Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № MKXRRC14550166 від 18.08.2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 3202,88 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник свої зобов'язання перед Банком не виконав і станом на 12.04.2014 року його заборгованість складає 11689,46 гривень, яка складається з наступного: - 10656,63 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 532,83 грн. штрафу (процентна складова). У зв'язку з цим Позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати. Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності. В судове засідання на судовий розгляд справи особи, що беруть участь у справі, не з'явилися, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце його проведення. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] будучи належним чином своєчасно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявився однак його представник [PERSON] подала заяву, у якій заяву відповідача про застосування строків позовної давності підтримує та в задоволенні позову просить суд відмовити. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Умови кредитного договору № MKXRRC14550166 від 18.08.2008 року відповідачем [PERSON] порушені, про що свідчить розрахунок, наданий ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, відповідачем та представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, законодавство містить положення, згідно якого Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1\~ст. 259 ЦК України). Згідно ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Разом з цим, згідно наданих банком Умов не вбачається, що вони підписані Позичальником і взагалі чи були вони чинні станом на момент укладення договору кредиту, оскільки яка-небудь дата відсутня (дана позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеної в Ухвалі № 6-32832св15 від 06.04.2016 року). Таким чином, такий правочин не є вчиненим у письмовій формі, результатом чого є те, що сторони не домовлялися про збільшення строку позовної давності. Відповідно до ч. 2\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як убачається з матеріалів справи, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Відповідно до Заявки позичальника № МХКХRRС14550166, Банк надав Позичальнику кредит строком на 1 рік з 18.08.2008 р. по 17.08.2009 р. Позичальник зобовязувався погашати кредит щомісячними рівними платежами починаючи з 18.09.2008 р. Таким чином, зобовязання позичальника по поверненню кредиту повинно було бути виконано 17.08.2009 року. Отже, 17.08.2012 р. закінчився трирічний строк позовної давності, натомість, позов про стягнення кредитної заборгованості банк пред'явив 21.02.2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року та 18.06.2014 року (справа № 6-14цс14) зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» предявив позов вже після спливу позовної давності (21.02.2014 року), тому в задоволенні позову з цих підстав необхідно відмовити. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed