Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.11.2019 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Шахтарськтранс» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він працював на посаді машиніста тепловозу виробничого підрозділу ТОВ «Шахтарськтранс» з 22 січня 2018 року по 9 серпня 2019 року.. Наказом відповідача № 50-к від 09.08.2019 року його було звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Оскільки заява про звільнення була написана під тиском просить скасувати наказ ТОВ «Шахтарськтранс» від 09.08.2019 року № 50-к «Про звільнення [PERSON] », поновити його на посаді машиніста тепловозу виробничого підрозділу ТОВ «Шахтарськтранс», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 10062,36 грн. 06.11.2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 08 листопада 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, було витребувано у відповідача докази, а саме, довідку про розмір середньоденної та середньомісячної заробітної плати позивача. 26 листопада 2019 року судом було отримано відзив ТОВ «Шахтарськтранс» на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що припинення трудових відносин між ТОВ «Шахтарськтранс» та [PERSON] відбулося за спільним волевиявленням, згода відповідача на задоволення волевиявлення, а саме письмової заяви [PERSON] про звільнення за згодою сторін реалізована шляхом видачі Наказу № 50-к від 09.08.2019 року відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП, одностороннє бажання [PERSON] поновитись на роботі на посаді машиніста тепловозу виробничого підрозділу ТОВ «Шахтарськтранс» не може бути підставою для поновлення на роботі. Просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог щодо скасування наказу ТОВ «Шахтарськтранс» № 50-к від 09.08.2019 року про звільнення [PERSON] та поновлення на роботі на посаді машиніста тепловозу ВП ТОВ «Шахтарськтранс». В судовому засіданні позивачем [PERSON] заявлені клопотання про закриття провадження у справі в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, в зв`язку з відмовою від цієї частини позовних вимог. Ухвалами суду від 17 грудня 2019 року та 16 січня 2020 року було закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Шахтарськтранс» в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 10062,36 грн. Представник відповідача заперечував проти зазначених позовних вимог, вказавши, що в день звільнення позивач не працював та в подальшому не направив вимогу про проведення з ним розрахунку, а відповідач остаточно з ним розрахувався 23.08.2019 року. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ «Шахтарськтранс» з 22 січня 2018 року по 09.08.2019 рік, де працював на посаді помічника машиніста виробничого підрозділу. ( а. с. 4-5). Наказом № 50-к від 09.08.2019 року [PERSON] звільнено з посади помічника машиніста тепловозу за угодою сторін ( а. с. 3). Судом встановлено, що в день звільнення позивач не працював, з моменту його звільнення і до моменту розгляду справи не звертався до ТОВ «Шахтарськтранс» із вимогою про розрахунок щодо виплати всіх належних йому сум ( а. с. 60-61). Зазначена обставина підтверджена поясненнями в судовому засіданні самого позивача по справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до положень\~ст. 115 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України "Про оплату праці"\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Зважаючи на те, що у день звільнення позивач не працював, відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, сума заборгованості мала бути виплачена роботодавцем не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивачем було пред`явлено відповідачеві вперше вимогу про розрахунок саме шляхом звернення до суду з даним позовом, а тому строк затримки розрахунку повинно б було обраховувати з моменту звернення до суду з 06.11.2019 року. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 03.07.2019 року у справі № 742/845/17. Проте, як встановлено в судовому засіданні відповідач провів з позивачем остаточний розрахунок по заробітній платі 23.08.2019 року, тобто до моменту пред`явлення вимоги - звернення до суду. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було додержано норми законодавства, що регулюють строки розрахунку при звільненні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed