Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником квартири , розташованої за адресою: [ADDRESS] . З [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі з 02.07.2011 року по 26.10.2016 року, від шлюбу вони мають сина [PERSON] , 2011 року народження. Від першого шлюбу відповідач має доньку [PERSON] , 2003 року народження. Знаходячись в шлюбі з [PERSON] , позивач зареєстрував її та її доньку в своїй квартирі. Після розірвання шлюбу [PERSON] проживає з іншим чоловіком за адресою: [ADDRESS] , народила сина [PERSON] , 2017 року народження. Починаючи з 26.10.2016 року відповідач з дітьми не проживає в його квартирі. Вважає, що відповідач без поважних причин не проживає у квартирі більше року, у зв`язку з чим просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись у їх обґрунтування на обставини, викладені у позові, пояснив, що квартиру він придбав до шлюбу з [PERSON] у 2018 році. Після розлучення, наприкінці жовтня 2016 року відповідач з донькою пішли з дому, син [PERSON] залишився з ним. З того часу [PERSON] не поверталася до нього та не намагалася поновити відношення з ним. На теперішній час [PERSON] має інше місце проживання за адресою: [ADDRESS] , знімає квартиру. Тобто відповідач з дітьми майже 2 роки не проживає у квартирі без поважних причин, він сплачує комунальні послуги. Просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала відзив на позовну заяву та в обґрунтування своїх заперечень пояснила, що [PERSON] придбав в кредит квартиру за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою вона проживала з позивачем без реєстрації шлюбу з жовтня 2008 року. У неї є донька від першого шлюбу [PERSON] , 2003 року народження, яка разом з нею оселилася в цій квартирі з дозволу позивача. 02.07.2011 року вони з позивачем зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] . З письмової згоди позивача вона, її донька [PERSON] та син [PERSON] зареєструвались у вказаній квартирі без визначення терміну користування вказаним житлом. З 30.10.2016 року вона не проживає з дітьми у квартирі позивача, оскільки [PERSON] вигнав її з донькою з квартири. З цього приводу вона зверталася до поліції. Вона з донькою мешкала у тітки. Вимушена була наймати житло. На теперішній час вона з дітьми проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку наймає. Вимушена була залишити своє місце реєстрації не за власним бажанням, а на вимогу позивача. Оскільки за час шлюбу з позивачем вона приймала участь в погашенні кредиту на придбану позивачем квартиру, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року з [PERSON] на її користь стягнуто 54 397 грн. 70 коп. На теперішній час вона не має у власності свого житла, кошти на придбання житла у неї також відсутні. Коштів вистачає лише на найм квартири та утримання дітей. У разі визнання її та дітей такими, що втратили право користування спірною житловою площею, буде порушено права дітей. Просить в задоволені позову відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, пояснив, що відповідно до ст.17 Сімейного кодексу України Орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Служба у справах дітей заперечує проти визнання неповнолітніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки у такому разі будуть порушені їх права. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.03.2018 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступного. З договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] 12 червня 2018 року придбав у [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї № 367 від 26.02.2018 року, виданої ОСББ «Злагода м.Селидове», власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , в квартирі окрім власника зареєстровані: колишня дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту № 168 від 26.02.2018 року, складеного головою ОСББ «Злагода» Скубко О.А., в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] була проведена перевірка житлових умов власника квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані: колишня дружина - [PERSON] , 1982 року народження, [PERSON] , 2003 року народження; [PERSON] , 2011 року народження; [PERSON] , 2017 року народження. Колишня дружина з дітьми не проживає в квартирі з жовтня 2016 року. В квартирі мешкає постійно [PERSON] - власник квартири. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки від 13.09.2018 року, виданої ОСББ «Пролісок м.Селидове» [PERSON] , [INFO] мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , власником квартири є [PERSON] , який не зареєстрований в зазначеній квартирі та не мешкає. В квартирі проживають син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Апеляційного суду Донецької області від 05.10.2017 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 54 397 грн. 70 коп. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України від 10.11.2017 року відкрите касаційне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00019476820 від 30.01.2018 року [PERSON] народився [INFO] , матір дитини [PERSON] , батько дитини зазначено відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України - [PERSON] . З постанови Селидівської міської ради від 21.02.2018 року вбачається, що [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.197 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Згідно акту обстеження від 01.02.2019 року при обстежені умов проживання родини [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , на час обстеження створено належні санітарно-гігієнічні умови, які відповідають встановленим нормам. У наявності зручності, побутова техніка, меблі, речі повсякденного вжитку. Для виховання та розвитку дитини створені всі необхідні умови. За цією адресою проживають: [PERSON] , [INFO] - батько малолітньої доньки; [PERSON] , [INFO] - мати дівчинки; [PERSON] , [INFO] - малолітня донька. Згідно акту обстеження від 01.02.2019 року при обстежені умов проживання родини [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , на час обстеження створено належні санітарно-гігієнічні умови, які відповідають встановленим нормам. У наявності зручності, побутова техніка, меблі, речі повсякденного вжитку. Для виховання та розвитку дитини є окрема дитяча кімната, обладнана всім необхідним для проживання, виховання та розвитку дітей. За цією адресою проживають: [PERSON] , [INFO] - мати дітей, [PERSON] , [INFO] - її неповнолітня донька, [PERSON] , [INFO] - малолітній син, [PERSON] , [INFO] - малолітній син. Згідно відповіді Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області № 3205/405/06 від 08.02.2019 року, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , зверталась до Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області 02.11.2016 року з приводу того, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] о 22.00 годин вчинив сварку. Заяву було зареєстровано в Журналі єдиного обліку Селидівського ВП за № 7171 від 02.11.2016 року. За результатами перевірки заяви [PERSON] ознак кримінального правопорушення в діях [PERSON] не встановлено, про що згідно Закону України «Про звернення громадян» складено висновок за № 21534/405/05-2016 від 07.11.2016. Згідно матеріалів перевірки за зверненням [PERSON] з приводу дій [PERSON] , який вчинив сварку, зазначено, що 02.11.2016 року до Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області з письмовою заявою звернулася [PERSON] про прийняття заходів до її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , 30.10.2016 року приблизно о 22:00 годині влаштувати сварку за адресою мешкання та вигнав [PERSON] та її дочку [PERSON] , [INFO] з квартири, про що є запис в журналі єдиного реєстру заяв та повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події ЄО № 7171 від 02.11.2016 року. В ході перевірки встановлено, що [PERSON] на протязі останніх восьми років за адресою мешкання з дружиною [PERSON] , її дочкою від першого шлюбу [PERSON] та їхнім спільним сином [PERSON] , [INFO] . Влітку 2016 року [PERSON] звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , але остання з дітьми до 30.10.2016 року мешкала з чоловіком. Так 30.10.2016 року приблизно о 22 год. 00 хв. між [PERSON] та [PERSON] на побутовому грунті виникла сварка, в ході якої [PERSON] висловлювався в адресу [PERSON] нецензурною лайкою та хапав її за руки. Сварка тривала на протязі невеликого періоду часу, після якої [PERSON] та її дочка [PERSON] покинули адресу мешкання, а [PERSON] з сином [PERSON] залишилася вдома. Після чого 02.11.2016 року [PERSON] звернулась за даним фактом до Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області. Висновком ст.інспектора Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області громадянину [PERSON] винесено офіційне попередження про недопущення насильства в сім`ї. Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч. 2 ст. 3 СК України). Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше одного року та відсутність поважних причин такого непроживання. Саме на позивача процесуальний закон (ст.ст. 12, 81 ЦПК України) покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. За змістом частини четвертої статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Предметом доказування у даній справі є відсутність або не проживання [PERSON] з дітьми без поважних причин понад один рік в квартирі позивача. Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] не проживає у спірному житлі з поважних причин, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач вигнав її з квартири разом з її на той час малолітньою донькою. Враховуючи наявність конфліктних відносин між сторонами, відповідач не проживає за місцем реєстрації не з власної волі. На даний час у відповідача є ще одна малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] та вона з трьома дітьми, у тому числи з сином позивача [PERSON] , [INFO] проживає в найманій квартирі, свого житла не має. Суд виходить з того, що права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного із них), що малолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Враховуючи, що на час розгляду справи судом діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не досягли віку, за якого можуть вільно визначати своє місце проживання, факт їх не проживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення їх права користування житлом. Крім того, мати дітей - [PERSON] не має свого житла, тому суд вважає, що втрата права користування житлом неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] за відсутності у них іншого належного їм на праві власності чи постійному користуванні житла, буде становити для них надмірний тягар, не співмірний із переслідуваною законною метою, та не є необхідним у демократичному суспільстві. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Суд вважає, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи позивачем не доведено. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Селидівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed