Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

22 жовтня 2014 року Публічного Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В позовній заяві вказує, що відповідно до кредитного договору №LVRDGK0000000016 від 30 квітня 2008 року, який був укладений між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останньому був наданий кредит в розмірі 37659,48 доларів США на строк до 20.04.2028 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 15% річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] 30.04.2008 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS],загальною площею 38,40 кв.м.. Позивач зазначає, що позичальник порушив і порушує взяті на себе зобов'язання щодо строків сплати платежів за кредитним договором, і станом на 5.09.2014 року його заборгованість становила 111231,38 доларів США і яка складається з залишку заборгованості за кредитом в сумі 31144,46 доларів США; відсотків за користування кредитом в сумі 24756,56 доларів США; комісії в сумі 5714,78 доларів США; 44300,28 пені за несвоєчасність виконання зобов'язання та 5315,30 доларів США штрафів, що еквівалентно 1425986 гривень 35 копійок. У зв'язку з невиконанням позичальником вимог про повернення коштів позивач звертається до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В процесі розгляду справи за клопотанням позивача в якості відповідачів у справі було залучено [PERSON], [PERSON], в її інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS], що є предметом іпотеки та на яку просить звернути стягнення позивач із виселенням всіх осіб зареєстрованих та проживаючих в квартирі. Судом залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки і піклування Радехівської районної державної адміністрації Львівської області, оскільки у квартирі зареєстровані та проживають неповнолітні діти. В судове засідання представник позивача не з'явилася, подала суду клопотання про проведення розгляду справи у її відсутності по наявних у справі документах. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.50). В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], яка діє також і інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] не з'явилися, подали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнають (а.с.53-54). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалась представник позивача та відповідачі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечив та суду пояснив, що він не заперечує факту укладення договору, однак кредит не сплачує через важке матеріальне становище, коли він укладав договір долар був значно дешевший. Також суду пояснив, що іншого житла у нього немає, в квартирі із ним проживають неповнолітні діти, син є інвалідом. Крім цього зазначив, що в даний час діють положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому просив постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засідання представник орган опіки і піклування Радехівської районної державної адміністрації Львівської області проти позовних вимог заперечила, з метою захисту неповнолітніх дітей подала суду висновок органу опіки і піклування та просила постановити рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог в інтересах неповнолітніх дітей. Заслухавши заперечення відповідача, пояснення органу опіки і піклування, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд робить висновки про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з таких підстав. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст.10,11,60 ЦПК України). Відповідно до положень статей 3,4,11,27,31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві. У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до змісту ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Суд встановив, що 30 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №LVRDGK0000000016, відповідно до якого останній отримав кредит розмірі 37659,48 доларів США на строк до 20.04.2028 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 15 % річних (а.с.14-20). Позичальник за кредитним договором [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим його заборгованість станом на 5.09.2014 року становить 111231,38 доларів США, що складається із залишку заборгованості за кредитом в сумі 31144,46 доларів США; відсотків за користування кредитом в сумі 24756,56 доларів США; комісії в сумі 5714,78 доларів США; 44300,28 пені за несвоєчасність виконання зобов'язання та 5315,30 доларів США штрафів, що еквівалентно 1425986 гривень 35 копійок (а.с.2-4, 6-8 зворот). Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК Цкраїни. Таке ж право позикодавця передбачене п. 2.3.7 кредитного договору. Для належного виконання зобов'язань ст.546 ЦК України передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 30.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS],загальною площею 38,40 кв.м. (а.с.21-23 зворот). Згідно зі ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Положеннями ст.575 ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом ч.1 ст.583 ЦК України та ч.2 ст.11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). Відповідно до ст.590 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Частиною 6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до пунктів 18.8.1, 18.8.2 іпотечного договору у разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. В той же час 3 червня 2014 року був прийнятий Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідно до п. 1.1 вказаного закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким чином, оскільки вказаний закон є чинним, відповідач [PERSON] заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS],загальною площею 38,40 кв.м., яка згідно пояснень відповідача та матеріалів справи є єдиним місцем проживання відповідача, доказів про наявність іншого нерухомого майна у відповідача суду не подано, а тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed