Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк»,- [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.11.2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 17500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і банком договір, про, що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Таким чином, відповідач у порушення умов кредитного договору не виконав свої зобов'язання за вказаним договором Станом на 23.10.2017р. відповідач заборгував Банку за вказаним договором кошти в сумі 112717грн. 13 коп., з яких 17040 грн. - заборгованість за кредитом, 95677 грн. 13 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом. Враховуючи наведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 112717 грн. 13 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 27.11.2013р. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762грн. 04.10.2018р. Мостиським районним судом Львівської області винесено заочне рішення у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, який задоволено повністю. Постановлено стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.11.2013 року в сумі 112717(сто дванадцять тисяч сімсот сімнадцять)грн. 13 коп., з яких 17040 (сімнадцять тисяч сорок) грн. - заборгованість за кредитом, 95677 (девяносто пять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 13 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, а також стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» - 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 27.12.2018р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Мостиського районного суду Львівської області від 04.10.2018 року за позовом Акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості,- задоволено та вищевказане заочне рішення скасовано і справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10.01.2019р. В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судової повістки на офіційну електронну адресу позивача у відповідності до вимог ч.6 ст.128 ЦПК України, однак не повідомив про причини своєї неявки, не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, а також останнім не надсилались уточнені позовні вимоги після прийняття і отримання ним ухвали про скасування заочного рішення у вищевказаній справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, а надіслав клопотання в якому просить суд розглянути справу за доказами поданими ним доказами та залишити позовні вимоги без задоволення. Покликається на те, що рішенням Третейського суду від 02.06.2015р. задоволено позовні вимоги позивача в сумі 23754грн. за вищевказаним договором, що у свою чергу у відповідності до ст..611 ЦК України припинило зобовязання у односторонньому порядку. Крім того, зазначив, що ним погашено дану заборгованість, на підтвердження чого подав квитанції. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між\~ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг 27.11.2013р. був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого позивач видав відповідачу карту «Універсальна». Згідно зазначеної Анкети-заяви відповідач погодилася з тим, що дана заява разом з Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керувався п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, відповідно до зазначеної Анкети-заяви відповідач зобов'язалася дотримуватись умов та правил надання банківських послуг. Як вбачається з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язався на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених наявним договором, більш ніж на 30 днів, відповідач зобов'язана сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 23.10.2017р., з урахуванням заборгованості за кредитом, процентами склала загальну суму 112717,13 грн. В ході судового розгляду справи, стало відомо, що позивач - Акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» в 2015 році вже звертався з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» у складі третейського судді Лаптєвої Л.О., яким було постановлено рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором № SAMDN51000124715951 (номер карткового рахунку, як вбачається із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] від 03.01.2018р.) від 27.11.2013 року у розмірі 23754,71 грн. та витрати по оплаті третейського збору у сумі 250,00 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до\~глави 5 ЦПК України. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.\~ Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.\~\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною першою\~статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так, згідно положень ст. ст.\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, 02.06.2015 року рішенням Третейського суду за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] (відповідача) про стягнення заборгованості, стягнуто з останнього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № SAMDN51000124715951 (номер карткового рахунку, як вбачається із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] від 03.01.2018р.) від 27.11.2013 року у розмірі 23754,71 грн. та витрати по оплаті третейського збору у сумі 250,00 грн. Відтак, у такий спосіб, звертаючись до третейського суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 (справа №310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) висловив думку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Положенням про кредитування, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 року № 246, кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Тіло кредиту визначається, як основна сума боргу за кредитом без відсотків. З матеріалів справи вбачається, що позивачем в розрахунок заборгованості включено суми боргу, які стягнуто з відповідача рішенням Третейського суду при Асоціації "Дніпровського Банківського Союзу" від 02.06.2015 року про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором. В подальшому, після постановлення рішення Третейським судом, позивачем продовжувались нараховуватись проценти. Такий розрахунок, на думку суду, є помилковим, оскільки до розміру загальної заборгованості було повторно включено тіло кредиту, яке вже було стягнуто, відповідно до рішення Третейського суду. Нарахування заборгованості простим арифметичним способом, за відсутності детального (помісячного) розрахунку заборгованості, може призвести до подвійного стягнення вже раніше стягнутих з відповідача грошових коштів. Відтак, суд прийшов до висновку, що кредитором достроково стягнуто з позичальника заборгованість за кредитним договорам та змінено строк виконання зобов'язання, у звязку з чим суд приходить до висновку, що відбулося подвійне стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Під час розгляду справи судом вживалися заходи щодо повного і всебічного розгляду справи. Проте, представник позивача на виклик суду не зявлявся та не уточнив позовних вимог, не надав детального (помісячний) розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.11.2018 року, на підтвердження заявлених позовних вимог, із зазначенням формул розрахунків відповідних сум заборгованості. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач станом на 23.10.2018р. погасив заборгованість за кредитом в сумі 27004 гривні, що підтверджується поданими останнім платіжними квитанціями (чеками). Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що детальний (помісячний) розрахунок заборгованості, яку просить стягнути позивач, в матеріалах справи відсутній, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заборгованості та обґрунтованість її розміру. Беручи до уваги вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст.\~124,\~129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про те, що позов є безпідставним, задоволенню не підлягає, оскільки з матеріалів справи, зокрема, з наданої виписки по рахунку, неможливо встановити правомірність позовних вимог позивача. Банк не був позбавлений можливості довести свої вимоги належним чином. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 92/1149/16-ц. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 112717,13 грн. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У звязку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed