Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись з позовом до суду та просять визнати за [PERSON] право власності на вбудовані нежитлові приміщення, загальною площею 80,8 кв.м., що знаходяться за адресою: вул.І.Франка, 43 в м.Моршин Львівської області, а саме: 1/2 (одну другу) частину приміщення № І; 1/2 (одну другу) частину приміщення № III; 1/2 (одну другу) частину приміщення № 14; приміщення №58; 1/2 (одну другу) частину приміщення №61; 1/2 (одну другу) частину приміщення № 62; 1/3 (одну третю) частину приміщення № 70; приміщення № 73; 1/2 (одну другу) частину приміщення № 109; приміщення № 226; приміщення № 230; 1/2 (одну другу) частину приміщення № 231; 1/3 (одну третю) частину приміщення № 232. Визнати за [PERSON] право власності на вбудовані нежитлові приміщення, загальною площею 65,8 кв.м., що знаходяться за адресою: вул.І.Франка, 43 в м.Моршин Львівської області, а саме: 1/2 (одну другу) частину приміщення № І; 1/2 (одну другу) частину приміщення № III, 1/2 (одну другу) частину приміщення № 14; приміщення №60; 1/2 (одну другу) частину приміщення №61; 1/2 (одну другу) частину приміщення № 62; 1/3 (одну третю) частину приміщення № 70; приміщення № 71; приміщення № 72; 1/2 (одну другу) частину приміщення № 109; 1/2 (одну другу) частину приміщення №231; 1/3 (одну третю) частину приміщення № 232. Визнати за [PERSON] право власності на нежитлові приміщення, загальною площею 65,2 кв.м., що знаходяться за адресою: вул.І.Франка, 43 в м.Моршин Львівської області, а саме: приміщення № 52; приміщення № 53; приміщення № 56; приміщення № 75; приміщення № 228; приміщення № 229; приміщення № II. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що станом на 10 жовтня 2012 року позивачі та третя особа без самостійних вимог [PERSON] були засновниками КП «Вікторія». [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до загальних зборів учасників (засновників) КП «Вікторія» із заявою про вихід із складу учасників. Також даною заявою заявили, що після виходу з числа учасників КП «Вікторія» з майном не будуть мати претензій до підприємства та його учасників. 29 січня 2013 року відбулись загальні збори засновників КП «Вікторія». На зборах розглядалось питання про вихід з числа засновників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] За результатами розгляду даного питання було прийнято рішення задовольнити заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про вихід зі складу учасників КП «Вікторія» з майном, яке пропорційне розміру паю, зазначених вище учасників. Разом з тим було вирішено: передати у приватну власність [PERSON], виділивши в натурі, частку в майні, що належить КП «Вікторія», на підставі свідоцтва про право власності САВ №3244593 від 21.01.2008, виданого Моршинською міською радою, що пропорційне розміру її паю 7493,67 грн., а саме: нежитлові приміщення громадського будинку Побуткомбінату з мансардою по вул. І. Франка, 43, в м. Моршин Львівської області, позначені в технічній документації на плані літ «А-4» 1-й поверх №52 - загальною площею 10,0 кв.м., № 53 - загальною площею 2,7 кв.м., № 56 - загальною площею 14,6 кв.м., № 75 - загальною площею 1,2 кв.м., № 229 - загальною площею 3,4 кв.м. № ІІ - загальною площею 13,7 кв.м., № 228 - загальною площею 19,7 кв.м., всього - 65,3 кв.м. Передати у приватну власність [PERSON], виділивши в натурі, частку в майні, що належить КП «Вікторія», на підставі свідоцтва право власності САВ №3244593 від 21.01.2008, виданого Моршинською міською радою, що пропорційне розміру її паю 8593,05 грн., а саме: нежитлові приміщення, що знаходяться на першому поверсі громадського будинку побуткомбінату з мансардою по вул. І. Франка в м. Моршин Львівської області, та позначені в технічній документації на плані літ «А-4» 1-й поверх: № 58- загальною площею 15,6 кв.м., № 226 - загальною площею 1,4 кв.м., № 73 - загальною площею 27,0 кв.м., всього - 44,0 кв.м. Передати у приватну власність [PERSON], виділивши в натурі, частку в майна, що належить КП «Вікторія», на підставі свідоцтва право власності САВ №3244593 від 21.01.2008, виданого Моршинською міською радою, що пропорційне розміру її паю 6588,32 грн., а саме: нежитлові приміщення громадського будинку побуткомбінату з мансардою по вул. І. Франка, 43, в м. Моршин Львівської області, позначені в технічній документації на плані літ «А-4» 1-й поверх №60 - загальною площею 12,5 кв.м., № 72 - загальною площею 2,6 кв.м., № 71 - загальною площею 13,7 кв.м., всього - 28,8 кв.м. Передати у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] нежитлові приміщення громадського будинку Побуткомбінату з мансардою по вул. І. Франка, 43, в м. Моршин Львівської області, позначені в технічній документації на плані літ «А-4» підвал: №14 - загальною площею 15,9 кв.м., № ІІІ - загальною площею 15,4 кв.м., № 109 - загальною площею 4,4 кв.м., всього - 35,7 кв.м., приміщення позначені в технічній документації на плані літ «А-4» 1-й поверх №61 - загальною площею 1,1 кв.м., № 62 - загальною площею 1,2 кв.м., № І - загальною площею 14,6 кв.м., всього - 16,9 кв.м., разом - 52,6 кв.м. Передати у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] нежитлові приміщення громадського будинку Побуткомбінату з мансардою по вул. І.Франка, 43, в м.Моршин Львівської області, позначені в технічній документації на плані літ «А- 4» 1-й поверх №70 - загальною площею 33,1 кв.м., всього - 33,1 кв.м. До моменту передачі нерухомого майна відповідачем КП «Вікторія» було здійснено перепланування приміщень. На замовлення КП «Вікторія» Державним науково-дослідним та проектно-вишукувальним інститутом «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» надано технічний висновок про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж нежитлових приміщень площею 332,3 кв.м. по вул.І.Франка, 43 в м.Моршин Львівської області. Згідно цього висновку основні будівельні конструкції обстежуваного 1-го поверху та підвалу будинку (фундаменти, зовнішні стіни, перекриття, дах) знаходяться у задовільному технічному стані (II категорія технічного стану). В цілому виконане перепланування приміщень 1-го поверху відповідає вимогам ДБН В.2.2-9-99 «Громадські будинки і споруди», протипожежним і санітарним вимогам. Приміщення № 74 і 73 площею 19.4 кв.м. і 27,0 кв.м. - придатні для використання під торгові приміщення по реалізації промислових товарів. Приміщення № 71 площею 13,7 кв.м., № 72 площею 2,6 кв.м., № 60 площею 12,5 кв.м., № 58 площею 15,6 кв.м та № 57 площею 15,7 кв.м. придатні для експлуатації під адміністративні приміщення. Приміщення № 226 і № 227 відповідно площею 1,4 кв.м. і 1,5 кв.м. - санвузли загального користування. Обстежені приміщення № 228; 229; 75; 52; 53; 56 та № II загальною площею 65,3 кв.м. придатні для влаштування перукарні. Підведена вода і каналізація, електропостачання, та планування приміщень дає можливість для організації виробничого процесу перукарні на основі виконаного робочого проекту та погодженого відповідно до чинного законодавства. Позивачі вважають, що переплановані приміщення відповідають вимогам ДБН В.2.2-9-99 «Громадські будинки і споруди» та можуть безпечно експлуатуватись, а також не можуть вважатись самочинним в силу чинного законодавства. Викладене вище підтверджується деклараціями про готовність обєкта до експлуатації, які зареєстровано Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області за № ЛВ [NUMBER] від 11.10.2013 року; за № ЛВ 143140850649 від 26.03.2014 року; за № ЛВ 143140810020 від 21.03.2014 року; № ЛВ 143140850650 від 26.03.2014 року. На думку позивачів, в жодному випадку визнання права власності не порушує права третіх осіб - співвласників будівлі. Кожен з позивачів виготовив окремий технічний паспорт на приміщення, якими користується, а з технічних паспортів вбачається, що відсутнє самочинне будівництво (перепланування). Зважаючи на вище викладені обставини позивачі змушені звернутись до суду з позовом про визнання за ними права власності на передане їм майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] [PERSON] [PERSON] - [PERSON], позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просять позов задоволити. Представник третьої особи ТзОВ «Парк+» [PERSON] позов заперечив та вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими що не підлягають до задоволення з наступних підстав. ТзОВ «ПАРК+» є власником приміщень третього та четвертого поверхів будинку побуту, що знаходиться за адресою: вул. І.Франка, 43, м. Моршин Львівської області, які належить ТзОВ «Парк+» на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності САЕ № 117552 від 05.11.2012р., виданого Моршинською міською радою. 07.11.2014 року рішенням Апеляційного суду Львівської області скасовано рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.06.2013 року по справі №456/1702/13, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на самочинно переобладнані нежитлові приміщення за адресою: вул.І.Франка,43 м.Моршин, Львівської області відмовлено. В своєму рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що задовольняючи позов, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не роз'яснив позивачам право залучити до справі в якості співвідповідачів орган місцевого самоврядування та інших співвласників будинку «Побуту» за адресою: Львівська обл., м.Моршин, вул.І.Франка,43, в тому числі ТзОВ «Парк+», яке обґрунтовано довело, що даним рішенням суду порушуються їх права. Оскільки рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07.11.2014 року (справа №456/1702/13) встановлено, що самовільне будівництво, що є предметом спору в даній справі, порушує право власності ТзОВ «Парк+», тому позовні вимоги позивачів не підлягають до задоволенню і є підставою для відмови в позові. Крім того, 21.10.2015 року за вих. №1013-6/5531-15 ТзОВ «Парк+» отримало відповідь від Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, де було зазначено, що відповідно до наказу Департаменту від 14.08.2015 року №38-Д, на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 07.11.2014 року (справа №456/1702/13) про скасування рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.06.2013 року та ухвалення нового рішення: у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на самочинно переобладнані нежитлові приміщення за адресою: вул.І.Франка,43 м.Моршин, Львівської області відмовлено, скасовано реєстрацію декларацій про готовність обєкта до експлуатації: від 11.10.2013 р. за № ЛВ 143132750847; від 21.03.2014 р. за № ЛВ 143140810020; від 26.03.2014 р. за № ЛВ 143140850649; від 26.03.2014 р. за № ЛВ 142140850631; від 26.03.2014 р. за № ЛВ 143140850650. Тому позовні вимоги позивачів не підлягають до задоволення. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що КП «Вікторія» зареєстровано за адресою: [INFO]. Вказаному підприємству, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 січня 2008 року, на праві спільної часткової власності належить 19/100 часток у цілій нежитловій будівлі, (будинок побуту), за адресою: Львівська обл., м. Моршин, вул. І. Франка,43, що становить 330,7 кв.м.(а.с.46). Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07.11.2014 року (справа №456/1702/13) встановлено, що КП «Вікторія» здійснило самочинну реконструкцію нежитлових приміщень, у тому числі частини загального коридору та сходової клітки на першому поверсі будинку, а в подальшому, за рішенням зборів засновників від 29 січня 2013 року передало ці приміщення їх засновникам, пропорційно розміру їх паю. У той же час, як встановлено, ні КП «Вікторія», ні позивачі не зверталися до органу місцевого самоврядування про прийняття переобладнаного об'єкту в експлуатацію і рішення компетентного органу з цього приводу не приймалося. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання позову про визнання права власності на самочинне будівництво, позивачі в силу ст. 10 ЦПК України не довели правову та фактичну підставу своїх вимог, оскільки порушене позивачами в суді питання не належить до компетенції відповідачів зокрема виконавчого комітету Моршинської міської ради та КП «Вікторія». Посилання позивачів на звернення у реєстраційну службу для реєстрації права власності на передане нам майно з подальшою видачею свідоцтва про право власності, не підтверджено жодними доказами, натомість матеріали справи містять відповідь виконавчого комітету Моршинської міської ради № 1209 від 02.06.2015р. (а.с. 32 ) в якій зазначено, що для реєстрації речового права на нерухоме майно заявнику ([PERSON]В.) слід звернутись в реєстраційну службу Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області. Доказів звернення до компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право позивачами по справі не надано. Окрім цього, для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, і здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Так, Законом України «Про архітектурну діяльність» обов'язок здійснення державного контролю та нагляду у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури покладено на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та її територіальні органи. Згідно з вимогами ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Згідно зі ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у визначеному порядку передбаченим ч. 5 ст. 26 вищевказаного Закону. Суд не встановив той факт, який є передумовою для набуття, а отже, і для визнання права власності на новостворене майно, оскільки у відповідності до норм закону, передумовою для виникнення права власності і його визнання, є прийняття нерухомого майна в експлуатацію. Згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 461 від 13.04.2011, (далі Порядок) відповідно до якого прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідно до п. 12 Порядку, експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Таким чином, виникнення права власності на спірне нерухоме майно було можливо лише тільки після отримання дозволу на будівництво на об'єкт нерухомості, прийняття його в експлуатацію та проведення державної реєстрації зазначеного майна. Підстави набуття права власності, встановлені ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Позивачі не надали суду доказів щодо правомірності здійснення КП «Вікторія» будівництва, яке як встановлено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07.11.2014 року (справа №456/1702/13) здійснено КП «Вікторія» самочинно та полягало в реконструкцію нежитлових приміщень, у тому числі частини загального коридору та сходової клітки на першому поверсі будинку, а тому за наявності прямої вказівки закону не має підстав для визнання за позивачами права власності на самочинно збудоване КП «Вікторія» нерухоме майно. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частково власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. У матеріалах справи відсутні докази погодження реконструкції спірних нежитлових приміщень, у тому числі частини загального коридору та сходової клітки на першому поверсі будинку. У матеріалах справи відсутні докази прийняття до експлуатації спірного об'єкту нерухомості та державної реєстрації прав на нього. Посилання позивачів на наявність Декларацій про готовність об'єктів до експлуатації від 21.03.2014р., 11.10.2013р. 26.03.2014р., 26.03.2014 року не свідчить про прийняття даних об'єктів до експлуатації у встановленому законом порядку компетентним органом. Вказані Декларації, як встановлено, останні отримали після вступу в законну силу рішення суду першої інстанції від 14 червня 2014 року у справі №456/1702/13, за яким за ними було визнано право власності на самочинно переобладнані нежитлові приміщення про що зазначено в п.10 декларацій (а.с. 20-31). Також наказом Департаменту від 14.08.2015р. № 38-Д, на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 07.11.2014р. скасовано реєстрацію декларацій про готовність обєкта до експлуатації: від 11.10.2013р. № ЛВ 14312750847, 21.03.2014р. № ЛВ 143140810020, 26.03.2014р. № ЛВ 143140850649, 26.03.2014р. № ЛВ 142140850631, 26.03.2014р. № ЛВ 143140850650. Питання щодо визнання законним самочинного будівництва вищевказаної прибудови відноситься до компетенції виконавчої, а не судової влади. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ N 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» де зазначено, що суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Також в інформаційному листі зазначено, що виходячи зі змісту ч. 1, 2, 3 ст. 331 ЦК, ч. 1 ст. 182 ЦК та п. 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5(зі змінами і доповненнями станом на 22.01.2009), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. При розгляді та вирішенні спорів про визнання права власності на самочинне будівництво суди повинні керуватися нормами ЦК, відповідним законодавством і враховувати роз'яснення, надані у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією №55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України. Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації № 146). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Таким чином, за змістом статей 357, 376, розділу 3.4. Методичних рекомендацій № 146, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об'єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб. На підставі вище наведеного КП «Вікторія» не могла передати нерухоме майно позивачам, оскільки дане нерухоме майно було самочинним, а КП «Вікторія» не набула встановленим законом порядком право власності на нього. Також, вирішуючи справи щодо самочинного будівництва, суд повинен перевірити загальні умови, дотримання яких вимагається при будівництві або реконструкції будь-якого об'єкту нерухомості, у тому числі наявність затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, дозволу на будівництво, додержання містобудівних регламентів та інших правил, нормативів, тощо. В матеріалах справи міститься технічний висновок про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж нежитлових приміщень площею 332,3 кв.м. на вул. І.Франка № 43 у м.Моршин, Львівської обл., складеного Дрогобицьким відділом Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на замовлення КП «Вікторія» у липні 2013 році (а.с.41-45), відповідно до якого будівельні роботи з планування приміщень частково розпочаті самовільно, без належно розробленої та погодженої проектної документації та відповідного дозволу на виконання будівельних робіт, що передбачено чинним законодавством України (ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 34 «Право на виконання будівельних робіт» Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» (№3038-VI 17.02.2011р.). Основні будівельні конструкції обстежуваного 1-го поверху та підвалу будинку (фундаменти, зовнішні стіни, перекриття, дах) знаходяться у задовільному технічному стані (II категорія технічного стану). В цілому виконане перепланування приміщень 1-го поверху відповідає вимогам ДБН В.2.2-9-99 «Громадські будинки і споруди», протипожежним і санітарним вимогам. Приміщення №74 і 73 площею 19.4м2 і 27.0м2 - придатні для використання під торгові приміщення по реалізації промислових товарів. Приміщення №71 площею 13.7м2; №72 пл. 2.6м2; №60 пл. 12.5м2; №58 пл. 15.6м2 та №57 пл.15.7м2 придатні для експлуатації під адміністративні приміщення. Приміщення №226 і №227 відповідно площею 1.4м2 і 1.5м2 - санвузли загального користування. Обстежені приміщення № 228; 229; 75; 52; 53; 56 та № II загальною площею 65,3 кв.м. придатні для влаштування перукарні. Підведена вода і каналізація, електропостачання, та планування приміщень дає можливість для організації виробничого процесу перукарні на основі виконаного робочого проекту та погодженого відповідно до чинного законодавства. Підвальні приміщення №7-12; 14; 109; II; III можуть експлуатуватись під складські приміщення негорючих матеріалів після виконання біжучого ремонту підлог, оздоблення та столярних виробів із збереженням зовнішнього входу та відокремлення підвальних приміщень від загальної сходової клітки. Вказаний висновок не є висновком експерта та згідно із ст. ст. 59, 143, 212 ЦПК України не може бути належним доказом відповідності конструкції спірного нерухомого майна будівельним нормам. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У ст. 331 цього Кодексу міститься загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. При цьому ні нормою ст. 331 ЦК України ні нормою ст. 392 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення. Тому, за встановлених обставин та враховуючи, що на спірні обєкти нерухомого майна у позивачів право власності не виникло, оскільки спірні нежитлові приміщення є об'єктом самочинного будівництва, а тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed