Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» (далі ТОВ «Фрам Ко») про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08.07.2015 року Позивач був прийнятий на роботу до ТОВ «Фрам Ко» на посаду водія автотранспортних засобів на підставі наказу № 254-к від 07.07.2015 року. На початку травня 2016 року до директора ТОВ «Фрам Ко» Позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Позивач зазначив, що в подальшому побачив у керівництва ТОВ «Фрам Ко» заяву про звільнення з 18.05.2016 року та проведення з ним розрахунку за резолюцією директора. 18.05.2016 року, як зазначено в позовній заяві, [PERSON] передав ключі від службового автомобіля, проте трудову книжку та відповідного розрахунку від ТОВ «Фрам Ко» так і не отримав. Позивач просив суд зобовязати ТОВ «Фрам Ко» видати йому трудову книжку та стягнути з ТОВ «Фрам Ко» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні Позивач уточнив заявлені позовні вимоги та разом зі своїм представником просили суд зобовязати ТОВ «Фрам Ко» видати Позивачу трудову книжку. Представник Відповідача заперечував проти задоволення заявленого позову, зазначивши що на момент розгляду справи [PERSON] не звільнений з посади водія автотранспортних засобів у ТОВ «Фрам Ко», у звязку з чим відсутні правові підстави для видачі Позивачу трудової книжки. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Статтею 3 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як вбачається із копії трудової книжки [PERSON] серії БТ-II№ 0327810 останній був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів у ТОВ «Фрам Ко» 08 липня 2015 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2\~ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст.\~10\~та ч. 1 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Враховуючи пояснення учасників процесу, відсутність в матеріалах цивільної справи доказів протилежного, суд вважає встановленим факт того, що на момент розгляду справи [PERSON] так і не звільнений з посади водія автотранспортних засобів ТОВ «Фрам Ко». Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Пунктом 4\~Постанови Кабінету міністрів України від 27.04.1993 року за № 301 "Про трудові книжки працівників"\~передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом\~Мінпраці, Мінсоцзахисту, Мінюсту України від 29.07.1993 року за № 58\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.\~Якщо працівник відсутній\~на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки\~поштою з доставкою\~на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Оцінивши докази в їхній сукупності та враховуючи те, що [PERSON] на момент розгляду справи так і не був звільнений з посади водія автотранспортних засобів ТОВ «Фрам Ко», суд приходить до висновку, що відсутні будь-які правові підстави для задоволення позову, враховуючи, що на підставі ст. 47 КЗпП України трудова книжка видається лише звільнено му працівнику, яким Позивач не являється. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 47 Кодексу законів про працю України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом\~Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року за № 58та

Outcome: dismissed