Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

07 вересня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 20 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1601/1207/88-350 згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000,00 доларів США з розрахунку 10,00 % річних на строк з 20.12.2007 року до 20.12.2017 року. Банк свої зобовязання за Договором повністю виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 25 травня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до умов договору відповідач зобовязується погашати заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 22034070028002 щомісяця, через касу Банку згідно Додатку № 1, що є невідємною частиною даного договору, крім випадків, зазначених в п. 3.8.,3.9., та 5.1.4. цього Договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором [PERSON] за договором іпотеки № Б/н від 20.12.2007 року передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, номер 18, загальною площею - 70,6 кв.м., житловою площею - 35,8 кв.м., який знаходиться за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вулиця Троїцька. У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.07.2015 року має заборгованість у сумі 346 205,24 грн. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 346\~205,24 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки з [PERSON], а саме: житловий будинок, номер 18, загальною площею - 70,6 кв.м., житловою площею - 35,8 кв.м., який знаходиться за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вулиця Троїцька, шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та стягнути з відповідача понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. В судовому засіданні представник ПАТ «Дельта Банк», [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимог підтримав та пояснив, що дійсно 25.12.2016 року ВАТ «Сведбанк» правонаступником по зобов'язанню якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000,00 доларів США з розрахунку 10,00 % річних на строк з 20.12.2007 року до 20.12.2017 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором [PERSON] за договором іпотеки № Б/н від 20.12.2007 року передав в іпотеку житловий будинок. Позивач належним чином не виконував свої зобовязання за Договором, в результаті чого, станом на 28.07.2015 року мав заборгованість у сумі 346\~205, 24 грн. Однак, починаючи з 17 листопада 2015 року, [PERSON] вносилися кошти на рахунок Банку з метою погашення заборгованості за кредитом. Тому Банком проведено перерахунок заборгованості, в результаті якого, станом на 10.03.2016 року вказана сума складала - 299\~490, 98 грн. Проте, 05.04.2016 року відповідачем було внесено чергові платежі в рахунок погашення заборгованості і станом на 16.09.2016 року за позичальником рахується заборгованість в сумі 161 859 грн. 21 коп. (а.с.37 Том № 2) Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні заперечує позовні вимоги. Суду пояснює, що в наслідок глобальної економічної кризи він не зміг належно виконувати свої зобовязання за кредитним договором, однак він на даний час увійшов у графік погашення. Окрім того вартість нерухомого майна переданого за договором в іпотеку майже удвічі перевищує суму його заборгованості перед банківською установою, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК». Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що згідно кредитного договору № 1601/1207/88-350 укладеного 20.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» правонаступником по зобов'язанню якого є позивач та [PERSON], останньому було надано кредит в розмірі 20 000,00 доларів США з розрахунку 10,00 % річних на строк з 20.12.2007 року до 20.12.2017 року. Для забезпечення повернення кредиту за кредитним договором було укладено іпотечний договір № Б/н від 20.12.2007 року з відповідачем, відповідно до п. 2 даного договору [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, номер 18, загальною площею - 70,6 кв.м., житловою площею - 35,8 кв.м., який знаходиться за адресою: Полтавська область, місто Миргород, вулиця Троїцька, який належить йому на праві власності на підставі Договору дарування від 25.12.2004 року. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 39-47) згідно умов якого до позивача перейшли права вимоги за кредитами, в тому числі і за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки, що підтверджується витягом з Додатку № 1 до зазначеного договору від 25.05.2012 року. У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 16.09.2016 року має заборгованість у сумі 161859,21 грн. Згідно звіту про незалежну оцінку житлового будинку номер 18 по вул. Троїцькій, , місто Миргород, Полтавська область його ринкова вартість станом на 01 серпня 2016 року становить 326000 грн. (а.с. 45, Том № 2) За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Пунктом 11 Договору іпотеки, сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено за цим договором. У разі настання обставин, що тягнуть за собою звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу 25.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» було направлено письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання вимоги та передачу предмету застави кредитору (а.с. 34). Пунктом 12 іпотечного договору від 20 грудня 2007 року передбачено, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя, а саме: п.п. 12.1 за рішенням суду; п.п. 12.2 у безспірному порядку на підставі напису нотаріуса та п.п.12.3 згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладене в п.п. 12.3.1 та 12.3.2 цього договору. Для отримання виконавчого напису Іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджує безспірність заборгованості Іпотекодавця за основним зобовязанням, а саме заяву про невиконання Іпотекодавцем умов основного зобовязання, розрахунок заборгованості, свій примірник цього договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику даного договору, який після нотаріального посвідчення буде виданий Іпотекодержателю. Пунктом 12.3 передбачено, що задоволення вимог, може здійснюватись шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно якої у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому пункті п. 12.3 Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. При цьому вважається, що Предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартість, що буде визначена після прийняття рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення. Сторони договору, з розумінням змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на Предмет іпотеки на підставі положень цього пункту п. 12.3. Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій Іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на Предмет іпотеки може бути оскаржене Іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав Основне зобовязання. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Дані правові позиції викладені в постановах Верховного суду України від 14 вересня 2016 року у справі за № 6-1219 цс16 та від 21 вересня 2016 року № 6-1685цс16. Враховуючи те, що судом встановлено, що позивач не реалізував способу позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності відповідного застереження у договорі, а саме, не звертався до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно на підставі пункту 12.3. іпотечного договору, про що вказує відсутність відмови державного реєстратора в державній реєстрації нерухомого майна за позивачем, суд приходить до переконання про передчасність судового захисту права позивача шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки та про відсутність на момент розгляду справи законних підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed