Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернувся із означеним позовом до суду, вказавши, що [INFO] помер його дід [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, яким є право на земельну частку (пай) розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебувала у колективній власності спілки селян імені Кірова та розташована на території Мазниківської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, посилаючись на те, що його дід [PERSON] працював в колгоспі ім. Кірова з 1944 по 1987 роки та був його членом. Відповідно до Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» №666/94 від 10.11.1994 року та п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95 від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали у ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право власності на землю. Спілці селян ім. Кірова 21.06.1995 року було видано Державний акт на право колективної власності на землю, та як додаток списки членів колективного сільськогосподарського підприємства. На день видачі державного акту [PERSON] залишався членом підприємства та відносився до пенсіонерів, які раніше працювали у ньому, а тому мав право на земельну частку (пай). З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вбачається, що в книзі видачі сертифікатів СП ім.. Кірова відмітка про видачу сертифіката на ім`я [PERSON] відсутня. Відповідно до п.п.23,24 Постанови Пленуму ВС України від 16.04.2004 року №7 «Про практику розгляду судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що при приватизації земель державних і сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам із числа працівників з визначенням кожному із них земельної частки (паю) з рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна із цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай) виділену в натурі на місцевості. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі, коли з різних причин, ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті все майно було успадковано [PERSON] , яка згодом померла [INFO] . Після смерті останньої спадщину прийняв позивач, однак до спадкової маси не увійшла земельна частка (пай) що належала дідові [PERSON] , оскільки йому не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай), тому позивач просить його вимоги задовольнити. В судове засідання позивач не з`явився, заявивши клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій вимоги позову підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Мазниківської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області в підготовче засідання не з`явився проте подав на адресу суду відзив на позов в якому заперечив проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Так, судом об`єктивно встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Мазниківською сільською радою Деражнянського району Хмельницької області. Як встановлено в судовому засіданні з оглянутих матеріалів дід позивача [PERSON] працював та був членом КСП ім. Кірова з 1944 року по 1987 рік. 21.06.1995 року спілці селян ім. Кірова було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ 005, що підтверджується копією вказаного державного акта. Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області 30.10.2019 року позивачу було надано відомості про те, що в книзі реєстрації сертифікатів по Мазниківській сільській раді членів СП ім. Кірова, запис про видачу [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай), відсутній, надано копію Державного акту на право колективної власності. Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2008 року, а також копії свідоцтва про смерть від 29.04.2015 року [PERSON] померла [INFO] , при цьому за життя вона успадкувала спадкове майно у вигляді грошових вкладів з усіма відсотками та компенсаціями, однак спадщину не оформила. В свою чергу, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У відповідності до частин першої та другої статті 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Згідно статей 529, 548, 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено вище, державний акт на право колективної власності на землю №ХМ 005 був виданий спілці селян імені Кірова 21.06.1995 року, а [PERSON] помер [INFO] , тобто на момент видачі вказаного державного акта останній вже не був ні членом СП ім. Кірова, ні пенсіонером. В свою чергу, суд аналізуючи докази щодо включення [PERSON] до списків членів СП ім. Кірова, що були додані до державного акту на право колективної власності, суд дійшов висновку, що вказаний список був складений набагато раніше ніж був виданий державний акт на право колективної власності на землю, тому відповідної юридичної сили не має. Згідно статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] дійсно був членом КСП ім. Кірова на момент розпаювання землі, оскільки у спадкодавця був відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай) і підстави для визнання за ним такого права не були доведені в ході розгляду даної справи. З огляду на викладене, суд вважає, що доказів належності [PERSON] на час смерті права на земельну частку пай у колективній власності на землю СП ім. Кірова не надано, а тому позивач безпідставно вважає, що має право на його успадкування, після смерті [PERSON] та [PERSON] , оскільки таке право не належало померлим і не може входити до складу спадщини. На підставі викладено та

Outcome: dismissed