Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] пред`явив через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська позов до ТОВ «АІА Фінанс Груп» з вимогами визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №31427, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області 18 березня 2021 року, про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості в загальному розмірі 29900 грн., обґрунтовуючи такі вимоги тим, що пред`явлена до стягнення заборгованість в розмірі 29900 грн., яка стягується з його заробітної плати, не є безспірною заборгованістю, останнім не було повідомлено про наявність у позивача заборгованості та її походження, тим більше необхідність погашення такої заборгованості, яку позивач не визнає повністю, а спірний виконавчий напис вчинений поза межами строку позовної давності. 06 липня 2021 року ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська вжито заходи забезпечення даного позову та вирішено питання про передачу справи за підсудністю Кіровському районному суду м. Дніпропетровська, яка надійшла до суду 30 липня 2021 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2021 року справу розподілено судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 06 серпня 2021 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та з потребою у витребуванні доказів від ТОВ «АІА Фінанс Груп» та приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. в копіях нотаріальної справи та документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис. Відповідач, отримавши через уповноважену особу 13 серпня 2021 року копію позовної заяви з додатками до неї, подав 28 серпня 2021 року засобами електронної пошти свій відзив на позов, разом із документами, які витребовувались судом ухвалою суду від 06 серпня 2021 року. У своєму відзиві відповідач зазначає, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений у зв`язку із невиконання позивачем умов договору укладеного між ним та відповідачем в електронній формі шляхом підписання договору електронним підписом у вигляді генерації та надіслання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання Заявки, а тому у відповідача виникло право вимоги до позивача, про що 03 березня 2021 року на його адресу відповідачем направлено претензію про погашення заборгованості, яка позивачем проігнорована. Також відповідач вважає, що подані нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису відповідають вимогам закону, а також спростовують про необізнаність позивача про наявність простроченої заборгованості за договором. Разом з тим, відповідач зазначає, що в чинній редакції постанови Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів» приписи пункту 2 (Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин) не виключено, тому відповідач має право проводити стягнення заборгованості за договорами, що не завірені нотаріально у такий спосіб захисту свого права. Від приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. витребувані судом ухвалою суду від 06 серпня 2021 року документи на адресу суду не надходили. 06 вересня 2021 року позивач подав до канцелярії суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що станом на момент вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом відсутність нотаріально посвідченого кредит ного договору у спірних правовідносинах, є обставиною, яка виключає законні підстави для вчинення виконавчого напису, а надана відповідачем копія заявки №1737269, яку відповідач вважає кредитним договором, не підтверджує виникнення у позивача відносин з відповідачем, як і не погоджується із розміром заборгованості, який відображається у довідці-розрахунку, наданому приватному нотаріусу, оскільки нарахування відсотків за користування кредитом за період з 23 серпня 2018 року по 03 березня 2021 року здійснено відповідачем поза межами строку, визначеного кредитним договором, який діяв до 01 серпня 2018 року. а тому включення такої суми до загальної заборгованості у виконавчому написі не ґрунтуються на законі та умовах кредитного договору. Крім того, з наданих відповідачем доказів на підтвердження надіслання претензії на адресу позивача не можливо встановити зміст документів, які надсилались та взагалі факту надіслання саме тієї претензії, яка також додана до відзиву на позов, а всі копії документів, додані відповідачем до відзиву на позов, не засвідчені належним чином у відповідності до п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 «ДСТУ 4163-2003» без злів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копії, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копій. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із задоволенням позову в повному обсязі, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. на підставі заяви ТОВ «АІА Фінанс Груп»(а.с.11) вчинений виконавчий напис № 31427 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1737269, укладеним з ТОВ «АІА Фінанс Груп», на його користь в розмірі 29900 грн.(а.с.9). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. 27 травня 2021 року, на підставі заяви ТОВ «АІА Фінанс Груп»(а.с.11) відкрите виконавче провадження № 65587293 з примусового виконання виконавчого напису № 31427, вчиненого 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості в розмірі 29900 грн. (а.с.12,13). На підставі постанови цього ж приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02 червня 2021 року із заробітної плати позивача, який отримує дохід у ТОВ "Бесплатка Принт", стягуються кошти в погашення заборгованості перед відповідачем у загальному розмірі 29900 грн.(а.с.16,17). Одночасно судом встановлено, що 19 липня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено Заявку №1737269 (а.с.10), в електронній формі шляхом підписання договору електронним підписом у вигляді генерації та надіслання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання Заявки, на умовах якого відповідач надає позичальнику грошові кошти у розмірі 3000,00 грн., зі строком кредитування 14 календарних дні з процентною ставкою 1,3% від суми кредиту в день шляхом зарахування коштів на банківський рахунок [NUMBER] в АТ «УкрСиббанк» (а.с.10). . Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, а охоронні правовідносини між сторонами договору забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція закріплена у висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 провадження №14-10-цс 18. Відповідно, належить дійти висновку, що заявник звернувся до нотаріуса за вчинення виконавчого напису за заборгованістю, що виникла за зобов`язаннями, з включенням нарахованих відсотків у розмірі 26900 грн. на суму основного боргу у 3000 грн. за період з 23 серпня 2018 року по 03 березня 2021 року, тоді як дія договору скінчилась 01 серпня 2018 року, а в наданій відповідачем довідці-розрахунку зазначено суму заборгованості по відсотках у розмірі 42079 грн., що в жодному випадку не узгоджується з даними вчиненого приватним нотаріусом виконавчого напису, а тому суд приходить до висновку про недотримання вимог ст. 257 ЦК України при вчиненні виконавчого напису нотаріусом в межах строку позовної давності. Крім того, з наданої відповідачем виписки з особового рахунку позивача не надано доказів на підтвердження підстав нарахування заявленої суми за період з дня отримання кредиту, і до дня набуття права вимоги на цю суму в 29900 грн., тобто на 03 березня 2021 року, як і не надано інших первинних бухгалтерських документів, як то виписки про рух коштів по клієнтському рахунку, які б підтверджували порушення позивачем виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором та дані про підстави нарахування такої суми, а тому, суд приходить до висновку, що заборгованість за стягненням якої відповідач звернувся до приватного нотаріуса в порядку вчинення виконавчого напису не є безспірною. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.1,3-6,8,10,12,13 ст. 11 Закону України «Про комерційну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Судом встановлено, що позивач 19 липня 2018 року ідентифікувався одноразовим ідентифікатором, однак умовами Заявки №1737269 не передбачено, що електронний договір разом із Пропозицією (оферта) укладення договору про надання кредиту є невід`ємною частиною цієї Заявки та у текстовому варіанті розміщені на певному веб-сайті кредитодавця, з якими позичальник ознайомлений в момент укладання та підписання договору електронним підписом. За цих умов, на договір, що укладений в електронній телекомунікаційній системі сторонами, та який надається нотаріусу для вчинення виконавчого напису у паперовій формі, також розповсюджуються вимоги щодо можливості вчиненні виконавчого напису лише за нотаріально посвідченими договорами. Установлені судом обставини свідчать, що серед документів поданих відповідачем ТОВ «АІА Фінанс Груп» не міститься оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, як і не надані суду будь-які докази взагалі наявності чинного договору. Відповідно, виконавчий напис вчинено з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо форми правочину, за яким передбачена можливість вчинення такого напису, а також щодо змісту документів стягувача на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такі висновки судом зроблені відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України з урахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених вимог позивача, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved