Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення в суд, сторона позивача посилалась на ті обставини, що 06 вересня 1996 року вона купила у [PERSON] та у [PERSON] (від імені якої, як неповнолітньої, діяв, відповідно до рішення опікунської ради Малиновського райвиконкому м. Одеси №229 від 15.03.1996р., [PERSON] ) квартиру за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження вказаної угоди, 06 вересня 1996 року на Товарній Біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна №1350. Договір було зареєстровано в КП „БТІ" ОМР 25.10.1996р. за №156 стор. 85 кн. 178 доп. Загальна площа квартири складає 32,7 кв.м., житлова площа - 18.3 кв.м., корисна площа -14.4 кв.м. Продавцеві житло належало, відповідно до Свідоцтва про право власності реєстровий №3-2946 від 05.11.1993р, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому. Проте, у теперішній час позивачне має можливості розпоряджуватись квартирою, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. З огляду на факт виконання сторонами усіх істотних умов договору, позивач звернулася з даним позовом до суду, в якому просила визнати правочин дійсним. Позивач у судове засідання не з`явилася, але від особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. ст. 211 ч.3 ЦПК України. Відповідачі у відкрите судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача за суттю спору, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню - виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 06 вересня 1996 року вона купила у [PERSON] та у [PERSON] (від імені якої, як неповнолітньої, діяв, відповідно до рішення опікунської ради Малиновського райвиконкому м. Одеси №229 від 15.03.1996р., [PERSON] ) квартиру за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження вказаної угоди, 06 вересня 1996 року на Товарній Біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна №1350. Договір було зареєстровано в КП „БТІ" ОМР 25.10.1996р. за №156 стор. 85 кн. 178 доп. Загальна площа квартири складає 32,7 кв.м., житлова площа - 18.3 кв.м., корисна площа -14.4 кв.м. Продавцеві придбане мною житло належало, відповідно до Свідоцтва про право власності реєстровий №3-2946 від 05.11.1993Р, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому. Відповідно до умов договору [PERSON] набула право власності на вказане майно. Договір на момент укладання був зареєстрований на Одеській Товарній біржі, майнові права позивача були належним чином зареєстровані. Правовідносини у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору - 06 вересня 1996 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами ЦК УРСРвід 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору. Як сукупно регламентували ст.ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як регламентувала ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тобто ЦК УРСР від 18 липня 1963 року вимог щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу квартир не встановлював. В силу ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію виниклих між сторонами правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях продавців відносно підстав для відчуження зазначеної квартири. В той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні позивачем вказаної нерухомості, у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту. З огляду на викладене, суд визнає договір дійсним, оскільки вимоги діючого на час його укладення цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, відбулося фактичне виконання умов договору сторонами та була здійснена державна реєстрація набутих майнових прав.

Outcome: approved