Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

У вересні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Банком та [PERSON], 15.08.2006 р. був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 13900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач своїх зобов'язань не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 06.08.2018 року складає 63260,72 грн.. Оскільки, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2012 року, з відповідача вже стягнуто на користь позивача частину суми заборгованості за кредитним договором, тому просить стягнути з відповідача решту суми, а саме - 36877,18 грн. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн.. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 15.08.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке в майбутньому реорганізовано в АТ КБ «ПриваБанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви Відповідача про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у «ПриватБанку». Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.08.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13900 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до вказаного вище Кредитного договору. Однак, відповідач порушив умови договору і станом на 06.08.2018 року має заборгованість в загальній сумі 63260,72 грн.. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Позивачем вказано, що Анкета-заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг становить укладений Договір про надання банківських послуг. Як вбачається з наданої стороною позивача Анкети-заяви, то в ній зазначено, що [PERSON] виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «МЕТРО» із встановленим кредитним лімітом в сумі 5000,00 грн., з строком дії карти - 06/08. Саме на Анкету-заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, що становить укладений Договір про надання банківських послуг, як доказ оформлення кредитних відносин посилається позивач при зверненні до суду із цим позовом. Разом з тим, на підтвердження своїх вимог банком надано розрахунок заборгованості станом на 06 серпня 2018 року, згідно якого позивач зазначив, що загальна сума заборгованості за кредитом складає 63260,72 грн. Від даної суми банк відняв суму 28615,79 грн., які стягнуті згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси в справі № 1522/8163/12 (провадження № 2/1522/7756/12) від 11 жовтня 2012 року, та додав 500,00 грн. штрафу (фіксована частина)та 1732,25 грн. штрафу (процентна складова). З Рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 1522/8163/12 (провадження № 2/1522/7756/12) від 11 жовтня 2012 року, вбачається, що з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.08.2006 року у розмірі 28615,79 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 9344,61 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 17432,33 грн., а також штрафи: штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1338,85 грн., а також судові витрати у розмірі 286,16 грн.. Вказане рішення суду набрало законної сили 22.10.2012 року. Так, при винесенні Приморським районним судом м. Одеси вищезазначеного рішення, судом встановлено, що відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, з даного рішення слідує, що Банк скористався своїм правом на повернення всієї суми кредиту і судом стягнуто заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом і штрафам (фіксована та процентна складова), а тому повторне звернення із позовом про стягнення коштів за цим же кредитним договором (тіла кредиту та нових відсотків за його користування) є неприпустимим також і з огляду на наступне. Як вбачається з заяви анкети про отримання кредиту від 15.08.2016 року, то строк дії кредитної карти визначено по серпень 2008 року. Так, у відповідності до висновків Великої палати Верховного суду від 28.03.2018 року №444/9519/12 після спливу визначеного у договорі строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Крім того, доказів підписання і ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання кредиту при укладенні цього договору суду надано не було. Відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Між тим, позивачем в супереч вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України, не надано суду переконливих, належних та допустимих доказів на підтвердження факту звернення відповідача до Банку із відповідною заявою на отримав кредиту у розмірі 13900 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а саме в такому розмірі на який посилається позивач. Окрім того, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження факту оформлення кредитних правовідносин та отримання відповідачем на підставі Анкети-заяви б/н від 15.08.2006 року кредиту у розмірі 13900 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а саме такому розмірі який позивач зазначає в позовній заяві та на підставі якого просить суд стягнути заборгованість.. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що пред'явлений позов не ґрунтується на нормах матеріального права, а відтак задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. Відповідності до п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області.

Outcome: dismissed