Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

В провадженні Уманського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до Родниківської сільської ради Уманського району Черкаської області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, який надійшов до суду 4 вересня 2014 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 6 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки по вул. Леніна, 164 с. Родниківка, що передувало оформлення Родниківською с/радою рішення від 2.11.2006 року та отримання моїм батьком державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ №636517 від 30 листопада 2006 року. З 2007 року означений договір купівлі продажу був предметом судового розгляду в справах Уманського міськрайонного суду. На сьогодні існує судове рішення, яким відмовлено позивачам в задоволенні позову про визнання недійсним означеного договору купівлі продажу, що заявлялись з інших підстав, ніж в даній судовій справі. Також, позивачем подавався адміністративний позов про визнання не чинним та скасування рішення Родниківської сільської ради про виділення означеної земельної ділянки [PERSON], однак, ухвалою суду в означеній адміністративній справі залишено без розгляду означений позов позивачів, тобто спір по суті про недійсність рішення ради судом не розглянуто. В послідуючому, під час судового розгляду справи Уманського міськрайонного суду 2/705/118/13 та адміністративної справи №705/17/14 [PERSON] переоформила спірну земельну ділянку з себе на свого племінника сина своєї рідної сестри та похресника, намагаючись уникнути цивільно правової відповідальності у вигляді віндикації земельної ділянки, у разі задоволення позовів. Будинковолодіння по вул. Леніна, 164 с. Родниківка належало на праві власності в розмірі по ? часток покійному [PERSON] батькові позивача [PERSON] та покійній [PERSON] матері позивачів [PERSON] та Н.Л. на підставі свідоцтва від 1987 року про право на спадщину за заповітом. Згідно довідки Родниківської с/ради від 29.03.2008 року №113 за будинковолодінням було закріплено земельну ділянку розміром 0,3773 га. Зі смертю [PERSON] у володіння будинком по вул. Леніна, 164 с. Родниківка вступили [PERSON] та [PERSON] відповідно свідоцтва про спадщину. Як свідчать матеріали справи на момент поділу земельної ділянки актом від 20 листопада 2006 року власниками будинковолодіння по вул. Леніна, 164 с. Родниківка були [PERSON] в розмірі ? ідеальної частки та [PERSON] та В.Л. по ? ідеальної частки. Право власності було в установленому порядку зареєстроване в органах БТІ. Відповідно свідоцтва про право власності [PERSON] та [PERSON] їм належало на праві власності по ? частин будинку №164 по вул. Леніна, с. Родниківка, що саме складається з будинку, літньої кухні сараю, погребу, огорожі №1, хвіртки №2, воріт №3. Позивачі вважають, що унаслідок проведеного одноособово без згоди інших співвласників та без реального поділу будинку [PERSON] поділу закріпленої за будинковолодінням земельної ділянки розміром 0,3773 га на земельній ділянці, що відійшла [PERSON] та в подальшому була продана [PERSON] знаходяться частина власності, що належать [PERSON] та В.Л., а саме ? частина огорожі №1, хвіртки №2, воріт №3, а тому на підставі даного акту погодження меж від 20.11.2006 року і по суті винесено оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування. Відповідно п. 3.1 Договору купівлі продажу від 6.12.2006 року указано, що «Продавець передає у власність, а Покупець приймає у власність по даному договору земельну ділянку, вільну від будь яких майнових прав і претензій третіх осіб…», для підтвердження до нотаріальної справи долучено довідку Родниківської с/ради, про те, що відчужувана земельна ділянка, розміром 0,17 га не має будівель та споруд. Відповідно плану меж по периметру від букви «А» до букви «Г» - місце розташування ? частини огорожі №1, хвіртки №2, воріт №3, що належать [PERSON] та В.Л. находиться землі Родниківської с/ради. Таким чином посвідчення договору купівлі продажу відбулось на підставі завідомо неправдивого офіційного документу, що виданий головою Родниківської с/ради. Співвласниками будинковолодіння по вул. Леніна, 164 с. Родниківка являлися по ? частині позивачі [PERSON] та ? частини - покійний [PERSON] На даний час власником даної частини являється [PERSON] - позивач по справі. 30 листопада 2006 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,17га по вул. Леніна, 164 с. Родниківка серії ЯГ № 636517 для ведення особистого селянського господарства. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 6 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON] продав, а [PERSON] купила дану земельну ділянку. Згідно довідки Родниківської сільської ради від 29.03.2008 року за [PERSON] числиться 0,17га земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Інша земельна ділянка 0,2073 числиться : під будівлями - 0,0076га, 1- кам'яна не жила будівля - 0,0030га., 2- кам'яна не жила будівля - 0,0015га., рілля - 0,1517га, двір 0,0435га. У відповідності до кадастрового плану земельної ділянки відповідачу по справі належить земельна ділянка № 2, площею 0,1700га., а позивачам № 1 - площею 0,2072га. У позивачів по справі [PERSON] під ріллею перебуває лише 0.1517га., що менше ідеальної долі на будинковолодіння. В 1987 році [PERSON] та [PERSON] набули у власність в порядку спадкування будинковолодіння по вул. Леніна, 164 с. Родниківка, відповідно даних господарсько шнурової книги за будинковолодінням було закріплено 03773 га. землі для обслуговування будинку. Земельні правовідносини при цьому були урегульовані зроблено відповідний запис до господарсько шнурових книг Родниківської сільської ради про те, що [PERSON] мати [PERSON] та В.Л. зареєстрована землекористувачем відповідно положень на той час діючого законодавства. Так, відповідно ст. 20 ЗК УРСР «Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських [PERSON], а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних [PERSON] народних депутатів.». В 1989 році у звязку з смертю матері [PERSON] та В.Л. успадкували відповідно наявних в справі свідоцтв про право власності в порядку спадкування по 1\\2 частин будинковолодіння за адресою вул. Леніна, 164 с. Родниківка. Відповідно положень ст. 1061 ЗК УРСР (редакції 1970 року) за на той час неповнолітніми [PERSON] зберігалось право користування присадибною земельною ділянкою, так, як вони не належали до кола осіб, що не мають право на землю (ст. 16 ЗК УРСР). В послідуючому з прийняттям ЗК Української РСР 1991 року та Постанови ВР про введення його в дію, якою зокрема установлено, що «громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування» за [PERSON] збереглись права на користування означеною земельною ділянкою і в тому числі частиною земельної ділянки, що в послідуючому була виділена одному [PERSON] та ним продана. Крім того, землекористування відповідно чинного на той час земельного законодавства не припинилось, так, як відповідно ст. 39 ЗК УРСР (редакції 1970 року, що діяла на момент виникнення правовідносин) встановлений був вичерпний перелік підстав припинення права землекористування та проводилось лише з прийняттям відповідного рішення про припинення землекористування. В даному ж випадку такого рішення не приймалось, а положення ст. 1061 ЗК УРСР свідчать, що право землекористування за спадкоємцями на земельну ділянку, на якій розташований будинок не виникало лише в випадках, коли вони не можуть мати в користуванні землю (не громадяни [PERSON] РСР, жителі міста та інше згідно ЗК УРСР). З моменту успадкування частини будинковолодіння за позивачами [PERSON] було закріплено згідно господарської шнурової книги Родниківської сільської ради 0,25га. земельної ділянки. Даний факт підтверджується належними документальними доказами копіями сторінок господарсько-шнурових книг Родниківської сільської ради за період з 1987 по 2003 рік, згідно записів в яких землекористувачами земельної ділянки за адресою с. Родниківка, вул. Леніна, 164 є саме [PERSON] позивачі в даній справі, а не [PERSON] означені документальні докази є відповідно ст. 20 ЗК УРСР належними доказами на період дії ЗУ УРСР редакції 1970 року про наявність права землекористування в [PERSON] та [PERSON] на 0,25 га. земельної ділянки під будинковолодіням по вул. Леніна, 164 с. Родниківка Уманського району Черкаської області. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до статті 21 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Згідно з частиною другою статті 12 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1699-III\~ «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок. Відповідно до пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.6-10 ст.118 ЗК України, якщо громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Так, як [PERSON]І не був землекористувачем, (був не єдиним землекористувачем) він не міг приватизовувати земельну ділянку по спрощеній процедурі за ст. 118 ЗК України, а тому орган місцевого самоврядування перевищив і в даному моменті свої повноваження. Техдокументація була виготовлена лише 30 листопада 2006 року безпосередньо перед продажем. У звязку з вказаними та іншими істотними порушеннями при прийнятті рішення Родниківською сільською радою від 2 листопад 2006 року про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,17 га. за адресою вул. Леніна, 164 с. Родниківка [PERSON] подав заяву про виділення йому у власність земельної ділянки розміром 0,17 га. до Родниківської сільради, однак, сільська рада приймаючи рішення про виділення означеної земельної ділянки фактично також в обхід установленої законодавством «Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб», що затверджено постановою Кабінету [PERSON] України від 11 квітня 2002 р. N 502, фактично обійшовши його та визначила цільове призначення ділянки ведення селянського господарства. В послідуючому, у звязку з таким порушенням, а не виділенням земельної ділянки за згодою співвласників та її поділ, порушені права позивачів, так, як інша земельна ділянка 0,2073 числиться : під будівлями - 0,0076га, 1- кам'яна не жила будівля - 0,0030га., 2- кам'яна не жила будівля - 0,0015га., рілля - 0,1517га, двір 0,0435га. У відповідності до кадастрового плану земельної ділянки відповідачу по справі належить земельна ділянка № 2, площею 0,1700га., а позивачам № 1 - площею 0,2072га. У позивачів по справі [PERSON] під ріллею перебуває лише 0.1517га., що менше ідеальної долі на будинковолодіння, крім того, фактично [PERSON] також з означеної земельної ділянки повинна виділятись для обслуговування будинку та будівель і споруд земельна ділянка розміром адекватно частці в будинковолодінні. Крім того, відповідно положень ст. 21 ЗК України (в редакції на 2006 рік) «Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.». Відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме: технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, а в послідуючому Наказу Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року N 48 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 березня 1995 р. за N 83/619 «Про затвердження форм та Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів» п. 7 «Сільська, селищна, міська [PERSON] заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад селянського (фермерського) господарства про передану у власність та надану в користування господарству земельну ділянку», п.39. «В розділі IV А "Земля в приватній власності та користуванні громадян" по кожному господарству записується вся земельна площа, надана господарству в установленому порядку під присадибну ділянку, службовий земельний наділ, а також надана селянським (фермерським) господарствам. Дані про надання землі для ведення приватного підсобного господарства, а також службові наділи громадян виписуються з відповідного розділу земельнокадастрових книг. Дані про землі, виділені селянським (фермерським) господарствам, виписуються з Державного акта, що засвідчує право володіння землею, рішення районної [PERSON], договору оренди землі.», «При заповненні IV А розділу особового рахунку на 1 січня 1996 року дані беруться з земельнокадастрових книг станом на 1 червня 1995 року; для заповнення наступних граф цього розділу (1996 - 2000 рр.) - із земельнокадастрових книг на 1 червня відповідного року.», які діяли в період, коли здійснені в оглянутих судом записи про користування [PERSON] та В.Л. земельною ділянкою записи. Вищевикладені порушення порядку відведення, передачі у власність та продажу земельної ділянки указують на порушення також принципу єдності земельної ділянки з обєктами нерухомості будівлями та спорудами, які на ній розташовані, що є порушенням ст. 377 ЦК України, (редакція чинна на 2006 рік) та ст.. 120 ЗК України. Таким чином установлено факт невідповідності оспорюваного договору купівлі продажу земельної ділянки вищеперерахованим нормам законодавства, установлено порушення права користування своєю власністю позивачів, що відповідно ст. 215 ЦК України, ст. ст. 203- 205 ЦК України є підставою до визнання оспорюваного договору недійсним. Також, у звязку з тим, що при оформленні права власності [PERSON] та визнання проведеного поділу земельної ділянки незаконним, всі інші позовні вимоги є похідними від перших двох. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити. Представник Родниківської сільської ради Уманського району [PERSON] заперечував щодо скасування рішення сільської ради, оскільки воно прийняте в порядку встановленому Законом. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити в їх задоволенні, так як з 2006 року суди всіх інстанцій неодноразово відмовляли позивачам в задоволенні позову. Дослідивши матеріали даної справи, матеріали цивільної справи № 2318/4436/2012 року, № 2/705/118/2013 року в трьох томах, матеріали адміністративної справи № 2318/4078/2012 року, № 2-а/705/17/2014 року в трьох томах, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, їх представників, суд вважає, що позов в частині визнання недійсним рішення Родниківської сільської ради Уманського району від 2 листопада 2006 року № 4-10/V «Про розгляд заяв громадян» в частині виділення в приватну власність земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства розміром 0,17 га по вул. Леніна, 164, с. Родниківка Уманського району Черкаської області, визнання недійсним державного акту про право власності на землю серії ЯГ № 636517 від 30 листопада 2006 року, виданого [PERSON] та визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 6 грудня 2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], з моменту його посвідчення, обґрунтовані підтверджені доказами та підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії ЯГ № 636597 від 10 січня 2007 року, що виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 6 грудня 2006 року [PERSON] та про витребування з володіння [PERSON] земельної ділянки по вул. Леніна, 164, с. Родниківка Уманського району Черкаської області, розміром 0,17 га, кадастровий № 7124386700:01:002:1094, необґрунтовані, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому задоволенню не підлягають. До таких висновків суд дійшов під час розгляду справивстановивши наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Рішення суду в цивільній справі № 2318/4436/2012 року, № 2/705/118/2013 року за позовом [PERSON], який діяв в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] і [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус [PERSON], Родниківська сільська рада Уманського району про визнання незаконним поділу земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним державного акту про право власності на землю, неодноразово ухвалювалися та скасовувалися. На час розгляду даної справи набрало чинності рішення від 27 березня 2013 року під головуванням судді Кормана О.В., яким у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі (т. 3 а.с. 30-33 вказаної справи). Указане рішення суду ухвалене з підстав предмета позовних вимог, який не стосується предмету даних позовних вимог, оскільки предметом розгляду того позову були наступні обставини: щодо переходу права власності на житловий будинок, розташований у сільському населеному пункті не тягне за собою переходу права користування присадибною земельною ділянкою. Надання присадибної земельної ділянки особі, до якої перейшло право власності на житловий будинок провадиться на загальних підставах відповідно до вимог ЗК УРСР; щодо дії мораторію на спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства; оспорювання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 6 грудня 2006 року з підстав наявності довідки Родниківської сільської ради про те, що відчужувана земельна ділянка не має будівель та споруд, чи відповідала видана довідка фактичним обставинам з урахуванням тверджень позивачів, що на земельній ділянці знаходилася ? частина огорожі, хвіртки, воріт, що належать [PERSON]; оцінки фактичних обставин справи, які висловлені в рішеннях судів з даного спору, які були скасовані у відповідному законом порядку. В адміністративній справі № 2318/4078/2012 року, № 2-а/705/17/2014 року за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] та ласкавої Н.Л. до Родниківської сільської ради Уманського району, третя особа: [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Родниківської сільської ради від 2 листопада 2006 року № 4-10/V «Про розгляд заяв громадян», неодноразово ухвалювалися рішення по суті спору, але рішенням яке набрало законної сили на даний час є ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року про залишення позовних вимог без розгляду. (а.с. 80-82 т.3 зазначеної справи). Таким чином, посилання представника відповідачів [PERSON] про те, що в раніше розглянутих справах повязаних з даною справою, з цих самих підстав та предмету вже ухвалювалися рішення суду, які набрали чинності, тому провадження у даній справі підлягає закриттю, не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, тому даний позов заявлений з інших підстав, які суд зобовязаний розглянути по суті. Будь-якого рішення суду що набрало законної сили про скасування рішення Родниківської сільської ради від 2 листопада 2006 року № 4-10/V «Про розгляд заяв громадян» з будь-яких підстав на даний час не має. Суд вважає, що компетенція щодо розгляду цивільних справи поширюється на даний спір у відповідності до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, оскільки спір стосується захисту порушених та оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають із земельних правовідносин. Станом на 02.11.2006 року, коли було прийняте оскаржуване рішення Родниківської сільської ради, домоволодіння по вулиці Леніна, № 164 у селі Родниківка, Уманського району Черкаської області, належало трьом особам: 1/2 частина [PERSON] та [PERSON], по 1/4 частині кожному, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.12.1989 року, зареєстроване в реєстрі за № 3040; інша 1/2 частина належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.10.1987 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1869. Вказане домоволодіння складається з житлового будинку, з прибудовами, надвірних споруд: сараю, погребу, огорожі під № 1, хвіртки під № 2, воріт під № 3. Згідно з довідкою виконкому Родниківської сільської ради № 113 від 19\~березня2008\~року за господарством по вулиці Леніна, 164 числилась земельна ділянка у розмірі 0,3773 га, із них передано у приватну власність [PERSON] в розмірі 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, державний акт від 30.11.2006 року, яка була продана [PERSON], договір купівлі-продажу від 06.12.2006\~року. Довідка була надана до Уманського міськрайсуду. 28.06.2006 року [PERSON] подав на ім'я сільського голови Родниківської сільської ради заяву, в якій просив передати йому в приватну власність ділянку, розміром 0,17 га по вулиці Леніна, 164 для ведення особистого селянського господарства. Вказана заява не містить відомостей про наявність додатків до неї. Родниківська сільська рада 02.11.2006 року приймає рішення № 4-10/У, яким передає в приватну власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що розташована по вулиці Леніна, 164, розміром 0,17\~га. 20.11.2006 року [PERSON] звертається із заявою до ПП «Земельно-кадастрове бюро» про підготовку технічної документації по підготовці державного акту на право власності на земельну ділянку. Цього ж дня [PERSON] передано на зберігання межові знаки, про що вказано в акті про передачу на зберігання межових знаків. У цей же день був складений Акт погодження меж землеволодіння, підписаний [PERSON], виконавцем робіт землевпорядником Земельно-кадастрового бюро, землевпорядником сільради та землекористувачем сусідньої земельної ділянки [PERSON] 30.11.2006 року Уманським районним відділом земельних ресурсів затверджується Технічне завдання на розробку технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку гр.\~[PERSON] в с.\~Родниківка, площею 0,17\~га, видане виконавцю Земельно-кадастровому бюро. Цього ж дня Уманський районний відділ земельних ресурсів погодив Технічну документацію із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,17\~га гр.\~[PERSON] в с.\~Родниківка по вул.\~Леніна, 164. 30.11.2006\~року на підставі оскаржуваного рішення сільської ради [PERSON] видано Державний акт серії ЯГ № 636517 на право власності на земельну ділянку розміром 0,17 га по вулиці Леніна, 164 у селі Родниківка, Уманського району Черкаської області. На підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2006 року, укладеного між [PERSON] та третьою особою [PERSON], земельна ділянка розміром 0,17 га по вулиці Леніна, 164, була продана [PERSON] 10 грудня 2006 року [PERSON] помер. Спадкоємцем всього майна після смерті [PERSON] є його син [PERSON] - позивач у справі, який в установлений шестимісячний строк для прийняття спадщини звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. 27 червня 2007 року державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом (зареєстроване в реєстрі за № 2772) на майно [PERSON], а саме на 1/2 частину будинку № 164 по вулиці Леніна у селі Родниківка. Згідно з цим Свідоцтвом на земельній ділянці розташовані житловий будинок, літня кухня-сарай, погріб, огорожа № 1, хвіртка № 2, ворота № 3. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачами строку на звернення до адміністративного суду. З цього приводу в судовому засіданні представник позивача пояснив, а позивач підтвердив, що про порушення їх прав та наявність оскаржуваного рішення позивачі дізналися лише 13.04.2010 року в ході розгляду Уманським міськрайонним судом цивільної справи за їхнім позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, коли голова Родниківської сільської ради надав суду виписку з цього рішення, з даного приводу позивачі неодноразово зверталися до суду з різними позовами. Такі доводи позивачів про дату, коли вони дізналися про існування оскаржуваного рішення, спростовуються наданими позивачами письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Так, згідно з копією протоколу судового засідання від 20 березня 2008 року Уманського міськрайонного суду в цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди недійсною судом до матеріалів справи були приєднані копії технічної документації [PERSON] та державного акта на право власності [PERSON] Вказані документи були досліджені судом в судовому засіданні 22.04.2008 року, в якому був присутнім представник позивача [PERSON] У вказаному Державному акті на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 636517 від 30.11.2006\~року, виданому [PERSON], на його титульній стороні вказано, що підставою для видачі цього Акта є рішення Родниківської сільської ради від 02.11.2006 за № 4-10/5. Отже, суд вважає достовірно встановленим, що не пізніше 22 квітня 2008 року позивачі повинні були дізнатися про порушення своїх прав про те, що земельна ділянка була приватизована [PERSON] на підставі оскаржуваного ними рішення Родниківської сільської ради. Так, Рішенням відповідача фактично було виділено в окрему земельну ділянку з іншим цільовим призначенням та передано у приватну власність [PERSON] частину із земельної ділянки при домоволодінні №\~164 по вул.\~Леніна в с. Родниківка, яка перебувала у користуванні трьох осіб, що порушило права інших співвласників домоволодіння позивачів [PERSON], [PERSON]Оскаржуваним Рішенням органу місцевого самоврядування порушене право власності позивачів [PERSON] та [PERSON] на частину їх майна, що перебуває у спільній частковій власності, а саме: порушені їх права володіння та користування воротами, хвірткою та парканом домоволодіння №\~164, які фактично були передані разом з земельною ділянкою [PERSON] Позивачам створені перешкоди в здійсненні права користування земельною ділянкою, що залишилася під домоволодінням, так як в наслідок проведеного відчуження частини земельної ділянки неможливо заїхати до двору та на город з проїжджої частини вул. Леніна. Представник відповідача посилався на те, що права позивачів як землекористувачів не були порушені, оскільки оскаржуваним Рішенням [PERSON], який мав право на 1/2 земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням №\~164 по вул. Леніна в с. Родниківка, тобто на 0,185 га, було передано у власність менше 1/2 частини цієї земельної ділянки 0,17\~га, а за домоволодінням залишилося 0,2072 га. Таке твердження суд вважає необґрунтованим з таких підстав. [PERSON] була передана у власність земельна ділянка, якій був визначений такий вид користування: «для ведення особистого селянського господарства». Земельна ділянка, яка залишилася за домоволодінням має інший вид користування: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом (статтею\~121 ЗК України), провадиться один раз по кожному виду використання. Таким чином, після прийняття відповідачем оскаржуваного Рішення, за гр.\~[PERSON], як власником 1/2 частини домоволодіння № 164 по вул. Леніна, залишалося право на одержання у приватну власність 1/2 частини земельної ділянки площею 0,2072 га, яка залишилася під домоволодінням, але вже з видом використання «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». До прийняття відповідачем Рішення позивачі [PERSON], [PERSON]мали право користування 1/2 частиною земельної ділянки під домоволодінням, яка становила орієнтовно 0,185 га (0,37\~га\~/\~2), а після прийняття Рішення розмір земельної ділянки, якою позивачі мають право користуватися, зменшився до 0,1036\~га (0,2072га\~/2). За таких обставин, суд погоджується із позицією позивачів про те, що на дані правовідносини строк позовної давності відповідно до статті 268 Цивільного Кодексу України не поширюється. У оскаржуваному рішенні вказується, що воно прийняте після розгляду листів, заяв громадян, відповідно до статей 118, 121 ЗК України та п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Статтею\~118\~ЗК України (із змінами станом на 02.11.2006 року) були визначені три порядки безоплатної передачі у власність земельних ділянок громадянами, залежно від правового статусу тих земельних ділянок, які вони бажали одержати у власність: частинами 1,2 цієї статті визначений порядок передачі у власність земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; частинами 3,4 - земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; частинами 5-10 земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Статтею\~121\~ЗК України (із змінами станом на 02.11.2006 року) були встановлені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам із земель державної або комунальної власності. Однак оскаржуване рішення Родниківської сільської радине містить точних посилань на ті частини та пункти статей 118, 121 ЗК України, на підставі яких відповідачем було вирішено передати гр.\~[PERSON] у приватну власність земельну ділянку розміром 0,17 га по вулиці Леніна, 164 для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі ст.\~118 ЗК України рішення про передачу земельної ділянки у власність громадянину органом місцевого самоврядування приймається лише за письмовою заявою зацікавленого громадянина і на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, чи відповідного проекту відведення земельної ділянки, у місячний строк. Як свідчать встановлені судом обставини, рішення № 4-10/У Родниківська сільська рада прийняла 02 листопада 2006 року, розглянувши заяву [PERSON] При цьому відповідач не мав жодних технічних матеріалів та документів, що підтверджували розмір наданої [PERSON] земельної ділянки, оскільки Технічна документація із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,17\~га гр. [PERSON] в с. Родниківка по вул. Леніна, 164, була виготовлена та погоджена лише 30.11.2006 року. На день прийняття відповідачем Рішення пройшло більше ніж чотири місяці з дня подання [PERSON] заяви від 28.06.2006 року. Виходячи з вимог частини 5 ст.\~116 ЗК України рішення про передачу земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Оскаржуваним рішенням відповідача [PERSON] передавалася земельна ділянка, яка була частиною земельної ділянки площею 0,3773 га, що була закріплена за домоволодінням по вул. Леніна, 164, та користувачами якої були три співвласники цього домоволодіння, тому для прийняття рішення сільська рада повинна була мати згоду всіх співвласників домоволодіння у тому числі позивачів [PERSON], [PERSON] на вилучення з їх користування частини земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення №\~4-10/У від 02.11.2006\~рокубуло прийняте Родниківською сільською радою як суб'єктом владних повноважень без дотримання підстав для прийняття такого рішення, що передбачені Земельним кодексом України; необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення; без урахування права особи (інших землекористувачів) на участь у процесі прийняття рішення; несвоєчасно, тобто з порушенням встановленого ЗК України одномісячного строку для прийняття рішення про передачу чи про відмову в передачі земельної ділянки у власність. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що Верховним Судом України 25 червня 2014 року постановлено постанову в справі № 6-67цс14, в якій зроблено правовий висновок, що установивши факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання громадянину земельної ділянки, затвердженої у визначеному законом порядку, яка б встановлювала межі села, суд на підставі ст. ст. 116, 122, 155, п. 12 Перехідних положень ЗК України дійшов обґрунтованого висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями. В судовій справі Уманського міськрайонного суду 705/5785/13-а з якої вбачається зокрема, що Протоколом N 15 засідання постійної комісії з питань вибору земельних ділянок від 25.08.2009 року визнано за неможливе погодження проекту землеустрою щодо встановлення межі с. Родниківка, розробленого державним підприємством Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою, так як він не відповідає матеріалам щодо встановлення межі міста Умані, затвердженого рішенням виконкому Черкаської обласної ради від 15.07.66 року, тобто по суті на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідачем 1 межі села Родниківка по суті не були установлені, що також указує на недійсність рішення Родниківської сільської ради від 2.11.2006 року та визнання недійсним актів про право власності на землюсерії ЯГ №636517 від 30 листопада 2006 року, виданого на імя [PERSON] з даної підстави, тобто з іншої підстави, ніж заявлялась позивачами в цивільній справі 2/705/118/13. Також, техдокументація на спірну земельну ділянку була виготовлена лише 30 листопада 2006 року безпосередньо перед продажем, а не на час прийняття рішення сільською радою. У звязку з вказаними та іншими зазначеними вище істотними порушеннями при прийнятті рішення Родниківською сільською радою від 2 листопад 2006 року про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,17 га. за адресою вул. Леніна, 164 с. Родниківка, рішення підлягає скасуванню, що має наслідком визнання недійсним державного акту про право власності на землю серії ЯГ № 636517 від 30 листопада 2006 року, виданого [PERSON] та визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 6 грудня 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], з моменту його посвідчення. [PERSON] подав заяву про виділення йому у власність земельної ділянки розміром 0,17 га. до Родниківської сільради, однак, сільська рада приймаючи рішення про виділення означеної земельної ділянки фактично також в обхід установленої законодавством «Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб», що затверджено постановою Кабінету [PERSON] України від 11 квітня 2002 р. N 502, фактично обійшовши його та визначила цільове призначення ділянки ведення селянського господарства. В послідуючому, у звязку з таким порушенням, а не виділенням земельної ділянки за згодою співвласників та її поділ, порушені права позивачів, так як інша земельна ділянка 0,2073 числиться : під будівлями - 0,0076га, 1- кам'яна не жила будівля - 0,0030га., 2- кам'яна не жила будівля - 0,0015га., рілля - 0,1517га, двір 0,0435га. У відповідності до кадастрового плану земельної ділянки відповідачу по справі належить земельна ділянка № 2, площею 0,1700га., а позивачам № 1 - площею 0,2072га. У позивачів по справі [PERSON] під ріллею перебуває лише 0.1517 га, що менше ідеальної долі на будинковолодіння. Фактично [PERSON] також з означеної земельної ділянки повинна виділятись для обслуговування будинку та будівель і споруд земельна ділянка розміром адекватно частці в будинковолодінні. Відповідно положень ст. 21 ЗК України (в редакції на 2006 рік) «Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.». В звязку з частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає судові витрати покласти на сторін. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed