в теперішній час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.24-25). Поданням органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради рекомендовано призначення [PERSON], [INFO], опікуном над [PERSON], [INFO] (а.с. 29-30). Дані спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВС України № 3 від 28.03.72 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» за загальним правилом громадянин вважається недієздатним з часу набрання законної сили рішенням суду про визнання його недієздатним. В тих випадках, коли від часу виникнення недієздатності залежать певні правові наслідки, суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи й інших даних про психічний стан громадянина, в рішенні може зазначити, з якого часу громадянин є недієздатним. Дана правова позиція ВСУ знайшла своє законодавче закріплення в ст. 40 ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 40 ЦК України встановлено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Як встановлено ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна. У відповідності до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (див. рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom) [ВП], заява № 543/03, п. 30, ЄСПЛ 2006-Х, та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany), заява № 61603/00, п. 102, ЄСПЛ 2005-V). Відповідно до ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Статтею 241 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. В статті 212 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінивши надані по справі докази, суд приходить до висновку за необхідне визнати [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку, та призначити [PERSON]опікуном над недієздатним [PERSON]. \~\~\~\~\~\~\~ До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. На підставі викладеного та

Outcome: approved