Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, мотивуючи яку зазначила, що, з 29 травня 1987 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], але через зловживання ним спиртними напоями 04 липня 2008 року шлюб між ними було розірвано. Однак фактичні шлюбні відносини припинено не було, подружжя продовжувало спільне проживання. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 61/400 частини квартири [ADDRESS], яка належала останньому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.01.2009 року. Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено. На підставі чого [PERSON] просила встановити факт проживання однією сім'єю її та [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 2008 року до 2014 року та визнати за нею право власності на 61/400 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у запереченнях наданих до канцелярії суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, був повідомлений належним чином через оголошення у пресі, причини не явки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Справа розглядається в порядку позовного провадження , оскільки вбачається спір про право. Згідно положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п. 21 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»роз'яснив, що, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами по справі Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08 січня 2009 року № 3-09-305587 [PERSON] набув право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. 04 липня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за № 320 (а. с. 6). Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.08.2012 року визначено частки співвласників вищезазначеної квартири у розмірі по 61/400 за кожним та порядок користування цими частками (а. с. 10). [INFO] [PERSON] помер відповідно до свідоцтва про смерть від 13 січня 2014 року серія [NUMBER] (а. с. 9). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу продовжували вести спільне господарство та проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу разом у спірній квартирі. Критично суд ставиться до пояснень свідків , а також того, що на підставі вказаних свідчень неможливо встановити факт спільного проживання однією сім'єю позивача з [PERSON] Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем та його представниками суду не надано. Також, позивачем та його представниками не доведено і факту ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, пов'язання спільним побутом. Довідка КП «Жилкомсервіс» від 07.12.12 р. від 05.05.2015 року, про реєстрацію [PERSON] в спірній квартирі, а також заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.08.2012 року щодо визначення частки співвласників квартири [ADDRESS],у розмірі по 61/400 за кожним та визначення порядку користування цими частками, лише підтверджують реалізацію свого права спільної сумісної власності померлого [PERSON] та в повній мірі не підтверджують факт спільного проживання однією сім'єю позивача з [PERSON] Відповідно до п.27 Постанови ПВСУ №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК. Аналізуючи та оцінюючи надані позивачем докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності між ним та спадкодавцем відносин, які притаманні подружжю та факт її спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю, а підтримання інших особистих відносин, що підтверджено поясненнями свідків, та фотокартками не породжує право позивача на майно спадкодавця. , який набув таке право в прядку приватизації згідно з Законом "Про приватизацію державного житлового фонду" Враховуючи обставини справи, пояснення сторін, покази допитаних по справі свідків та зібраних по справі доказів суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення юридичного факту спільного проживання однією сім'єю її та [PERSON] та визнання за нею право власності на 61/400 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], задоволенню не підлягають за їх недоведеністю.

Outcome: dismissed