Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просила: -встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] у період з 30.03.2001 року по теперішній час, тобто по день звернення до суду; -визнати спільною сумісною власністю подружжя трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,29 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м., що складається з коридору 7,7 кв.м., убиральні 1,1 кв.м., ванної 2,1 кв.м., кухні 5,8 кв.м., кімнати 12,6 кв.м., кімнати 17,4 кв.м., кімнати 7,6 кв.м., балкону (з урахуванням знижувального коефіцієнту) 0,99 кв.м.; -визнати за нею право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 55,29 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м., що складається з коридору 7,7 кв.м., убиральні 1,1 кв.м., ванної 2,1 кв.м., кухні 5,8 кв.м., кімнати 12,6 кв.м., кімнати 17,4 кв.м., кімнати 7,6 кв.м., балкону (з урахуванням знижувального коефіцієнту) 0,99 кв.м.; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 55,29 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м., що складається з коридору 7,7 кв.м., убиральні 1,1 кв.м., ванної 2,1 кв.м., кухні 5,8 кв.м., кімнати 12,6 кв.м., кімнати 17,4 кв.м., кімнати 7,6 кв.м., балкону (з урахуванням знижувального коефіцієнту) 0,99 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.04.1995 року сторони зареєстрували шлюб, від якого вони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 30.03.2001 року шлюб розірвано. Проте про вказане рішення суду позивачу стало відомо тільки в 2016 році. Після 2001 року в сімї [PERSON] абсолютно нічого не змінилося останні проживали в одній квартирі, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, будували плани на майбутнє, тобто в сімї були усталені відносини, притаманні подружжю. В жовтні 2003 року сторони разом продали квартиру в м. Кіровограді за 4000,00 дол. США та виїхали проживати в м. Київ. Деякий час проживали на зйомній квартирі. Проте згодом отримавши у банку кредит в розмірі 8000,00 дол. США [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS], прописалися в цій квартирі та продовжували проживати однією сімєю, вести спільне господарство. Сторони разом влаштувалися на роботу. Позивач стверджує, що кредит щомісячно до банк сплачувала вона особисто від імені відповідача, тобто в квитанціях зазначала прізвище чоловіка, а підпис ставила свій. Кредит було погашено достроково. В кінці 2006 року сторони вирішили переїхати до м. Кіровограда, при цьому квартиру № 34 по вул. Миру в буд. № 6, продати. 26.12.2006 року, під час шкільних канікули [PERSON] разом з чоловіком перевезли речі та тимчасово стали проживати в [INFO] біля батьків чоловіка. В подальшому , через агентство нерухомості 28.03.2007 року була укладена угода про завдаток, з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] купили квартиру за 35500,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті на той час становило 179275,00 грн. 12.04.2007 року сторони придбали вищевказану квартиру за 35500,00 дол. США, а в договорі купівлі-продажу нотаріус зазначила, що квартиру придбано за 14900,00 грн.,що не відповідає дійсності. В придбаній, за час спільного проживання однією сімєю, квартирі, перед заселенням сторони спільними зусиллями та на спільні кошти зробили її переобладнання, капітальний євроремонт, утеплили квартиру та провели автономне опалення. За цією ж адресою вони обоє зареєстровані з моменту покупки квартири з квітня 2007 року. Протягом всього часу проживання у вищевказаній квартирі плату за квартиру та за комунальні послуги здійснювала позивач особисто. [PERSON] весь час працювала, з 07.10.1999 року зареєстрована як фізична особа-підприємець. Проживаючи однією сімєю, сторони практично щорічно разом їздили відпочивати: до Криму, в Карпати, за кордон (Єгипет). У будь-якому іншому шлюбі сторони не перебували. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник проти позовних вимог заперечили та просили відмовити в їх задоволенні в звязку з їх незаконністю та необґрунтованістю. Відповідачем також подано до суду письмові заперечення (т. 1 а.с. 118-125; т. 2 а.с. 1-3), в яких зазначено, що [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання з 01.01.2001 року внаслідок відсутності взаєморозуміння. Тому, посилання позивача на фіктивність розірвання шлюбу з метою продажу квартири, яка належала відповідачу на підставі договору дарування є безпідставними. Крім того, відповідач зазначає, що підставою його розлучення з [PERSON] стала її подружня зрада. Так, у період з січня 2001 року по вересень 2003 року позивач проживала з іншим чоловіком. Одразу після розлучення з позивачем [PERSON] (протягом періоду з 23.10.2001 року по 26.12.2006 року) виїхав на постійне місце проживання та працював у м. Києві. Протягом часу з вересня 2003 року по 2008 рік позивач періодично проживала в квартирах, які належали відповідачу на праві приватної власності лише з тої причини, що у сторін є спільна дочка, з якою [PERSON] забороняла бачитися та спілкуватися [PERSON]. Тому відповідач був вимушений періодично жити з позивачем, оскільки бажав приймати безпосередню участь у вихованні своєї доньки. Однак, це жодним чином не може свідчити про ведення сторонами спільного господарства. а також спільного бюджету, та наявність між ними усталених відносин, притаманних подружжю після розірвання шлюбу, а саме: з 2001 року. Тому посилання позивача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими. Також, [PERSON] стверджує, що квартира № 87, що знаходиться у м. Кіровограді по вул. Пацаєва, в будинку № 2 є його особистою приватною власністю, оскільки була придбана за особисті кошти відповідача та в період не перебування останнього в зареєстрованому шлюбі. Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 29.04.1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дочку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ОЛ № 288992, виданим Палацом реєстрації новонароджених м. Кіровограда 16.09.1996 року (т. 1 а.с. 89). [PERSON] на праві приватної власності мав квартиру № 77 по вул. Жовтневої революції, 27, корп. 3 у м. Кіровограді, яка належала йому на підставі договору дарування квартири від 19.05.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Другої кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5-956 (т. 1 а.с. 130). За вказаним договором квартира була подарована відповідачу [PERSON], яка доводиться йому матірю. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2001 року, яке набрало законної сили 10.04.2001 року, шлюб, зареєстрований 29.04.1995 року у відділі ЗАГС Кіровського районного управління юстиції м. Кіровограда, актовий запис № 919 між [PERSON] та [PERSON], розірвано (т. 1 а.с. 11). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2016 року виправлено описку у вищевказаному рішенні суду щодо імені позивача, зазначивши правильне імя «Кондратенко Наталія Анатоліївна» (т. 1 а.с. 153-154). Дошлюбне прізвище позивача [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00016907923 від 22.07.2016 року, наданого Кіровоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській (т. 1 а.с. 69). Квартира № 77 по вул. Жовтневої революції, 27, корп. 3 у м. Кіровограді була продана [PERSON] [PERSON] [PERSON] за 27200,00 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу з відстрочкою платежу від 15.10.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2909 (т. 1 а.с. 135). Сторони в судовому засіданні визнали, що вищевказана квартира була відчужена за кошти в сумі 5200,00 дол. США, що відповідає сумі в національній валюті зазначеній у договорі. 12.12.2003 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/06-11/167, за умовами кредитор зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 8050,00 дол. США строком до 10.12.2010 року на купівлю квартири по програмі «Житло в кредит» (т. 1 а.с. 133). В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, 10.03.2004 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] (т. 1 а.с. 131-132). Згідно п. 1.2. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира № 34, що знаходиться за адресою: м. Ірпінь, Київська обл., вул. Миру, 6, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] 12.12.2003 року за реєстровим № 3904. Відповідно до п. 2.1.4. договору іпотеки, предмет іпотеки не знаходиться у спільній частковій власності, не є часткою, паєм. Сторони вказали, що вищевказана квартира була придбана близько 12100,00 дол. США., з яких: 8050,00 дол. США кошти отримані в кредит, решта коштів від продажу квартири № 77 по вул. Жовтневої революції, 27, корп. 3 у м. Кіровограді. 27.03.2007 року квартиру у м. Ірпінь було відчужено [PERSON]. В матеріалах справи міститься розписка від 28.03.2007 року, згідно якої [PERSON] отримала від [PERSON] 100,00 дол. США. Гроші отримала в якості завдатку за квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Продажна вартість квартири становить 35000,00 дол. США. [PERSON] зобовязалася квартиру продати до 07.04.2007 року (т. 1 а.с. 13). Відносно вищевказаної розписки відповідач стверджує, що нічого про неї не знає, крім того, квартира придбана іншою датою, ніж 07.04.2007 року. Також, в матеріалах справи міститься угода про завдаток від 28.03.2007 року, укладена між [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 14-15). Відповідно до п.п. 1, 2 угоди про завдаток, сторони дійшли згоди у тому, що для забезпечення точного та належного виконання зобовязань за договором купівлі-продажу необхідно попередньо сплатити суму у розмірі 2525,00 грн., що дорівнює 500,00 дол. США, яка має статус завдатку. Покупець та продавець при заключенні даної угоди дійшли згоди у тому, що обєкт нерухомості заходиться за адресою: [ADDRESS] та його вартість складає 179275,00 грн., що дорівнює 35500,00 дол. США. У вищевказаній угоді про завдаток зазначено, що [PERSON] проживає у [INFO]. [PERSON] зазначив що йому нічого не відомо щодо угоди про завдаток, оскільки на час її укладення він працював у м. Києві, що підтверджується трудовою книжкою. Водночас, 12.04.2007 року між [PERSON] (далі - Продавець) та [PERSON] (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] (т. 1 а.с. 16-17). Згідно п. 1.1. вищевказаного договору продавець продала, а покупець купив квартиру під номером 87, що знаходиться в м. Кіровограді, на вул. Пацаєва, в будинку під номером 2. Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 14900,00 грн., які продавець одержав повністю від покупця, до підписання цього договору (п. 3 договору купівлі-продажу квартири). В п. 10 договору купівлі-продажу квартири зазначено, що покупець стверджує, що купує квартиру самостійно за особисті кошти. На момент укладення даного договору у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах з іншими особами, які витікають з спільного проживання та ведення спільного господарства, не перебуває, що підтверджується його заявою, поданою нотаріусу. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії САТ № 585157, власником транспортного засобу Volkswagen Transporter, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з 17.01.2014 року є [PERSON] (т. 1 а.с. 68). Згідно довіреності від 09.04.2015 року [PERSON] уповноважила [PERSON] укладати правочини щодо розпорядження (продавати, передавати в оренду) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ № 585157, виданого Центром ДАІ 3501 м. Кіровоград 17.01.2014 року, автомобілем марки Volkswagen Transporter, 2003 року випуску, шасі (кузов) № WV1ZZZ70Z3H071994, номерний знак [NUMBER], зареєстрований Центром ДАІ 3501 м. Кіровоград 17.01.2014 року. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 487 (т. 1, а.с. 67). Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, серії В03 № 426937, [PERSON] з 07.10.1999 року зареєстрована Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради як фізична особа-підприємець (т. 1 а.с. 70-71). За довідкою № 121 від 22.08.2016 року, [PERSON] дійсно навчалась у Соколівській середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів в 5 класі з 31.01.2007 року (наказ № 2 від 31.01.2007 року «Про зарахування учнів») по 31.08.2007 року (наказ № 109 від 31.08.2007 року «Про вибуття учнів») (т. 1 а.с. 91). Кіровоградською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДІС у Кіровоградській області 19.12.2016 року повідомлено, що згідно електронних баз даних Кіровоградської ОДПІ, інформація про отримані доходи по фізичній особі-підприємцю [PERSON] (рнокпп [NUMBER]) за період з 07.10.1999 року по 12.04.2007 року відсутня (т. 1 а.с. 243). Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1 ст. 60 СК України). Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 74 СК України, на яку посилається [PERSON] в обґрунтування позовних вимог визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Між тим, відповідно до відповідно до п.1 розділу VII Прикінцевих положень СК України, цей кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року, відтак до сімейних відносин, які існували до 01.01.2001 року застосовуються норми чинного на той час Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС України). За змістом ч. 1 ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Статтею 44 КпШС України визначено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. З паспорту громадянина України серії ЕА № 859823, виданого на імя [PERSON] вбачається, що розірвання шлюбу між сторонами у відповідності до вимог ст. 44 КпШС України зареєстровано 22.07.2003 року (т. 1 а.с. 137-141). Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] від 22.07.2016 року, наданого Кіровоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (т. 1 а.с. 69). Враховуючи викладене, незважаючи на дату ухвалення рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (30.03.2001 року), а також дату набрання вказаного рішення суду законної сили (10.04.2001 року), сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 29.04.1995 року по 22.07.2003 року. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Водночас, у п. 12 вищевказаної Постанови розяснено, що правила статей 22, 28, 29 КпШС України не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Таким чином, нормами Кодексу про шлюб та сімю України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин у період з 22.07.2003 року до 01.01.2004 року, не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Однак, у зв'язку з прийняттям Сімейного кодексу України та внесенням суттєвих змін до норм матеріального права, які регулюють правовідносини щодо укладення, припинення шлюбу, визнання його недійсним та майнових прав подружжя, з метою забезпечення правильного й однакового застосування законодавства під час вирішення справ даної категорії Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанові № 11 від 21.12.2007 року розяснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно довідки Комунального підприємства «ЖЕО № 3» КМР» № 3596 від 19.07.2016 року, виданої [PERSON], яка зареєстрована та проживає в [INFO], [PERSON] зять [PERSON], був зареєстрований за вищевказаною адресою з 02.12.2003 року по 20.02.2004 року (т. 1 а.с. 12). Така ж адреса місця проживання відповідача зазначена і у іпотечному договорі від 10.03.2004 року. Однак, відповідач в судовому засіданні зазначив, що за вказаною адресою не проживав, реєстрація місця проживання було потрібне для отримання кредиту, на той час він проживав у м. Києві. Згідно довідки № 131 від 27.01.2017 року Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь», за адресою: [ADDRESS] мешкали та були зареєстровані: [PERSON] з 13.04.2004 року по 26.12.2006 року; [PERSON] з 13.04.2004 року по 26.12.2006 року; [PERSON] з 06.04.2004 року по 03.04.2007 року (т. 2 а.с. 56). Згідно довідки № 1942, виданої 08.04.2016 року Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 4» Кіровоградської міської ради», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 85). Комісією у складі жителів будинку № 2 по вул. Пацаєва в м. Кіровограді 04.04.2016 року складено акт про не проживання особи за місцем реєстрації (т. 2 а.с. 120). Зокрема, у вказаному акті зазначено, що здійснено обстеження квартири [ADDRESS], в ході якого встановлено, що [PERSON], яка на даний час зареєстрована у вищевказаній квартирі, за місцем реєстрації не проживає з вересня 2014 року, місце проживання останньої невідоме. Підписи членів комісії засвідчено начальником Комунального підприємства «ЖЕО № 4» 08.04.2016 року. Для всебічного і повного зясування обставин вказаної справи, судом були допитані свідки, які надали наступні покази. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що є рідною сестрою позивача. Відповідача знає приблизно 22 роки з часу коли сторони почали зустрічатися. Сімя [PERSON] завжди була ідеальною, ніколи не сварилися. Одружилися вони у квітні 1995 року, а у 1996 році у них народилася дочка, [PERSON]. Про те, що позивач з відповідачем розлучилися не знала. Вважає, що до Києва [PERSON] та [PERSON] поїхали за кращим життям. До Києва поїхали у 2001 році одночасно. З 2002 року свідок рази три на рік приїздила в гості до сторін, де вони спочатку знімали квартиру, працювали: відповідач водієм маршрутного таксі, позивач в основному з ним кондуктором. Згодом сторони придбали у м. Ірпінь квартиру. Проте потім вирішили переїхати до м. Кіровоград. У 2014 році [PERSON], дочка сторін, поїхала до м. Києва, разом з нею поїхала і позивач, де і працевлаштувалася. З показів свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] доводиться їй двоюрідною сестрою. Свідку відомо, що у 1995 році сторони зареєстрували шлюб та проживали на вул. Жовтневої революції. У 2001 році виїхали до м. Київ. До того, як сторони переїхали проживати до м. Києва та після їх повернення до м. Кіровограда, всі свята святкувалися разом, а тому [PERSON] зустрічалася з родиною [PERSON] приблизно до 10-ти разів на рік. Після повернення з м. Києва сторони купили квартиру на вул. Пацаєва та машину. Зі слів матері позивача свідку стало відомо, що відповідач подав на [PERSON] до суду з метою виселення останньої з квартири. Для свідка сторони завжди були сімєю, оскільки проживали разом, купували продукти, одягали дитину, відпочивали разом. Також в судовому засіданні в якості свідка був допитаний [PERSON], який зазначив, що доводиться позивачу вітчимом. З листопада 1999 року почав мешкати з матірю [PERSON]. Про розірвання шлюбу між сторонами дізнався місяць тому. Знає, що [PERSON] та [PERSON] деякий час проживала у м. Києві, проте згодом переїхали до м. Кіровограда. У лютому 2002 року свідок заїжджав до сторін у Київ, оскільки був там на курсах. В той же час позивач та відповідач разом приїздили до матері [PERSON] та вітчима по декілька разів на рік. Свідку, зі слів сторін відомо, що останні брали кредит, щоб купити квартиру у м. Ірпінь. Щоб взяти кредит, відповідач вимушений був прописатися у тещі матері позивача. У м. Ірпінь свідок разом з дружиною приїздив неодноразово, між [PERSON] та [PERSON] були добрі відносини, як у сімї. У 2014 році відповідач приходив поздоровити тещу з днем народження. Свідок стверджує, що памятає, як на святкуванні 2015 року сторони були вдвох, за дочку не памятає. Підозра про [PERSON] у свідка виникла весною 2016 року, бо побачив [PERSON] з білявкою у лікарні. За інших чоловіків у [PERSON], крім [PERSON] свідку нічого не відомо. Після того, як сторони переїхали з м. Києва, свідок допомагав відповідачу зареєструвати автомобіль, який вони привезли з собою. Свідок [PERSON] надала в судовому засідання такі покази. [PERSON] є сусідкою родини [PERSON], проживала по сусідству з матірю позивача, які близько місяця не проживають в [INFO] у м. Кіровограді. Позивача свідок знає приблизно 30 років. З відповідачем [PERSON] познайомилася за рік до весілля сторін, тобто у 1994 році. Про проживання у місті Києві та повернення сторін до м. Кіровограда свідок знає зі слів матері позивача, [PERSON]. Також зі слів останньої [PERSON] відомо про придбану у м. Кіровограді квартиру. [PERSON] та відповідач постійно приїздили до матері позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що доводиться другом відповідачу, з яким знайомий з 2008 року. У 2013 року почав ходити в гості до відповідача. [PERSON] побачив приблизно у 2010 році разом з донькою. Коли свідок відвідував квартиру [PERSON], в ній жила його донька. У [PERSON] на квартирі свідок був приблизно у 2014 році близько трьох разів. Дмитра [PERSON] бачив кожного дня, коли не був у відрядженні. [PERSON] в судовому засіданні надав наступні покази. Сторони були сусідами свідка, з якими від проживав на одній площадці приблизно 10-ть років. В квартиру вони вселилися разом з дитиною. Позивача свідок не бачив приблизно 2-2,5 років, куди та за яких обставин остання поділася йому не відомо. Свідку здалося, що сторони жили весь час не виїжджаючи. Після того як виїхала позивач з квартири, вселилася [PERSON]. [PERSON] зазначив, що відповідач з позивачем проживали разом, проте різним життя, однак чому склалось таке враження від їх спільного життя пояснити не зміг. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що відповідач доводиться їй чоловіком. Позивача свідок побачила вперше в суді, зі слів [PERSON] він розлучився з нею. З [PERSON] свідок познайомилася у червні 2013 року і з осені стали проживати у квартирі останньої, робили разом ремонт. Дмитро приїздив до свідка на автомобілі фольксваген бус. З грудня 2015 року свідок проживає у відповідача в квартирі, що є предметом спору. 23.12.2016 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, до цього часу свідок стверджує, що у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Щодо наданих позивачем суду фотознімків (т. 1 а.с. 188-190), де свідок позує у наряді нареченої до реалій життя відношення не мають. Свідок вказала, що у 2014 році народила дитину, проте відмовилась надати інформацію чи є вона спільною з відповідачем. Також в судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON], яка зазначила, що позивач є дочкою дружини її брата (вітчимом позивача). У 2003 році [PERSON] познайомилася з сімєю [PERSON], з якою неодноразово зустрічалися у свого брата на святах приблизно два рази на рік. Сторони приїздили в с. Кропивницьке. [PERSON] Анатолійович та [PERSON] розлучилися свідку невідомо, про вказану обставину дізналася від матері позивача, [PERSON]. 20.09.2005 року у м. Ірпінь, де проживали сторони відзначали 40-річчя вітчима позивача брата свідка. У 2006 році сторони переїхали до м. Кіровограда, а у квітні 2007 року купили квартиру, в якій разом робили ремонт та разом проживали. 20.12.2013 року [PERSON] та [PERSON] разом були на 10-річчі сина свідка. Також приїздили весною, гостювали у матері [PERSON], вели себе як звичайна родина. Приїздили разом на ставок на синьому бусі. У 2014 році [PERSON] та [PERSON] просили щоб їх донька проходила на підприємстві де працює свідок виробничу практику. З показів свідка [PERSON] вбачається, що відповідач доводиться їй сином. Позивач є мамою онуки. Відносини з позивачем не підтримує. Квартира по вул. Пацаєва куплена фактично за кошти свідка, оскільки [PERSON] не зміг виплатити іпотеку. У 2001 році позивач знайшла іншого чоловіка Ярослава, в звязку з чим сторони розлучилися, а позивач не давала можливості відповідачу бачитися зі дочкою [PERSON]. Потім [PERSON] попросилася до відповідача, а останній оскільки сильно любов дитину дозволив позивачу жити з ним, проте, зі слів сина, відносин між ними не було. У 2003 році, коли [PERSON] проживав у м. Києві, свідку не відомо, чи жили сторони разом. В м. Ірпінь свідок була один раз, на той час [PERSON], [PERSON] та [PERSON] жили разом. Після купівлі квартири по вул. Пацаєва сторони поселилися разом, проте жили не як сімя. Таким чином, беручи до уваги покази свідків, які при цьому коментували фотознімки, що містяться в матеріалах справи, суд частково погоджується з доводами позивача, що спільне проживання останньої разом з [PERSON] в період з 01.01.2004 року по 01.08.2014 року, тобто, коли позивач разом з донькою почала проживати у м. Києві, в звязку з навчанням останньої. При цьому, позивач підтвердила, що майже рік до м. Кіровограда не приїздила, оскільки у неї була шестиденна робоча неділя, а в літку із донькою їздила на заробітки до Польщі. Доказів, що після відїзду до м. Київ позивач та відповідач мали спільні інтереси, бюджет, залишались в сенсі розуміння «сімя», спростовуються поясненнями відповідача, свідка [PERSON] про спільне проживання із [PERSON], свідка [PERSON]. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Разом з тим, в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № від 31.03.1995 року розяснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом достеменно встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана за кошти, отримані від продажу квартири в м. Ірпіні, яка в свою чергу була придбана за кошти виручені від відчуження квартири у м. Кіровограді, належної відповідачу на підставі договору дарування, а також за кошти отримані в кредит [PERSON] 12.12.2003 року, тобто під час розірвання шлюбу та до набрання чинності Сімейного Кодексу України. Відтак, спірне нерухоме майно є особистою приватною власністю [PERSON] та в силу положень Сімейного кодексу України не підлягає поділу між подружжям. Таким чином, оскільки встановлення факту проживання однією сімєю в період з 01.01.2004 року по 01.08.2014 року не має юридичного значення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Твердження позивача, що нею вкладались кошти в погашення кредиту за купівлю квартири у м. Ірпінь, ремонті роботи у цьому житловому приміщенні, оплачувались комунальні послуги, витрачались кошти на ремонт квартири у м. Кіровограді, є предметом окремого доказування для визначення розміру компенсації за збільшення вартості набутого відповідачем майна. Щодо строку позовної давності (т. 2 а.с. 111-112), суд вважає його не пропущеним (ст. 261 ЦК України), оскільки і свідки і позивач вказали, що про порушення свого права остання дізналася у квітні 2016 року. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням цієї норми та того, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed