Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтував наступним чином. 19 грудня 2003 року в смт. Турбів, Липовецького району між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був посвідчений приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1901. Державну реєстрацію договору було проведено 25.12.2003 року в органах БТІ. Предметом вказаного договору є 1/2 ідеальна частка житлового будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 04 березня 2009 року рішенням Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 2-115/09 р. було визнано, що 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 19.12.2003 року. Таким чином, 1/2 ідеальна частка вказаного об'єкта нерухомого майна є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Однак зважаючи на те, що відповідач зайняла самостійно частину будинку та користується ним, він, [PERSON], вимушений проживати за іншою адресою, у зв'язку із чим його обмежено в праві вільно володіти, користуватися та розпоряджатися частиною належного йому майна на праві власності. Домовленості про спільне користування майном між нами не досягнуто, тому просив суд виділити йому, [PERSON], на праві власності 1/2 частку від 1/2 ідеальної частки житлового будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 19.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1901. 26.02.2014 року позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд виділити та визнати за ним, [PERSON], право власності на 1/2 частину від 1/2 ідеальної частки житлового будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі - продажу від 19.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1901, а саме: 2-4 - житлова кімната, площею 22,7 кв.м.; К-сарай; Л-погріб; 1/2 №4 криниця. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], вимоги, що пред'явлені у позовній заяві та уточненій позовній заяві підтримав у повному обсязі з підстав, що наведені у них. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 04 березня 2009 року вже було визнано, що 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS], належать їм з відповідачем на праві спільної власності згідно договору купівлі - продажу від 19 грудня 2003 року, тобто пополам. Оскільки вони з позивачем припинили сумісне проживання, позивач залишив смт. Турбів, тому його кімната, про належність якої вони узгодили між собою, стоїть закрита, можливості користуватись нею позивач не дає, а придбати її вона, [PERSON], за таку суму коштів, які просить позивач, не має можливості, так як визначена сума є завеликою для неї, [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу 1/2 ідеальної частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], який був зареєстрований органами державної реєстрації 25.12.2003 року. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 04 березня 2009 року було визнано, що 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] належить сторонам даного спору - [PERSON] на праві спільної сумісної власності згідно договору купівлі - продажу від 19.12.2003 року, оскільки придбаний був сторонами в період їх проживання однією сім'єю, хоча не перебували у шлюбі між собою. Вказане рішення має для суду приюдиційне значення, так як воно набуло законної сили 15.05.2009 року, а тому від доведення обставин, що ним встановлені, суд при вирішенні даного спору звільняється в силу ст.61 ЦПК України. Позивач звернувся до суду із позовом про виділення йому із спільної сумісної власності 1/2 частки об'єкта нерухомості, зазначивши, що вони з відповідачкою не проживають як подружжя та остання позбавляє його можливості здійснювати ним своє право власності. Отже, судом встановлено, що відносини, що виникли між сторонами спору є цивільно - правовими, а тому регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, ст.365 ЦПК України, передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно правил ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. На виконання положень ст.143 ЦПК України судом було призначено судову будівельно - технічну експертизу. За результатами проведення експертизи експертом 31.01.2014 року було складено висновок за №1685/13-21, відповідно до якого враховуючи висновки натурного обстеження об'єкта дослідження від 30.12.2013, які отримані за згодою сторін по справі (АКТ огляду об'єкта дослідження від 25.07.2013, завірений підписами сторін по справі) встановлено, що до складу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON], згідно рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 березня 2009 та договору купівлі - продажу від 19.12.2003 року належать наступне (по тех. паспорту №1599, від 24.05.2013): житловий будинок «Д», ганок, сарай «К», погріб «Л», сарай «М», сарай «II», криниця №4. Відповідно, об'єктом експертного дослідження став цілий житловий будинок за літ. «Д» з відповідною частиною господарських будівель та споруд у домоволодінні за №40 (38), яке складене з земельних поліпшень, розташованими на земельній ділянці в районі індивідуальної житлової забудови по [ADDRESS]. За результатами проведеного дослідження експертом, порівнюючи розмір частини по площі кожного із співвласників 1/2 частини, яка становить 22,8 м було встановлено, що визначити можливі варіанти розподілу житлового будинку «Д» з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS] між сторонами на дві частини, при ідеальних частинах: 1/2 частини та 1/2 частини з урахуванням рівності часток співвласників, не вбачається можливим, оскільки такий поділ не буде відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. У той час ч.2, 3 ст.364 ЦК України унормовано, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В п.25. Постанови від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", Пленум Верховного Суду України надав судам наступні роз'яснення, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Ураховуючи те, що сторони спору не дійшли згоди щодо отримання розміру грошової компенсації за частку у житловому будинку, який є об'єктом спільної сумісної власності та жодним із них не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а також те, що за відсутності такої згоди відповідача, позивачем не пред'явлено відповідної вимоги до відповідача та попередньо не внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, при цьому об'єкт нерухомості є неподільним та не може бути реально поділений між сторонами відповідно до рівності їх часток, а суд відповідно до принципів цивільного судочинства не може вийти за межі позовних вимог, відтак суд дійшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, а тому в разі відмови у позові відносить їх на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed