Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Представник ТДВ СК «Кредо» звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог покликається на укладений з відповідачем договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС 5913082, відповідно до якого позивач зобовязався відшкодувати збитки при настанні страхового випадку. Вказує, що 24.05.2014 року такий випадок настав, а саме відбулася ДТП за участю й вини відповідача, внаслідок чого сума страхового відшкодування потерпілій особі склала 20391,80 грн. Відтак у порядку регресу просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача таку суму коштів та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала покликаючись на обґрунтування, ідентичні викладеним у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні не заперечили факту ДТП 24.05.2014 року, однак категорично не згідні із характером завданих пошкоджень автомобілю потерпілого та нарахованою сумою страхової виплати, що була виплачена останньому. Наголошували, що внаслідок зіткнення інший автомобіль отримав пошкодження лише у вигляді невеликої вмятини передньої лівої дверки, а бампер і крило залишилися цілими. Також вказували, що звіт про оцінку шкоди заподіяної потерпілому та калькуляція на його ремонт є фальсифікованими та недостовірними, зокрема, складені через рік після ДТП (23.06.2015 року). Окрім цього, зазначили, що позивачем не надано доказів фактичної сплати страхового відшкодування. Відтак просили відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Вислухавши пояснення сторін, покази свідка [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов на наступного переконання. Відповідно до ст.ст. 993, 1166, 1191 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування , якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 22.1. ст. 22, ст. 28 та ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'я, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до підпункту а) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Отже, системний аналіз вище вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що обовязковою умовою задоволення регресного позову страховика до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, котрий спричинив дорожньо-транспортну пригоду, є наявність доказів, що підтверджують факт виплати страховиком страхового відшкодування. Судом встановлено та сторонами не заперечується факт укладання договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС 5913082, згідно з яким ТДВ СК «Кредо» зобовязалося, у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Строк дії полісу з 07.07.2013 року по 06.07.2014 року. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 29.05.2014 року у справі № 459/2548/14-п [PERSON] визнано винним у вчиненні 24.05.2014 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а саме порушення ПДР, наїзду на припаркований автомобіль марки «Хонда», д.н.з. ЕК000YM, будучи у стані алкогольного спяніння. Оскільки суд розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалено постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 29.05.2014 року, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони ним, то у силу ч. 4 ст.61 ЦПК України така постанова є обовязковою, а обставини ДТП доказуванню не підлягають. Отже, внаслідок ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, настала цивільно-правова відповідальність відповідача, так як була застрахована його відповідальність за шкоду майну потерпілого, тобто настав страховий випадок. Сам факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. У той же час, судом встановлено, що потерпілим від ДТП є власник пошкодженого авто марки «Хонда», д.н.з. ЕК000YM, мешканець м. Неаполь, Італія Franceschi Raffaele. Як вбачається зі Звіту № 209-06-15Л від 23.06.2015 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого СК «Кредо» у результаті пошкодження легкового автомобіля Honda CR V, per № ЕК000YM, що затверджений директором ПП «[PERSON]В.», на 18.07.2014 року вартість ремонту складає 25070,17 грн. (а.с. 7). Разом з цим, з матеріалів даного Звіту вбачається, що огляд автомобіля був здійснений 18.07.2014 року у м. Болонья, Італія (а.с. 8), не безпосередньо [PERSON], а на підставі наданих документів (акту огляду від 18.07.2014 року та фотографій). [PERSON] у звіті не пояснив та обґрунтував застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, оскільки особисто не оглядав обєкт оцінки. Згідно до Постанови від 10 вересня 2003 р. N 1440 «Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об'єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об'єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об'єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об'єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз'яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Натомість на підставі калькуляції № 09-06-15л від 23.06.2015 року судом встановлено, що витрати на ремонт у сумі 25070,17 грн. включають ремонт переднього бампера, переднього лівого крила та заміну передніх лівих дверей (а.с. 10). Згідно доводів представника позивача та показів свідка [PERSON] слідує, що страхову виплату сплачено на користь ТОВ «ВМ», котрого уповноважив на це потерпілий Franceschi Raffaele довіреністю від 26.03.2015 року. Суд вважає за необхідне звернути увагу, що згідно схеми місця вище вказаної ДТП автомобілю «Хонда», д.н.з. ЕК000YM було завдано пошкодження у вигляді деформації передньої лівої дверки. Крім цього, саме такі пошкодження стверджуються фотографіями з місця ДТП. Проте позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано докази, котрі є суперечливими за своїм змістом та такими, що не відповідають встановленим обставинам ДТП. Зокрема, щодо характеру завданої шкоди автомобілю потерпілому не лише передніх лівих дверей, а також й інших частин транспортного засобу (бампера, крила). При цьому, оцінка завданої шкоди проведена оцінщиком на підставі документів, зроблених майже через два місяці після події ДТП. Відтак сума заявлених до відшкодування коштів викликає сумніви в обґрунтованості та обєктивності, оскільки обрахована на фактично більші пошкодження, ніж ті, що завдані внаслідок ДТП. Окрім цього, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, котрі б підтверджували факт виплати ним страхового відшкодування потерпілому. Відтак є недоведеним порушення відповідачем прав позивача та завдання останньому майнової шкоди на суму 20391,80 грн. З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, тому у їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed