Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ АБ «Південний, в обґрунтування якого вказав, що він працював в ПАТ АБ Південний з 10.07.2008 р. по 22.10.2014 р. на наступних посадах: з 10.07.2008 р. по 31.12.2009 р. на посаді економіста відділу активно-пасивних операцій філії АБ Південний в м. Миколаєві; з 01.01.2009 р. у зв*язку з проведеною атестацією його було переведено на посаду економіста 1 категорії відділу АПО філії АБ Південний в м. Миколаєві; з 23.06.2014 р. у зв*язку з реструктуризацією філії АБ Південний в м. Миколаєві у Регіональне відділення був переведений на посаду провідного економіста кредитного відділу Регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві. Відповідно до наказу №205-к-ф від 03.05.2012 р. з 03.05.2012 р. по 22.06.2014 р. поряд з основною роботою, обумовленою трудовим договором, він виконував обов*язки за посадою начальника відділа АПО філії ОБ південний в м. Миколаєві узв*язку з тим, що дана посада була вакантною. Вказаним наказом було встановлено доплату за виконання обов*язків начальника відділу в розмірі 18% від окладу посади, що суміщалася. 20.062014 р. доплату знято. 22.10.2014 р. на підставі наказу Про звільнення №689-к-ро він був звільнений з посади провідного економіста кредитного відділу Регіонального відділення АБ південний в м. Миколаєві 22.10.2014 р. за п. 1 ст. 40 КзпП у зв*язку з скороченням штату. Позивач вказує, що відповідачем грубо порушено законодавство про працю як під час виконання ним своїх трудових обов*язків, так і при звільненні з роботи з особистих мотивів. Так, з 23.06.2014 р. філя АБ Південний в м. Миколаєві була реорганізована в Регіональне відділення АБ Південний в м. Миколаєві на підставі Переліку заходів щодо закриття філій АБ Південний в м. Миколаєві, затвердженого 21.05.2014 р. Головою Правління АБ Південний [PERSON] У зв*язку з реорганізацією філії було ліквідовано відділ бухгалтерського обліку, підлягали скороченню посади спеціаліста з фінансового моніторингу та начальника кредитного відділу (раніше відділу АПО). З 23.06.2014 р. з позивача знято виконання обов*язків начальника відділу АПО, усі працівники філії були переведені на тотожні посади регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві. Жодного звільнення працюючих осіб у філії АБ Південний не відбулося. Станом на 23.06.2014 р. в кредитному відділі залишились дві посади: провідного економіста (позивач [PERSON]А.), економіста 1 категорії ([PERSON]В.). Позивач посилається на те, що з червня 2014 р. економіст 1 категорії кредитного відділу [PERSON] знаходилася на збереженні у зв*язку з вагітністю, тому він завчасно ще з 10.06.2014 р. повідомив керуючого філією АБ Південний в м. Миколаєві [PERSON] про необхідність піти у відпустку та просив найти йому заміну. На його заяві [PERSON] поставив резолюцію Погоджено за умови виходу [PERSON]. Він знову наприкінці червня 2014 року звернувся із заявою про відпустку. Головний банку у м. Одеса видав наказ №225 ко-ро від 23.06.2014 р. про відпустку у період з 01.07.2014 р. по 18.07.2014 р., але начальник регіонального відділення [PERSON] попросив перенести відпустку на 07.07.2014 р., мотивуючи це тим, що підшукує заміну. Тому він написав заяву про перенесення відпустки. 01.07.2014 р. Головний банк знову видав наказ про зміну попереднього наказу та змінив термін відпустки з 07.07.2014 р. по 24.07.2014 р. Однак [PERSON] не бажав знаходити заміну, а разом з заступником [PERSON] почали погрожувати звільненням. Під таким психологічним тиском, виконуючи самостійно роботу всього кредитного відділу та не маючи жодних перспектив на відпочинок, 03.03.2014 р. він змушений був подати заяву про звільнення. 07.07.2014 р. він на підставі наказу пішов у відпустку, домовившись з [PERSON] про виконання ним певного обсягу його роботи. 14.07.2014 він відкликав заяву про звільнення, оскільки заспокоївся, та розумів, що не може втратити роботу через те, що є єдиним утриманцем сім*ї. Позивач вказує, що 25.07.2014 р. він після відпустки повернувся на роботу, і кредитний відділ почав працювати у складі начальника кредитного відділу [PERSON], провідного економіста кредитного відділу [PERSON], економіста першої категорії [PERSON], економіста першої категорії [PERSON] 20.08.2014 р. йому надали для ознайомлення наказ №579 від 18.08.2014 р. Про скорочення штату щодо виключення зі штатного розпису регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві посади провідного економіста на підставі службової записки начальника регіонального відділення [PERSON] та наказ №584 від 20.08.2014 р. Про заходи щодо скорочення штату, де за службовою запискою начальника регіонального відділення АБ Південний була затверджена кандидатура [PERSON] Позивач зазначає, що при його звільненні були порушені норми законодавства про працю, а саме. На думку позивача були відсутні підстави для звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки на момент скорочення посади (процедуру розпочато з 18.08.2014 р.) дійсної реорганізації та скорочення чисельності і штату в регіональному відділенні АБ Південний в м. Миколаєві вже не було. Реорганізація та скорочення штату пройшли у червні 2014 року та завершились 23.06.2014 р. переведенням працівників на тотожні посади. При звільненні з роботи не розглядалося питання стосовно наявності переважного права на залишення на роботі відповідно до ст. 42 КЗпП. Так, серед працівників кредитного відділу економіста першої категорії [PERSON] розглядати не можна, оскільки вона вже була на шостому місяці вагітності. Позивач зазначає, що він обіймав посаду провідного економіста, а [PERSON] - економіста 1 категорії, тобто нижчою за кваліфікацією, тому саме [PERSON] підлягав звільненню. Крім того, він більше двох років виконував функціональні обов*язки начальника кредитного відділу, а [PERSON] - тільки з серпня 2014 р. У нього дві вищи освіти: за спеціальністю правознавство та - фінанси, безперервний стаж роботи в АБ Південий з жовтня 2007 року, та на утриманні на той час перебували двоє неповнолітніх дітей, а дружина у відпустці по догляду за дитиною з 22.01.2013 р. по 03.12.2015 р. При звільненні відповідач не запропонував іншу роботу на тому ж підприємстві за його професією та спеціалізацією, а також за іншою професією. 20.08.2014 р. йому було запропоновано посаду економіста відділу роздрібного бізнесу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві, але повідомлено, що це декретна посада та у вересні 2014 р. на неї повертається працівник. На початку вересня 2014 р. до моменту звільнення з*явилась вакантна посада економіста 1 категорії відділу роздрібного бізнесу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві, яку обіймала [PERSON] та звільнилась, але йому цю посаду не запропонували. Також відповідачем було грубо порушено законодавство про працю в частині встановлення норм тривалості робочого часу, обмеження надурочних робіт, а також оплати праці. Позивач зазначає, що він вимушений був працювати надурочно: 31.01.2013 р. - до 02.53 год.; 29.03.2013 р. - до 00.16 год.; 30.04.2013 р. - до 01.01 год.; 31.05.2013 р. - до 00.35 год.; 27.06.2013 р. - до 00.44 год.; 31.07.2013 р. - до 00.47 год.; 30.09.2013 р. - до 00.03 год.; 31.10.2013 р. - до 23.10 год.; 29.11.2013 р. - до 23.40 год.; 31.01.2014 р. - до 01.12 год.; 28.02.2014 р. - до 01.01 год.; 31.03.2014 р. - до 23.45 год.; 30.04.2014 р. - до 01.25 год.; 30.05.2014 р. - до 23.40 год. З 01.01.2013 р. ним недоотримана заробітна плата за надурочні та нічні роботи в сумі 5088,55 грн. Відповідач, на думку позивача, порушив законодавство про працю в частині встановлення норм праці. Пропрацювавши в банку більше шести років, він жодного разу не бачив затверджених норм праці, зокрема, скільки клієнтів, кредитних справ тощо повинно припадати на одного працівника кредитного відділу. Відсутність затверджених норм праці призвело до ненормованого робочого дня у кредитному відділі та невідповідності оплати праці характеру виконуваної роботи. Керуючий філією АБ Південний [PERSON] розмежував обов*язки між працівниками у відділі, йому було доручено займатися кредитуванням юридичних осіб, а [PERSON] - кредитуванням фізичних осіб, що є хибним, і за відсутності норм праці призвело до нерівномірності навантаження, оскільки кредитування юридичних осіб більш важка та кропітка праця. Позивач також посилається на те, що відповідач не забезпечив його умовами праці, необхідними для виконання роботи відповідно до трудового договору. Так, з метою принизити його честь та гідність, начальник Регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві [PERSON], не чекаючи звільнення за скороченням, розпорядився винести його робоче місце з кредитного відділу та розмістити його у господарському відділі, де він вимушений був працювати два місяці до звільнення. Позивач вказує, що відповідачем було порушено законодавство про працю в частині права на підтвердження виконуваної роботи, а саме: не внесено до його трудової книжки запис про строки та виконання ним роботи начальника відділу активно-пасивних операцій філії АБ Південний в м. Миколаєві. Відповідачем також було порушено законодавство про працю в частині оплати праці при суміщенні професій (посад) і виконанні обов*язків тимчасового відсутнього працівника За виконання обов*язків начальника відділу йому (позивачу) проводилася доплата в розмірі 18% від окладу посади, що суміщується. При ознайомленні з наказом №346-к-ф від 20.06.2014 р. про зняття обов*язків начальника відділу АПО та зняття доплати ним було встановлено, що іншим працівникам філії, які займали посади за суміщенням, доплата здійснювалась у різних сумах. Але оскільки розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов*язків тимчасово відсутнього працівника втсановлюються на умовах, передбачених колективним договором, то порядок доплати повинен бути однаковий для всіх працівників. Позивач вважає, що оскільки оклад начальника відділу АПО складав 5800 грн. Відповідно до проведених ним розрахунків, то доплата за суміщення посад повинна здійснюватися в розмірі 1570 грн. За період з 03.05.2012 р. по 22.06.2014 р. йому не виплачено 13 676 грн. З червня 2014 р. [PERSON] знаходилася на збереженні у зв*язку з вагітністю, тому організацію роботи по кредитуванню фізичних осіб здійснював позивач, але йому не здійснювалась доплата за виконання обов*язків тимчасово відсутнього працівника. Позивач посилається на те, що відповідач порушив трудове законодавство в частині повідомлення працівника про розміри оплати праці. Лише після його звільнення за запитом було видано відповідні довідки. Позивач вказує, що 23.06.2014 р. у зв*язку з новоствореним регіональним відділенням АБ Південний в м. Миколаєві та переведенням працівників на тотожні посади секретарем Рожанською О. були надані працівникам на ознайомлення та підписання трудовий договір від 23.06.2014 р., договір про нерозголошення банківської таємниці та іншої конфіденційної інформацію банку від 23.06.2014 р.; договір про повну матеріальну відповідальність від 23.06.2014 р. , проте йому не було надано цих документів, а вони регулюють його трудові права та обов*язки, а отже він повинен знати, чи підписані вони з боку Голови правління. На думку позивача відповідачем було порушено його право на звільнення за власним бажанням. Коли йому повідомили про скорочення посади, а потім винесли під час його відсутності на роботі робоче місце з кредитного відділу, та через хамську поведінку з боку начальника регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві [PERSON], він змушений був написати заяву про звільнення за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП з 21.10.2014 р., яку надіслав до головного банку 14.10.2014 р. Заява була отримана 20.10.2014 р., однак 21.10.2014 р. його так і не звільнили, а звільнили 22.10.2014 р. з інших підстав у зв*язку з скороченням штату, хоча відповідач повинен був виконати його прохання та звільнити за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, знаючи про всі порушення трудового законодавства. Позивач зазначає, що вказаними діями відповідач наніс йому та його сім*ї моральні страждання, які він оцінює у 22 797 грн. Уточнивши позовні вимоги в заяві від 29.12.2014 р., позивач додав, що поновлення на роботі не відповідає його дійсним намірам через систематичне порушення відповідачем законодавства про працю. Також зазначив про порушення відповідачем законодавства про працю в частині заборони роботи у вихідні дні, порушення законодавства про працю під час зміни істотних умов праці. Так, відповідно до наказу АБ Південний №498-К-РО від 13.08.2014 р. він був залучений 09.09.2014 р. до роботи у вихідний день, оскільки було заплановане тестування нової робочої бази ОДБ, а отже ці роботи не були невідкладними та не запланованими. Відповідач не повідомив його про припинення доплати за виконання обов*язків начальника відділу за два місяці до такого припинення, як того вимагає ст. ст. 32, 103 КЗпП. Неодноразово уточнюючи та збільшуючи позовні вимоги (а.с. 217-222 т. 1, а.с. 77-79 т. 2) позивач остаточно просив визнати за ним право на звільнення з ПАТ АБ Південний на підставі ч. 3 ст. 38 КзпП України; визнати незаконним та скасувати наказ №689-к-ро від 22.10.2014 р. про звільнення [PERSON], провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві 22.10.2014 р. у зв*язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України; зобов*язати ПАТ АБ Південний видати новий наказ про звільнення [PERSON] з посади провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві з 21.10.2014 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КзпП України; змінити формулювання причини звільнення [PERSON] з ПАТ АБ Південний з посади провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ «Південний в м. Миколаєві з п. 1 ст. 40 КзпП україни на ч. 3 ст. 38 КзпП України та зобов*язати ПАТ АБ Південний внести до трудової книжки [PERSON] запис про зміну формулювання причин звільнення; стягнути з ПАТ АБ Південний на його користь суму вихідної допомоги згідно зі ст. 44 КЗпП Україн, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари (інфляційні витрати) на дату винесення рішення; стягнути з ПАТ АБ Південний середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ст. 117 КзпП України; стягнути з ПАТ АБ Південний заробітну плату за роботу в надурочний та нічний час в сумі 5088,55 грн. З урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари (інфляційні втрати) на дату винесення рішення; стягнути з ПАТ АБ Південний недораховану заробітну плату за виконання обов*язків тимчасово відсутнього працівника за періоди: з 01.06.12 р. по 30.06.12 р. в сумі 1108,35 грн. з урахуванням зростання цін на споживчі товари (інфляційні втрати) на дату винесення рішення; з 01.08.12 р. по 30.08.12 р. в сумі 906,80 грн. з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари (інфляційні витрати) на дату винесення рішення; з 01.06.13 р. по 30.06.13 р. в сумі 2100 грн. з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари (інфляційні витрати) на дату винесення рішення; з 01.08.13 р. по 31.08.13 р. в сумі 950 грн. з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари (інфляційні витрати) на дату винесення рішення; з 01.06.14 р. по 30.06.14 р. в сумі 3990 грн. з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари (інфляційні витрати) на дату винесення рішення; з 01.07.14 р. по 30.07.14 р. в сумі 693,92 грн. з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари (інфляційні витрати) на дату винесення рішення; зобов*язати ПАТ АБ Південний внести відомості до трудової книжки [PERSON] про роботу за суміщенням посади начальника відділу активно-пасивних операцій філії АБ Південний в м. Миколаєві; зобов*язати ПАТ АБ Південний видати підписані документи: Трудовий договір від 23.06.2014 р.; Договір про нерозголошення банківської таємниці та іншої конфіденційної інформації банку від 23.06.2014 р.; договір про повну матеріальну відповідальність від 23.06.2014 р.; стягнути з ПАТ АБ Південний відшкодування моральної шкоди в розмірі 22 797 грн. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, дав пояснення, аналогічні його змісту, просив задовольнити вимоги, викладені в заяві про збільшення позовних вимог від 22.01.2016 р. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, надавши суду письмові заперечення на позов, вважала його безпідставним та необґрунтованим, просила суд в задоволенні позову відмовити. В подальшому сторони надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, що не суперечить ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в разі змін в організації виробництві і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. За вимогами ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Тільки за умов рівних продуктивності праці та кваліфікації має розглядатись питання про наявність переважного право на залишення на роботі з підстав, передбачених ч. 2 ст.42 КЗпП України. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Про звільнення у звязку зі скороченням чисельності або штату на підприємстві, в установі, організації працівники попереджаються не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до чинного законодавства сюди враховується час перебування працівника у відпустці, відрядженні, а також період його тимчасової непрацездатності (частина третя ст.40 КзпП). Водночас із попередженням про звільнення працівнику має бути запропонована робота на тому самому підприємстві за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності такої роботи інша (ст.492 КЗпП). Судом встановлено, що позивач працював в АБ Південний з 10.07.2008 р. на різних посадах, 23.06.2014 р. був переведений на посаду провідного економіста у кредитний відділ регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві згідно з наказом №319-к-ро від 11.06.2014 р. (а.с. 20-23, т. 1, а. с. 35 т. 2). Наказом від 22.10.2014 р. №689-к-ро [PERSON], провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві звільнено з 22.10.2014 р. у зв*язку зі скороченням штату працівників, п. 1 чт. 40 КзпП (а.с. 19 т. 1), та на підставі наказу №579 від 18.08.2014 р. про скорочення штату, наказу №584 від 20.08.2014 р. про заходи по скороченню штату, [PERSON] №1 Про відмову поставити підпис від 20.08.2014 р., [PERSON] №2 Про відмову поставити підпис від 21.08.2014 р. Згідно з наказом №579 від 18.08.2014 р. Голови Правління АБ Південний [PERSON] Про скорочення штату на підставі проведеного аналізу економічних, фінансових і виробничих показників була встановлена необхідність внесення істотних змін в організацію кредитного відділу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві, та вирішено скоротити з 22.10.2014 р. штат банку на одну одиницю; внести зміни в штатний розклад АБ Південний шляхом виключення з нього посади провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві; [PERSON], начальникові регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві надати пропозиції на розгляд Голові Правління банку щодо кандидатури на звільнення у зв*язку із скороченням штату (а.с. 32 т. 1). Наказом №584 від 20.08.2014 р. Голови Правління АБ Південний [PERSON] на підставі службової записки начальника регіонального відділення в м. Миколаєві [PERSON] було затверджено кандидатуру [PERSON], що займає посаду провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві, яка підлягає вивільненню у зв*язку зі скороченням штату (а.с. 33 т. 1). З вказаними наказами [PERSON] був ознайомлений 20.08.2014 р., тобто за 2 місяці про наступне вивільнення, що він також підтвердив в судовому засіданні. Безпідставними є посилання позивача на те, що на час скорочення його посади дійсної реорганізації та скорочення чисельності і штату в регіональному відділенні АБ Південний не відбулося, а 10.08.2014 р. за 10 днів до процедури скорочення на посаду начальника кредитного відділу АБ Південний було прийнято [PERSON] Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України власник або уповноважений ним орган має право самостійно визначати штат і чисельність працівників, структуру підприємства. Таким правом він може скористатися в будь-який час, у т. ч., враховуючи потреби виробництва, вносити відповідні зміни. Судом встановлено, що позивача звільнено не за скороченням чисельності, а за скороченням штату, яке передбачає зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися. Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і доводи позивача про те, що під час процедури скорочення відповідач не врахував наявне у [PERSON] переважне право на залишення на роботі. Так, згідно зі штатним розкладом по підрозділам станом на 20.08.2014 р. в кредитному відділі регіонального відділенні АБ Південний в м. Миколаєві працювали начальник відділу [PERSON], провідний економіст [PERSON], економіст 1 категорії [PERSON] (а.с. 171 т. 1). З наданих відповідачем копій листків непрацездатності, виданих Пологовим будинком №1 м. Миколаєва на ім*я [PERSON] 25.07.2014 р., 27.10.2014 р., вбачається, що остання перебувала на лікуванні, та станом на 27.10.2014 р. має вагітність 30 тижнів (а.с. 152, 153 т. 2). За змістом ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов*язковим працевлаштуванням. Норми, що встановлюють обмеження на звільнення працівників, підлягають переважному застосуванню перед ст. 40 КЗпП з тієї причини, що за наявності суперечності між загальними та спеціальними правилами перевагу надається спеціальному правилу, тобто визначеному ч. 3 ст. 184 КЗпП. Посилання позивача на те, що замість нього скороченню підлягав [PERSON], оскільки його посада нижча за кваліфікацією, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, згідно зі штатним розкладом по підрозділам станом на 01.08.2014 р. у кредитному відділі регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві були передбачені посади, які займали наступні працівники: провідного економіста [PERSON], економіст 1 категорії [PERSON], економіст 1 категорії [PERSON] (а.с. 31 т. 2). Відповідно до п.п. 4, 5 наказу №506 к-ро від 18.08.2014 р. Про переведення, зміну у штатному розкладі і доплаті [PERSON], економіста першої категорії кредитного відділу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві переведено з 18.08.2014 р. на посаду економіста до сектору корпоративного обслуговування клієнтів операційного відділу вказаного регіонального відділення (на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до дати фактичного виходу економіста [PERSON]М.) і встановлено йому посадовий оклад в розмірі 5030 грн. на місяць до дати фактичного виходу основного співробітника; у зв*язку з виробничою необхідністю з 18.08.2014 р. внесені зміни до штатного розкладу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві: кредитний відділ: вивести вакантну посаду: - економіста першої категорії (одна штатна одиниця) (а.с. 152 т. 2). Доводи позивача про те, що відповідачем не було запропоновано йому іншу роботу на тому ж підприємстві за його професією та спеціалізацією, а також за іншою професією, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та спростовуються наступними доказами. Позивач в судовому засіданні не заперечував, що разом із наданням для ознайомлення наказів про скорочення штату йому було запропоновано іншу посаду економіста відділу роздрібного бізнесу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві з повідомленням про те, що це посада працівника, який перебуває в декреті та у вересні 2014 р. приступає до роботи, а тому він відмовився від цієї посади. Про ознайомлення з наказами він розписався, а потім порвав ці документи, та пішов з кабінету. Вказані пояснення позивача узгоджуються з [PERSON] №1 Про відмову поставити підпис (а.с. 88 т. 1). Згідно з [PERSON] №2 Про відмову поставити підпис від 21.08.2014 р. позивачу повторно запропонували працевлаштування на підприємстві за аналогічними посадами, але позивач відмовився від підпису про ознайомлення з відомістю про наявність вакантних посад (а.с. 89, 176, 177 т.1). 22.10.2014 р. позивачу пропонувалися аналогічні вакантні посади (а.с. 178, 190 т. 1), проте він відмовився від підпису про ознайомлення з відомістю про вакантні посади станом на 22.10.2014 р. Таким чином, позивач не надав згоди на переведення його на аналогічні посади. Оскільки були в наявності вакансії про роботу за відповідною професією (спеціальністю), то у відповідача не було підстав пропонувати позивачу іншу роботу, що була на підприємстві (касир, інкасатор, водій, охоронець тощо) (а.с. 147, 172 т. 1). Доводи позивача про те, що йому не запропонували вакантну посаду економіста 1 категорії відділу роздрібного бізнесу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві, яку обіймала [PERSON], що звільнилася, також не знайшли свого підтвердження. Відсутність такої вакантної посади підтверджується довідкою від 22.01.2015 р. про наявність вакантних посад в регіональному відділенні АБ Південний в м. Миколаєві станом на 20.08.2014 р.. на 22.10.2014 р. (а.с. 147 т. 1) На відсутність такої вакансії вказує і інформація АБ Південний про вакансії за період з 18.08.2014 р. по 22.10.2014 р. (а.с. 172 т. 1). Згідно зі штатним розписом регіонального відділення АБ Південний по підрозділам на 01.08.2014 р. у відділі роздрібного бізнесу існує посада економіста 1 категорії, яку займає [PERSON] Аналогічна інформація міститься у штатному розпису регіонального відділення АБ Південний на 01.09.2014 р. (а.с. 31-34). Згідно з ч.1\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2\~ст.235 КЗпП України\~передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку. Позивач не виявив бажання поновлюватись на роботі, а просить визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення. Оскільки роботодавець дотримав правила звільнення працівника, передбачені трудовим законодавством, то позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №689-к-ро від 22.10.2014 р. про звільнення [PERSON], провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ «Південний» в м. Миколаєві 22.10.2014 р. у зв*язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. Позовні вимоги [PERSON] про визнання права на звільнення з ПАТ АБ «Південний» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, зобов*язання відповідача видати новий наказ про звільнення [PERSON] з посади провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ «Південний» видати новий наказ про звільнення [PERSON] з посади провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ «Південний» в м. Миколаєві з 21.10.2014 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, зміну формулювання причини звільнення [PERSON] з ПАТ АБ «Південний» з посади провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ «Південний» в м. Миколаєві з п. 1 ст. 40 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України та зобов*язання ПАТ АБ «Південний» внести до трудової книжки [PERSON] запис про зміну формулювання причин звільнення також задоволенню не підлягають. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Судом встановлено відповідність формулювання причин звільнення в наказі № 689-к-ро від 22.10.2014 р. 2012 року вимогам\~ст. 40 КЗпП України. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. Якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 зазначеного Кодексу. 14.10.2014 р. позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив звільнити його з посади провідного економіста кредитного відділу Регіонального відділення АБ «Південний» в м. Миколаєві з 21.10.2014 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв*язку з систематичним невиконанням власником і уповноваженим ним органом законодавства про працю, надіславши заяву поштою 15.10.2014 р. (а.с. 49,50 т.1). 21.10.2014 р. за вих. №0-14-36124 ПД позивачу за підписом в.о. Голови Правління АБ «Південний» [PERSON] надіслано відповідь на заяву про неможливість задоволення заяви про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв*язку з відсутністю для цього правових підстав відсутність з боку Банку порушень діючого законодавства України (а.с. 51 т. 1). Судом встановлено, що підстав для звільнення позивача у працедавця за ч. 3 ст. 38 КЗпП немає з огляду на те, що порушень адміністрацією АБ «Південний» трудового законодавства і умов трудового договору не встановлено. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що відповідач, знаючи про всі свої порушення трудового законодавства, повинен був виконати його прохання та звільнити за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, звертаючись з заявою про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, позивач не посилався в тексті заяві на ті обставини порушення відповідачем трудового законодавства, які вказує тільки в своєму позові, зі змісту заяви про звільнення взагалі не зрозуміло, з якими ж фактами порушення відповідачем трудового законодавства позивач пов*язує своє звільнення. Порушення будь-яких трудових прав позивача, на які він посилається тількі в своїй позовній заяві не встановлено і перевіркою відповідних контролюючих органів, до яких би звертався позивач, зокрема Територіальною державною інспекцією з питань праці у Мколаїівській області тощо. Надані позивачем службова записка на йм*я голови правління ПАТ АБ «Південний» [PERSON] від 18.06.2014 р., звернення на ім*я першого заступника Голови правління ПАТ АБ «Південний» [PERSON] від 02.07.2014 р. (а.с. 28, 42 т. 1) не можуть вважатися належними доказами, які вказують на те, що позивач звертався до відповідача з приводу існуючих, на його думку, порушень трудового законодавства, про які іде мова в позовній заяві. Позивачем не були надані докази на підтвердження отримання цих звернень відповідачем. Ксерокопія поштового відправлення не взята судом до уваги, оскільки з нього не вбачається, що саме звернення на ім*я першого заступника Голови правління ПАТ АБ «Південний» [PERSON] від 02.07.2014 р. було направлено відповідачу (а.с. 30 т. 1). Тільки після того, як була розпочата процедура скорочення штату працівників, позивач звернувся до відповідача зі скаргою «Про порушення в управлінні відділенням Банку [PERSON]А.» (а.с. 159 т. 1), в якій взагалі не іде мова про систематичне порушення власником і уповноваженим ним органом законодавства про працю, на яке [PERSON] посилався в позовній заяві. Позивач не надав і жодних доказів того, що заяву про звільнення за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП він написав також через психологічний тиск і хамську поведінку начальника регіонального відділення АБ «Південний» м. Миколаєва [PERSON], за розпорядженням якого також винесли його робоче місце з кредитного відділу. Посилання на наявність нібито хамської поведінки з боку [PERSON] взагалі не свідчить про порушення відповідачем норм трудового законодавства в розумінні положень Кодексу законів про працю, Правил внутрішнього трудового розпорядку. Не знайшли свого підтвердження і посилання позивача на порушення законодавства про працю в частині забезпечення умов праці, необхідних для виконання роботи відповідно до трудового договору, що на думку позивача полягає у незаконному переміщенні робочого місця з кредитного відділу до господарчого відділу. Таке розміщення не є порушенням прав позивача, передбачених посадовою інструкцією провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ «Південний» в м. Миколаєві [PERSON] (а.с. 137-141 т. 1), в якій взагалі не визначено про обов*язкове розміщення робочого місця в конкретному кабінеті або приміщенні АБ «Південний». Твердження позивача про порушення відповідачем законодавства про працю в частині встановлення норм праці та повідомлення працівника про розміри оплати праці з посиланням на ст. 110 КзпП не можуть бут прийняті судом, як вже зазначалося вище, позивач в заяві про звільнення від 14.10.2014 р. не зазначав ці обставини як такі, що спонукали його до прийняття рішення про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП. Не доведено позивачем і те, яким чином відповідач порушив його права виданням наказу №498-К-РО від 13.09.2014 р. про залучення [PERSON] 09.09.2014 р. до роботи у вихідний день. Статтею 71 КЗпП України, зокрема передбачено, що залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається у виняткових випадках за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до\~ст. 72 КЗпП України\~робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Аналогічні норми визначені і в п. 12 розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку АБ «Південний» (а.с. 63-67 т. 2). Зі змісту наведених норм залучення працівників до роботи у вихідні дні не пов*язується з їх згодою. На підставі наказу від 13.08.2014 р. №498 к-ро позивач у зв*язку з виробничою необхідністю був залучений до роботи 09.08.2014 р.(а.с. 62 т. 2). При цьому відповідач виконав домовленість, передбачену в наказі, щодо надання позивачеві за роботу у вихідний день іншого дня відпочинку, і цю обставину не заперечував позивач в судовому засіданні. За таких обставин немає підстав і для задоволення вимог позивача про стягнення суми вихідної допомоги згідно зі ст. 44 КЗпП України. Згідно з ч.2\~ст. 97 КЗпП України режим роботи працівників, в залежності від характеру роботи визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також окремими наказами (розпорядженнями) керівництва. Відповідно до\~ст. 54 КЗпП України, нічним робочим часом вважається час з 10 год. вечора до 6 год. ранку. При роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Коли працівника спеціально прийнято для виконання роботи в нічний час, тривалість нічної роботи не скорочується. Статтями 106, 108 КЗпП України визначені правила оплати роботи в надурочний та нічний часи. Правилами внутрішнього трудового розпорядку АБ Південий, затвердженими 27.01.2006 р. для всіх працівників було встановлено наступний режим роботи: початок робочого дня 9.00 год., закінчення робочого дня 18.00 год, та тривалість робочого часу 40 годин на тиждень. Обгрунтовуючи вказані позовні вимоги позивач посилається на лазерний диск із записами скріншотів меморіальних ордерів банківського програмного комплексу SFTBank з 01.01.2013 р. по 31.05.2014 р. (а.с. 103), супровідний лист від 08.11.2012 р. №0-16-37176 щодо пам*ятки по формуванню резерву (а.с. 104), Пам*ятку по розрахунку і формуванню резерву для відшкодування можливих збитків і формування звітності НБУ по кредитним операціям від 08.11.2012 р. (а.с. 105-110), копію Регламенту робіт в останній робочий місяць для розрахунку страхового фонду (а.с. 112). Проте вказані документи не можуть вважатися належними та безспірними доказами, адже вони не свідчать, що внаслідок їх видання було збільшено загальну тривалість робочого дня та мала місце понаднормована робота і робота в нічний час саме позивача. Записи скріншотів меморіальних ордерів банківського програмного комплексу SFTBank, з відображеною на них інформацію про нібито час здійснення операції та відповідальну особу, суд також не приймає у якості належного доказу, оскільки незрозуміло в який спосіб отриманий цей запис, та не підтверджена його достовірність у будь-який спосіб, в тому числі і виключення можливості змінити інформацію про час здійснення операції та відповідальну особу за її виконання. Довідка про тривалість робочого часу [PERSON] в АБ Південний, Табелі обліку використання робочого часу (а.с. 173 т. 1, а.с. 45-60 т. 2) спростовують доводи позивача про виконання ним роботи понад встановлену тривалість робочого дня і у нічний час. Належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності оплати праці та виконаної роботи матеріали справи не містять. Оскільки позивачем не надано інших достатніх доказів наявності факту виконання ним роботи в надурочний та нічний час у визначені ним періоди, то наявність лише наведених ним даних не дає підстави стверджувати про порушення прав позивача щодо невиплати йому заробітної плати за надурочну роботу і у нічний час, тому відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] про стягнення заробітної плати за роботу в надурочний та нічний час в сумі 5088,55 грн. 55 коп. з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари (інфляційнфі витрати) на дату винесення рішення. Статтею 105 КЗпП України передбачені доплати за суміщення професій (посад) і виконання обов*язків відсутнього працівника. Судом не знайдено підстав і для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь недорахованої заробітної плати за роботу при суміщенні посади начальника відділу активно-пасивних операцій філії АБ «Південний» в м. Миколаєві в сумі 123\~656 грн. 51 коп. з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари (інфляційні витрати) на дату винесення рішення. З 3 травня 2012 р. відповідно до наказу від 3 травня 2012 р. на підставі згоди [PERSON] позивачу встановлено доплату в розмірі 18% від посадового окладу посади, що суміщується, за виконання обов*язків начальника відділу активно-пасивних операцій філії АБ «Південнй» в м. Миколаєві на час відсутності штатного співробітника (а.с. 91 т. 1). Таким чином між [PERSON] та відповідачем була досягнута угода щодо суміщення, у тому числі і щодо розміру доплати. 20.06.2014 р. наказом №346-к-ф з 23.06.2014 р. на підставі згоди [PERSON] у зв*язку з виробничою необхідністю знято виконання обов*язків начальника відділу активно-пасивних операцій філії АБ «Південний» в м. Миколаєві, провідного економіста цього ж підрозділу, скасовано раніше встановлену доплату наказом №205-к-ф від 03.05.2012 р. (а.с. 18 т. 1). Як вказує позивач в позовній заяві, на підставі Переліку заходів щодо закриття філій АБ «Південний» в м. Миколаєві, затвердженого Головою Правління АБ «Південний» [PERSON] від 21.05.2014 р., була проведена реорганізація філії АБ «Південний» в м. Миколаєві у Регіональне відділення, пунктом 4 якого також передбачалось попередження працівників філії не пізніш ніж за 2 місяці про звільнення або переведення. Тобто позивач був обізнаний про виробничу необхідність зняття виконання обов*язків за суміщення. За погодженням між сторонами суміщення посади можуть запроваджуватися в будь-який час, тоді як без погодження з працівником суміщення посад можуть запроваджуватися в порядку, встановленому ч. 3 ст. 32 КЗпП. В данному випадку суміщення посади було запроваджено за погодженням з [PERSON], а не у зв*язку зі змінами в організації виробництва і праці, яке б передбачало видання наказу про попередження відповідних працівників, що через два місяці за їх робочими місцями (посадами) запроваджується суміщення. Таким чином, скасування суміщення посади можливе не тільки в порядку, встановленому ч. 3 ст. 32 КЗпП, а і за домовленістю сторін. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь недорахованої заробітної плати за виконання обов*язків тимчасово відсутнього працівника з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари (інфляційні втрати) задоволенню не підлягають. Відповідач в судовому засіданні заперечував наявність видання наказу про доручення [PERSON] виконання обов*язків відсутнього працівника. Відсутність такого наказу унеможливлює здійснення доплати через відсутність формальної підстави. Позивачем же не доведено належними доказами факту виконання додаткових обов*язків в 2012-2013 рр. До того ж, як вбачається з п. 5. 2 розділу 5 посадової інструкції провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ «Південний» в м. Миколаєві [PERSON], затвердженої 23.06.2014 р., в разі необхідності, в разі відсутності інших економістів кредитного відділу через хворобу, відпустку, відрядження і т.ін., економіст зобов*язаний виконувати функції, обговорені в посадовій інструкції відсутнього (заміщуваного) співробітника. Оскільки в посадовій інструкції [PERSON] було передбачено виконання обов*язків відсутнього співробітника це є звичайними посадовими обов*зками, що не потребує нарахування ніякої доплати за їх виконання. Судд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про зобов*язання відповідача внести відомості до трудової книжки про роботу за суміщенням посади начальника відділу активно-пасивних операцій філії АБ «Південний» в м. Миколаєві задоволенню не підлягають у зв*язку з необгрунтованністю. Судом встановлено, що на підставі службової записки головного бухгалтера [PERSON], згоди [PERSON] згідно з наказом від 03.05.2012 р. №205 к-ф «Про суміщення і покладення обов*язків» на час відсутності штатного співробітника з 03.05.2012 р. виконання обов*язків начальника відділу активно-пасивних операцій філії АБ «Південний» в м. Миколаєві покладено на провідного економіста відділу активно-пасивних операцій [PERSON] з доплатою йому в розмірі 18% від посадового окладу посади, що суміщається (а.с. 94 т. 1). 17.11.2014 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про внесення до його трудової книжки запису про строки та виконання ним роботи начальника відділу активно-пасивних операцій філії АБ «Південний» в м. Миколаєві (а.с. 43 т. 1). Листом від 03.12.2-14 р. вих. №0-145-43085 йому було відмовлено через відсутність підстав, передбачених законом, для внесення відповідного запису (а.с. 81 т. 1). За змістом ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.93 р. затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників. Згідно з п. 2.2. вказаної Інструкції до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди. Відповідно до абзацу 7 п. 2.14 Інструкції до трудової книжки за бажанням праціввника може бути внесений запис про роботу за сумісництвом. В абзаці третьому п. 5.3 роділу 5 Інструкції передбачена можливість внесення тільки до дублікату трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій за бажанням працівника. Таким чином, закон передбачає внесення відомостей про роботу за суміщенням професій, а не за суміщенням посад (яку виконував позивач) і тільки в разі втрати оригіналу трудової книжки. За таких обставин, відповідач не порушив прав позивача на підтвердження виконуваної роботи, а оскільки діюче законодавство не передбачає внесення до трудової книжки відомостей про виконання роботи, що суміщується, то роботодавець може обмежитися відповідною довідкою про роботу за певний період, яка і була видана позивачу (а.с. 17 т. 1). Суд не знаходить підстав і для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині зобов*язати відповідача видати підписані документи: трудовий договір від 23.06.2014 р., договір про нерозголошення банківської таємниці та іншої конфіденційної інформації банку від 23.06.2014 р., договір про повну матеріальну відповідальність від 23.06.2014 р. При цьому позивач, обґрунтовуючи цю вимогу, посилався на те, що ці документи регулюють його трудові права та обов*язки, а тому він повинен знати, чи підписані вони з боку Голови правління. Судом встановлено, що позивача звільнено не за порушення будь-яких трудових обов*язків, а тому в даному випадку, посилання позивача на те, що він не був обізнаний про права та обов*язки, визначені цими документами, не мають правового значення. До того ж посадова інструкція провідного економіста кредитного відділу регіонального відділення АБ Південний в м. Миколаєві, затверджена Головною Правління АБ Південний [PERSON] 23.06.2014 р., про положення якої був обізнаний [PERSON], про що свідчить його підпис, передбачає відповідальність як за збереження майна так і за розголошення інформації про комерційну і банківську таємниці. Відповідно до\~ст.237-І КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні не встановлено порушеннь прав позивача відповідачем, то немає і підстав для відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed