Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

03 липня 2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в інтересах [PERSON] з позовом, яким просить визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], право на закінчення приватизації земельної ділянки площею 0,2003 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в [ADDRESS] яка надавалась [PERSON], котрий помер [INFO] року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] року помер брат позивача [PERSON]. Позивач у визначений законом строк прийняла спадщину, шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,2003 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS], у звязку з неможливістю отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Позивач вважає, що до неї, як до спадкоємця, переходить право на завершення приватизації вказаної вище земельної ділянки, яке мав [PERSON] в повному обсязі, і яке не припинилося з його смертю, а тому звернулася до суду. У судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися. Через канцелярію суду, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позову повному обсязі. Представник відповідача Сеньківської сільської ради позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив порозглядати справу без його участі. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області 02 грудня 2016 року. Померлий [PERSON] був братом позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Горобіївською сільською радою с. Горобіївка, Бориспільського району Київської області 16 березня 1955 року (а.с. 7), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017941219 оформленого 20 квітня 2017 року, та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017940897 оформленого 20 квітня 2017 року (а.с. 14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,2003га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS]. На даний час даною земельною ділянкою користується [PERSON] Вказане підтверджується Довідкою №230 виданою сільським головою Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області 06 червня 2018 року (а.с. 9). Після смерті [PERSON], у встановлений законодавством строк, спадщину прийняла [PERSON], що підтверджується заявою від 19 квітня 2017 року зареєстрованої за №469 у Бориспільській районній державній нотаріальній конторі. Бориспільською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №148/2017 після померлого [INFO] року [PERSON], копія якої міститься в матеріалах справи. Позивач звернулася до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2003 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території с. Горобіївка, Бориспільського району, Київської області, надана для ведення особистого селянського господарства, що належала [PERSON], але постановою нотаріуса від 30 травня 2018 року їй було відмовлено в цьому через те, що не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку. Судом також встановлено, що спадкодавцем [PERSON] за життя було розпочато процедуру приватизації вказаної земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, однак не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірну земельну ділянку. Так, рішенням Сеньківської сільської ради № 808-ХХХ-V від 14 грудня 2009 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,203 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.10). Земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер, що підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 25 квітня 2018 року (а.с. 11). Однак, отримати спадкодавець [PERSON] його не встиг, так як помер, тобто не завершила процедуру приватизації земельної ділянки. [PERSON] спадкове майно прийняла так як, протягом шестимісячного строку подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку не може через відсутність правовстановлюючого документу. Тобто не має можливості оформити спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1219 ЦК України передбачено перелік прав та обов'язків, які не входять до складу спадщини. Даним переліком не передбачено право спадкодавця на приватизацію майна як таке, що не може входити до складу спадщини. Відповідно до діючого законодавства не відноситься зазначене право і до особистих немайнових прав фізичної особи. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з приписами п.1 Перехідних положень Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Абзацом 2 п.1 розділу X "Перехідних положень" Земельного кодексу України передбачено, що рішення про передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звернутися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта (свідоцтва) про право власності на землю на ім'я спадкоємця (пункт 1 розділу X доповнено абз.2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям в процедурі приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125, 126 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, виготовив відповідні документи необхідні для реєстрації права власності на земельну ділянку, а саме: технічну документацію із землеустрою щодо встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), проте за життя не встиг його зареєструвати, то до позивача, як спадкоємця, що прийняла спадщину, переходить право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на землю на ім'я спадкоємців. При цьому судом встановлено, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним, передбаченим чинним законодавством. Крім того, право позивача на завершення приватизації визнається відповідачем. Відповідно Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно вказаних законів, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманий в територіальних органах Державної реєстраційної служби. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач в позові, як на підставу для його задоволення, знайшли своє підтвердження на час розгляду справи, та враховуючи визнання відповідачем позову у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права на завершення процедури безоплатної передачі земельної ділянки площею 0,2003 га, кадастровий номер [NUMBER] підлягають задоволенню, так як позивач, прийнявши спадщину після смерті брата [PERSON], набула право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали останньому, включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки.

Outcome: approved