Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зняття з реєстрації відповідача у порядку, передбаченому ч.2 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" як такого що у силу ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування житлом у разі відсутності члена сім`ї позивача без поважних причин понад 1 (один) рік. На підставу своїх вимог посилається на те, що вона є матір`ю відповідача і відповідач разом із нею зареєстрований в квартирі, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач та відповідач є співвласниками квартири, однак відповідач з 1998 року у вказаній квартирі не проживає та виїхав з України на постійне місце проживання у Російську Федерацію. Оскільки відповідач понад 21 рік в квартирі не проживає, добровільно не бажає знятися з місця реєстрації, чим створює перешкоди позивачу в користуванні житловим приміщенням, то позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, хоча завчасно повідомлялися про час і місце судового розгляду. Суд вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.12.1998 року квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної або часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Тальнівської міської ради №257 від 17.11.2004 р. вул. нумерацію будинковолодінь змінено з № [NUMBER] на № [ADDRESS] . Згідно довідки Тальнівської міської ради №2262 від 18.05.2009 р. [PERSON] проживає по [ADDRESS] і до складу її сім`ї входять: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син. Згідно довідки виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Соборна, 124» [PERSON] за місцем прописки в [ADDRESS] не проживає більше 20 років. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування і розпорядження належним майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від інших осіб. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач не є тимчасовим мешканцем в квартирі позивачки, що розташована в [ADDRESS] , а є її співвласником, право власності є непорушним і чинним законодавство України не передбачено будь-яких випадків за якими власник житла втрачає право на користування даним житлом, то позов задоволенню не підлягає. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. На підставі ст. 71 ЖК України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed