Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

04.02.2019\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~в якій\~вказав,\~що 27.02.2009 року він уклав шлюб із відповідачем, який зареєстрований Виконкомом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 14. Від подружнього життя мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, в результаті втрати почуття поваги, любові та взаємопорозуміння. Шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо більше року. Вважає, що збереження сімї є неможливим. Відомостей про наявність між сторонами спору щодо поділу спільного майна, чи про неврегульовані питання про утримання та виховання спільної дитини позивач не зазначив. Просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 27.02.2009 року Виконкомом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 14. \~\~\~\~ Ухвалою від 11.02.2019 року провадження у справі відкрито та призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження на 14.00 годину 12.03.2019 року. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не зявився, але при подачі позову долучив клопотання, відповідно до якого він просить суд справу розглянути за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с. 24). Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з"явилася, але подала заяву, якою просила справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення в підготовчому судовому засіданні. Також просила суд\~ визнати докази по справі такими, що не підлягають доказуванню на підставі ст. 82 ЦПК України (а.с. 25). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, прийнявши до уваги заяви обох сторін, вважає можливим їх задовольнити, справу розглянути за їх відсутності, визнати докази по справі такими, що не підлягають доказуванню на підставі ст. 82 ЦПК України, оскільки обставини визнані сторонами і заперечень проти заявлених позовних вимог в учасників процесу немає. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вбачається із п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України №3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, оскільки відповідач [PERSON] в своїй заяві не порушила питання про зміну прізвища після розірвання шлюбу на дошлюбне, тому суд вважає необхідним залишити їй після розірвання шлюбу прізвище "Темінська". Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позову про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 768 грн. 40 коп.. В даному випадку позивачем судовий збір не сплачено, оскільки він користується пільгами, встановленими пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій. Покладення судових витрат на відповідача також не є можливим, оскільки вона користується пільгами, встановленими пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід І групи. На підставі абзацу другого пункту 2 Постанови КМ України № 590 від 27.04.2006 року (в редакції від 14.03.2018 року) коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved