Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

У червні 2016 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову посилався на невиконання відповідачем цивільно-правових зобов'язань за кредитним договором та договором іпотеки, в результаті чого виникла значна кредитна заборгованість, тому просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за кредитним договором № 336 від 02.08.2007 року в розмірі 5 081 008 грн. 70 коп. звернути стягнення на належну [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 02.08.2007 року, шляхом продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд першої інстанції, посилаючись на рішення ВСУ та не звернувши уваги на те, що позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки не шляхом визнання права власності, а шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі від імені банку, не з'ясував наявність чи відсутність згоди іпотекодавця [PERSON] Також, всупереч вказаному рішенню ВСУ, суд не врахував, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленою статтею 38 цього Закону. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки можливе лише в позасудовому порядку, а не на підставі судового рішення. З таким висновким судова колегія не погоджується з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки ухвалено без врахування інших умов договору іпотеки, а саме п. 7.2, п. 7.3. Так, відповідно до п. 7.2, 7.3 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, в порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору. Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 7.2. цього договору. Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 7.2. цього договору. Отже, право вибору способу захисту порушених прав, належить іпотекодержателю. Передбачений договором позасудовий спосіб захисту не позбавляє іпотекодержателя звернутися до суду з позовом. Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і про що чітко визначено у п. 7.2. іпотечного договору. З огляду на це, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позову з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 02.08.2007 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON], було укладено кредитний договір № 336, за умовами якого [PERSON] надавався кредит в сумі 100 000 доларів, які позичальник зобов'язувався повертати банку частинами відповідно до графіку платежів за кредитом. Кінцевий строк погашення кредиту до 02.08.2017 року. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору кредитні кошти надаються терміном по 02 серпня 2017 року. Згідно до п. 1.4. Договору за користування кредитними коштами встановлюється плата 13 процентів річних. У відповідності до п. 2.1.2 Кредитного договору кредит надається однією сумою в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника. 18.05.2010 року була змінена назва Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», яке і є правонаступником попереднього Товариства. Банк виконав умови Кредитного договору - надав Відповідачу кредит у розмірі 100 000, 00 доларів США, а останній зобов'язався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені Кредитним договором. Зобов'язання [PERSON] за Кредитним договором належним чином виконані нею не були, що підтверджується заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 березня 2011 року у справі № 2029/2-941/11, яке набрало законної сили. Однак, [PERSON] отримані кредитні кошти не повертає та не сплачує відсотки та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. Так, заборгованість за Кредитним договором станом на 25.04.2016 року становить в гривневому еквіваленті (по курсу НБУ 25,343646 на 25.04.2016) 5 081 008, 70 грн., з них: -заборгованість за кредитом - 87 467, 16 дол. США (вісімдесят сім тисяч чотириста шістдесят сім доларів США 16 центів); -відсотки за користування кредитом - 107 919, 45 дол. США (сто сім тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять доларів США 45 центів); -штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка): 115 570, 22 грн. (сто п'ятнадцять тисяч п'ятсот сімдесят гривень 22 копійки). З метою виконання зобов`язань щодо повернення кредитних коштів між ВАТ «ВіЕйБі Банк» і [PERSON] 02 серпня 2007 року було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу, [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за номером 137, відповідно до умов якого, Іпотекодавцем, в іпотеку ВАТ «ВіЕйБі Банк» передано двокімнатну квартиру [ADDRESS] Предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі Договору дарування квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений Першою Харківською державною нотаріальною конторою 15 жовтня 2004 року за реєстровим № 3-1701. Згідно п. 2.3.2. іпотечного договору узгоджена сторонами оцінка вартості предмета іпотеки становить 204 000 грн (а.с. 14). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положень частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Отже, як у статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і в іпотечному договорі, укладеному між сторонами, зазначено, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Нормою частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд визначає початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в грошовому вираженні відповідно до іпотечного договору 204 000 грн., яка є узгодженою сторонами. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи позивачем за подання позову сплачено судовий збір в сумі 1378 грн., за подання апеляційної скарги сплачено 1515,80 грн., які й підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved