Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

24.07.2015 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява вiддiлку державної виконавчої служби в Дзержинському районi ХМУЮ в Харкiвськiй областi від імені держави Україна, [PERSON] до [PERSON] про встановлення частки в спiльнiй сумiснiй власностi подружжя i видiлення частки в натурi, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили: визнати за боржником [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], право власності в частині ? на квартири, розташовані: [ADDRESS]; [ADDRESS]; , а також на автомобіль МАЗ 437041-280, державний знак [NUMBER], 2006 р., який належить дружині боржника [PERSON] Маринi Євгеніївнi, РНОКПП: [NUMBER], придбаний 16.02.2012 р.; автомобіль «Renault Premium», державний знак [NUMBER], 2005 р., який належить [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], придбаний 01.08.2014 р.; автомобіль «Volkswagen LT35», державний знак [NUMBER], 2005 р., належить [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], придбаний 10.08.2013 р.; автомобіль «Volkswagen LT35», державний знак [NUMBER], 2006 р., належить [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], придбаний 02.04.2013 р.; виділити в натурі ? частку власності боржника [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], в нерухомому майні квартирах, розташованих: [ADDRESS]; [ADDRESS]; виділити частку боржника [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], в майні фізичної особи-підприємця; судові витрати, пов'язані з розглядом цивільного позову, покласти на відповідача. 25.08.2015 р. позивачі подали уточнену позовну заяву і просили задовольнити раніш заявлені позовні вимоги стосовно [PERSON] та його дружини [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в провадженні [PERSON] ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий лист по справі № 1кп/642/51/14, виданий 06.10.2014 Ленінським райсудом м. Харкова про стягнення з [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON], РНОКПП: [NUMBER] боргу в загальному розмірі 276774 грн. З метою виконання рішення суду по даній справі 14.10.2014 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено для відома стягувачу і боржнику для виконання. Боржнику було запропоновано виконати рішення суду в добровільному порядку. Копію вищевказаної постанови було отримано 07.11.2014 р. боржником особисто, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Позивачі вказують, що згідно довідки БД «АМТ», транспортних засобів за боржником не зареєстровано, згідно відповіді ДПА за боржником зареєстровані рахунки. 27.10.2014 р. в звязку з невиконання рішення суду боржником на виявлені рахунки, зареєстровані за боржником, постановою про арешт коштів боржника було накладено арешт, грошові кошти з яких на направлені вимоги на депозитний рахунок відділу ДВС не надійшли, що свідчить про їх відсутність. Виконуючи свої обовязки, державний виконавець встановив, що у боржника є нерухоме та рухоме майно, яке знаходиться у спільній власності із дружиною. Згідно довідки, яка міститься в матералах виконавчого провадження, наданої Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ, між [PERSON], [INFO], та [PERSON] наявний факт державної реєстрації шлюбу (актовий запис про шлюб №276 від 16.06.2006 р.). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником було зареєстровано обєкти нерухомого майна, а саме: квартири №117 та №118 по вул. Олексіївській, 14-Б в м. Харкові, право власності на які було припинено 19.02.2014, тобто до моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, але під час судового розгляду позову стягувача до боржника у Ленінському райсуді м. Харкова. Позивачі зазначають, що відомості щодо іншого майна, наявного та зареєстрованого за боржником, відсутні, що унеможливлює виконання чинного рішення суду по вищевказаній справі. Позивачі вказують, що в подальшому з відповідей Реєстраційної служби ХМУЮ було встановлено, що за [PERSON], яка є дружиною боржника, на підставі договорів від 19.02.2014 р., серія та номер 1238, 1245, виданих 19.02.2014 р., зареєстровано право власності на квартири №117 та №118 по вул. Олексіївській, 14-Б в м. Харкові. Разом з цим до матеріалів виконавчого провадження стягувачем було долучено копію повідомлення ДАІ про те, що за дружиною боржника зареєстровані транспортні засоби: автомобіль МАЗ 437041-280, державний знак [NUMBER], 2006 р., належить дружині боржника [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], придбаний 16.02.2012 р. під час знаходження у шлюбі з боржником [PERSON]; автомобіль «Renault Premium», державний знак [NUMBER], 2005 р., належить [PERSON], придбаний 01.08.2014 р. під час знаходження у шлюбі з боржником [PERSON]; автомобіль «Volkswagen LT35», державний знак [NUMBER], 2005 р., належить [PERSON], придбаний 10.08.2013 р. під час знаходження у шлюбі з боржником [PERSON]; автомобіль «Volkswagen LT35», державний знак [NUMBER], 2006 р., належить [PERSON], придбаний 02.04.2013 р. під час знаходження у шлюбі з боржником [PERSON] Всі ці придбання приходяться на час, коли боржник [PERSON] знаходився під судом та слідством. Позивачі вказують, що відповідач ухиляється від виконання вироку суду в частині сплати спричинених збитків потерпілому [PERSON], про що свідчить той факт, що відповідач під час судового розгляду позбавився власності, яка була зареєстрована за ним, а саме подарував своїй дружині належні йому квартири 117 та 118 в будинку 14-Б по вул. Олексіївській в м.Харкові. Відповідач, порушуючи право кредитора, потерпілого [PERSON], на отримання боргу, вчинив дії в інтересах своєї сім'ї, позбавився власності з метою не виконання вироку суду, яким відповідач [PERSON] був визнаний виннім у скоєнні злочину. В майні, яке належить дружині відповідача, є частка чоловіка, яка підлягає встановленню та виділенню в натурі, з метою звернення стягнення на частку боржника. Посилаючись на ст. 65 СК України, ст. 371 ЦК України, позивачі приходять до висновку, що даруючи, належні відповідачу [PERSON] квартири своїй дружині, відповідачу [PERSON], обидва відповідачі, укладаючи угоду дарування, діяли в інтересах своєї сім'ї. Мета цієї угоди позбавити кредитора [PERSON] можливості отримати гроші за вироком суду, за спричинення тілесних ушкоджень відповідачем [PERSON] Предмет спору квартири, були придбані під час перебування відповідачів у шлюбі і подаровані при перебуванні відповідачів у шлюбі. Таким чином, ця власність ніколи не виходила з володіння відповідачів. Мета цієї угоди ускладнити стягнення боргу. Враховуючи відсутність іншого майна, зареєстрованого за боржником, що унеможливлює виконання рішення суду по вищевказаній справі, стягнення має бути звернутим на майно боржника - [PERSON], яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, тобто 1/2 частина нерухомого майна, а саме: квартири №117 та №118 по вул. Олексіївській, 14-Б в м. Харкові та 1/2 частина транспортних засобів, набутих під час перебування у шлюбі, та зареєстрованих за [PERSON] Позивачі зазначають, що вироком Ленінського районного суду м. Харкова було встановлено, що 16.08.2006 р. позивач [PERSON] знаходився на роботі в АТП по вул. Ізмайлівській, 11-А, де ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Інсолар» орендувало складські приміщення. Позивач виконував роботу комірника та водія автопогружчика. Виконуючи вантажно-розвантажувальні роботи позивач був травмований автомобілем «ЗИЛ», державний номер 10-738, під керуванням [PERSON] Вироком визначено загальний розмір збитків 276774 грн. Крім того, вироком встановлено, що під час скоєння злочину [PERSON] є фізичною особю-підприємцем. Позивачі вказують, що боржник [PERSON] вирок суду в часті сплати збитків не виконує. Займається підприємницькою діяльністю за адресою по вул. Ізмайлівській, 11-А. На території АТП по вище вказаному адресу має склади із зберігання сировини та виробничі приміщення де розташовано виробниче обладнання. Без судового розгляду викладених фактів виконавча служба не має можливості проведення опису та арешту цього майна. Представник позивача [PERSON] ВДВС в [PERSON] районі ХМУЮ в Харківській області в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. [PERSON] і його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 16.06.2006 р. [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.04.2015 р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування ст. 60 СК України, та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Частиною 1 ст. 57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, а саме: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.03.2016 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю майна, що було придбане за час шлюбу, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, визнання особистою приватною власністю майна, що було придбане за час шлюбу, позовні вимоги [PERSON] задоволено. За [PERSON] визнано право особистої приватної власності на майно, набуте за час шлюбу: автомобіль «МАЗ 437041-280», державний знак [NUMBER], фургон ізотермічний-С, білого кольору, 2006 р.випуску; автомобіль «VOLKSWAGEN LT35», державний знак [NUMBER], номер шасі WV1ZZZ2DZ6H027977, фургон малотоннажний, білого кольору, 2006 р. випуску; автомобіль «VOLKSWAGEN LT35», державний знак [NUMBER], номер шасі WV1ZZZ2DZ6H008592, фургон малотоннажний-В, білого кольору, 2005 р. випуску; автомобіль «RENAULT PREMIUM», державний знак [NUMBER], вантажний бортовий, номер шасі VF622CVA000109498, білого кольору, 2006 р. випуску. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя та визнання особистою приватною власністю квартири №117 та квартири №118 за адресою: м. Харків, вул. Олексіївська, 14-Б, - відмовлено. Під час судового провадження судом було встановлено, що [PERSON] спірні автомобілі придбала за грошові кошти, які надавались їй для розпорядження на власний розсуд її батьком. Суд прийшов до висновку, що в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що [PERSON] спірні автомобілі хоча і були придбані за час шлюбу, однак придбані за грошові кошти, які належали їй особисто (надані їй її батьком), і не були спільними сумісними коштами або отримані в результаті спільної праці подружжя, то відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України вказані автомобілі визнані особистою приватною власністю [PERSON] Відповідно до договору дарування квартири від 19.02.2014 р., зареєстрованого в реєстрі за №1238, укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (Обдаровувана), дарувальник подарував, а обдаровувана прийняла у дар трикімнатну квартиру №117, що знаходиться у будинку №14-б по вул. Олексіївській в м. Харкові. Відповідно до договору дарування квартири від 19.02.2014 р., зареєстрованого в реєстрі за №1245, укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (Обдаровувана), дарувальник подарував, а обдаровувана прийняла у дар трикімнатну квартиру №118, що знаходиться у будинку №14-б по вул. Олексіївській в м. Харкові. Згідно з п. 9, п. 10 договорів дарування, юридичні наслідки цього правочину, зміст ст.ст. 234, 235 ЦК України про недійсність уявного правочину та правові наслідки фіктивного правочину, ст.ст. 717-722, 727-728 ЦК України про поняття договору дарування, підстави та правові наслідки розірвання цього договору, ст.ст. 59, 65, 74 СК України; ст. 174 Податкового кодексу України сторонам нотаріусом роз'яснено. Вимоги законодавства щодо змісту та правових наслідків цього договору сторонам нотаріусом роз'яснено. Сторони підтвердилиь, що цей договір не носить характеру мнимого та удаваного правочину, дарування здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як морального так і фізичного. Таким чином, [PERSON], розуміючи наслідки вчинення правочинів, 19.02.2014 р. подарував [PERSON] квартири №117 і №118, що знаходиться у будинку №14-б по вул. Олексіївській в м. Харкові. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.03.2016 р. враховано, що [PERSON] подарував спірні квартири [PERSON], тобто право власності на спірні квартири було набуто [PERSON] на підставі договорів дарування, а тому спірні квартири є особистою приватною власністю [PERSON] На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що зустрічні позовні вимоги про розподіл майна подружжя та визнання особистою приватною власністю майна, що було придбане за час шлюбу, а саме квартир №117 та №118, що розташовані в будинку №14-Б по вул. Олексіївській в м. Харкові, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи, що викладені вище обставини встановлені рішенням суду в відношенні [PERSON] і [PERSON], а також те, що зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] виникли з завдання шкоди, а не з укладених правочинів, що унеможливлює понесення відповідальності [PERSON] своїм майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги вiддiлку державної виконавчої служби в Дзержинському районi ХМУЮ в Харкiвськiй областi від імені держави Україна, [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення частки в спiльнiй сумiснiй власностi подружжя i видiлення частки в натурi є необгрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed