Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

КС «Добросвіт» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Свій позов обґрунтовує тим, що 24 липня 2006 року між КС «Добросвіт» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00326, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 105000 грн., строком на 84 місяці під 32% річних на умовах щомісячного погашення сум кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором та остаточного погашення заборгованості не пізніше 24 липня 2013 року. Додатковим договором від 27 лютого 2008 року сторони погодили, що позичальник отримав кредит в розмірі 128000 грн. під 34% річних на мовах щомісячного погашення сум кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором та остаточного погашення заборгованості не пізніше 27 лютого 2013 року. Додатковим договором від 23 квітня 2008 року сторони погодили, що позичальник отримав кредит в розмірі 145000 грн. під 34 % річних на мовах щомісячного погашення сум кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором та остаточного погашення заборгованості не пізніше 24 липня 2016 року. З метою забезпечення зобов'язання за кредитним договором, 24 липня 2006 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір іпотеки № 00326/1, за яким [PERSON] передав в іпотеку КС «Добросвіт» нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Зобовязання позичальника за кредитним договором виконувались неналежним чином, що полягає в несвоєчасній сплаті суми кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь КС «Добросвіт» заборгованість за кредитним договором № 00326 від 24 липня 2006 року в сумі 375780 грн. 31 коп., яка станом на 18 березня 2011 року складалась з: 133021 грн. 20 коп. - заборгованості по основній сумі кредиту; 242759 грн. 11 коп. - нараховані та несплачені відсотки за користуванням кредиту, відповідно до п. 1 та п.6.5 кредитного договору. Зазначене рішення набрало законної сили, але відповідачем не виконане. Винесення рішення суду не припинило кредитні зобов'язання між сторонами, оскільки останні припиняються в результаті належного виконання грошового зобов'язання (ст. 599 ЦК України). У відповідності до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти за кредитним договором виплачуються до дня повернення позики. Згідно п. 6.5. кредитного договору на час прострочення позичальником строків сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитом до останнього автоматично (без додаткового попередження) застосовуються особливі умови кредитування, за якими на весь час такого прострочення на прострочену суму нараховується подвійна процентна ставка, встановлена цим договором. Заборгованість позичальника по відсотках за користування кредитними коштами непогашена та за період з 18 березня 2011 року по 18 листопада 2014 року становить 640248 грн.76 коп. Отже, станом на 18 листопада 2014 року заборгованість [PERSON] перед КС Добросвіт» за кредитним договором № 00326 від 24 липня 2006 року непогашена та становить 1016029 грн. 07 коп. У відповідності до п. 3.2.4. кредитного договору у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань позикодавець має право задовольнити свої вимоги до позичальника шляхом використання забезпеченого зобов'язання. КС «Добросвіт» направляла [PERSON] відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» вимогу - повідомлення про усунення порушених зобов'язань, дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплату процентів від 10 вересня 2009 року № 560/1. Проте дана вимога залишена відповідачем без виконання. 22 жовтня 2012 року рішенням правління КС «Добросвіт» вирішено розпочати процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, яке належить [PERSON] Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Пунктом 6.3 договору іпотеки № 00326/1 від 24 липня 2006 року визначено, що іпотекодержатель і своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. До такого ж висновку дійшов і ВСУ в постанові від 11 грудня 2013 року справа № 6-124цс13. Просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 00326/1 від 24 липня 2006 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 00326 від 24 липня 2006 року у розмірі 1016029 грн. 07 коп. шляхом визнання права власності за КС «Добросвіт» на трьохкімнатну квартиру № 289, загальною площею 66 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 21, в м. Черкаси; визнати за КС «Добросвіт» право власності на трьохкімнатну квартиру № 289, загальною площею 66 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 21, в м. Черкаси; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги збільшила, просила суду звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 00326/1 від 24 липня 2006 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 00326 від 24 липня 2006 року у розмірі 1182042 грн. 75 коп. шляхом визнання права власності за КС «Добросвіт» на трьохкімнатну квартиру № 289, загальною площею 66 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 21, в м. Черкаси, ринковою вартістю 740500 грн., в звязку з чим припинити право власності [PERSON] на трьохкімнатну квартиру № 289, загальною площею 66 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 21, в м. Черкаси ; визнати за КС «Добросвіт» право власності на трьохкімнатну квартиру № 289, загальною площею 66 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 21, в м. Черкаси; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечував, надав суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду з позовом 16 листопада 2009 року, але під час розгляду справи відмовився від своєї вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. З вказаним позовом КС «Добросвіт» звернулася до суду 21 листопада 2014 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 24 липня 2006 року між КС «Добросвіт» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00326, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 105000 грн. строком на 84 місяці під 32% річних на умовах щомісячного погашення сум кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором та остаточного погашення заборгованості не пізніше 24 липня 2013 року. Відповідно до п.1.3 кредитного договору позичальник зобовязався проводити погашення основного боргу за кредитом в розмірах та в строки, визначені умовами цього договору і графіком погашення, а також сплачувати відсотки, в розмірах та в строки, передбачені цим договором. Пунктами 3.2.3, 3.2.4 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником більш на 1 місяць термінів виконання зобовязання або частини зобовязань, встановлених у додатку 1 до договору, позикодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати договір та вимагати повернення позичальником частини позики, що залишилася, та сплати суми процентів, належних йому за цим договором за весь час фактичного користування кредитом. В цьому випадку позикодавець, реалізуючи це право має направити позичальнику письмове повідомлення про одностороннє розірвання договору та вимогою сплатити суму позики, що залишилася у позичальника та відсотків за фактичне користування позикою, та інших платежів, належних йому за цим договором, а позичальник повинен на протязі 10 днів з моменту направлення йому повідомлення виконати таке зобовязання. В разі невиконання такого зобовязання позичальником на протязі 10-днів належна сума цього зобовязання вважається простроченою і до неї застосовуються умови кредитування згідно абзацу першого п. 6.5. цього договору. У випадку порушення позичальником своїх зобовязань задовольнити свої вимоги до останнього шляхом використання забезпеченого зобовязання. Згідно п. 6.5. кредитного договору на час прострочення позичальником строків сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитом до останнього автоматично (без додаткового попередження) застосовуються особливі умови кредитування, за якими на весь час такого прострочення на прострочену суму нараховується подвійна процентна ставка, встановлена цим договором. Додатковим договором від 27 лютого 2008 року сторони погодили, що позичальник отримав кредит в розмірі 128000 грн. під 34% річних на мовах щомісячного погашення сум кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором та остаточного погашення заборгованості не пізніше 27 лютого 2013 року. Додатковим договором від 23 квітня 2008 року сторони погодили, що позичальник отримав кредит в розмірі 145000 грн. під 34 % річних на мовах щомісячного погашення сум кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором та остаточного погашення заборгованості не пізніше 24 липня 2016 року. В забезпечення вказаного зобовязання, 24 липня 2006 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір іпотеки № 00326/1, за яким [PERSON] передав в іпотеку КС «Добросвіт» нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Пунктом 3.1.4. договору іпотеки передбачено, що іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, та чинним законодавством у випадку невиконання, або належного виконання зобовязання за кредитним або іпотечним договором. Відповідно п.4.2. договору іпотеки, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобовязання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим або кредитним договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором та чинним законодавством. Відповідно до п.6.1. договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку платежу зобовязання за кредитним договором не виконано. В цьому випадку іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та/або позичальнику письмову вимогу про спонукання виконати порушене зобовязання в попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо така вимога іпотеко держателя, на протязі 30 календарних днів з моменту її направлення не задоволена, іпотекодержатель має право розпочати стягнення на предмет іпотеки у визначений цим договором та законодавством спосіб. Пунктом 6.3. договору іпотеки передбачено, що окрім цього іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, обравши на власний розсуд будь-який з заходів, а саме: передачу іпотекодержателю право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання. В такому випадку цей договір є належною правовою підставою іпотеко держателю для переоформлення права власності на предмет іпотеки, а тому додаткового погодження з іпотекодавцем, чи то укладання додаткових угод на застосування цього заходу не потребує. При цьому іпотекодержатель бере на себе відповідальність щодо дійсності факту порушення іпотекодавцем зобовязань. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1046, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передавання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Аналогічні положення містяться й у п.п. 3.2.3. та 3.2.4. кредитного договору. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином згідно до умов договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається з розрахунку від 2 листопада 2015 року, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №00326 від 24 липня 2006 року становить 1182042 грн. 75 коп. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви, останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем 31 серпня 2009 року. 10 вересня 2009 року КС «Добросвіт» направило [PERSON] вимогу повідомлення про усунення порушених зобовязань, дострокове повернення сатини позики, що залишилася та сплату процентів. У вказаній вимозі зазначено, що [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором виконує не належним чином, що полягає у несвоєчасній сплаті основної суми кредиту та відсотків за користування кредитом визначених умовами кредитного договору. Станом на 10 вересня всі вимоги КС залишені без задоволення. Умовами кредитного договору (п.3.2.1.) передбачено право позикодавця вимагати від боржника належного виконання останнім взятих на себе зобовязань по цьому договору. Крім того, у відповідності з ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель (КС «Добросвіт») вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі незадоволення цієї вимоги у 30-денний строк, КС «Добросвіт» розпочинає процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом в тому числі, але не виключно позасудового врегулювання, заходами, які будить обрані самостійно КС «Добросвіт» (зокрема-набуття права власності на предмет іпотеки). Вказана вимога отримана особисто [PERSON] 22 вересня 2009 року. При дослідженні в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 2-120/11 за позовом КС «Добросвіт» до [PERSON] про стягнення суми боргу та про звернення стягнення на предмет іпотеки було встановлено наступне. 16 листопада 2009 року КС «Добросвіт» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу та про звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Придніпровського районного суду №26666 від 16 листопада 2009 року. В позовній заяві зазначено, що 10 вересня 2009 року, відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», позичальнику, за фактичним місцезнаходженням останнього, було направлено письмову вимогу про усунення порушення за кредитним договором шляхом проведення погашення суми заборгованості в найкоротший термін (лист вих.. №560/1 від 10 вересня 2009 року). Вищезазначений лист позичальник отримав 22 вересня 2009 року. Але в строки, визначені діючим законодавством та вищезазначеним листом, вимоги позикодавця залишені без виконання. У відповідності до ст. 35 Закону якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки, відповідно до цього Закону. У звязку з цим, КС «Добросвіт» просила суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 218582 грн. 67 коп, ? частину судових витрат. Стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу в розмірі 218582 грн. 67 коп., вартість послуг субєкта оціночної діяльності, повязаних з визначенням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, ? частину судових витрат за рахунок звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки за договором іпотеки №003261,1 від 24 липня 2006 року, а саме трьохкімнатної квартири номер 289, що знаходиться в м. Черкаси, вул. Гагаріна, 21, шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» (а.3-4 цивільної справи № 2-120/11). Під час розгляду справи представник КС «Добросвіт», 27 травня 2011 року змінив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 375780 грн. 31 коп. та судові витрати. Від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки фактично відмовився (а.172 цивільної справи № 2-120/11). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь КС «Добросвіт» заборгованість за кредитним договором № 00326 від 24 липня 2006 року в сумі 375780 грн. 31 коп., та судові витрати (а.177-179 цивільної справи № 2-120/11). Таким чином, надіславши вимогу боржнику 10 вересня 2009 року, яку [PERSON] отримав 22 вересня 2009 року кредитна спілка змінив тим самим строк виконання зобовязання, як це передбачено п.п. 3.2.3. кредитного договору. Отже строк виконання зобовязання за кредитним договором у [PERSON] настав 22 2009 року (30 днів з моменту отримання ним вимоги). За таких обставин суд приходить до висновку, що строк виконання зобовязання за кредитним договором змінився з 24 липня 2016 року на 22 вересня 2009 року, і у відповідача КС «Добросвіт», починаючи з 23 вересня 2009 року почався перебіг трирічного строку позовної давності, передбачений законодавством для звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В строк встановлений у вимозі [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим, 16 листопада 2009 року спілка звернулася в суд із позовом про стягнення з нього заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні 25 травня 2011 року КС «Добросвіт» відмовилася від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Таким чином, відповідно до вимог ст.253, ч.5 ст.261 ЦК України\~перебіг трирічного строку позовної давності починається з 23 вересня 2009 року і закінчується, згідно\~ст. 254 ЦК України, 23 вересня 2012 року. Встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 21 листопада 2014 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідно до\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно розяснень, які містяться у\~Постанові\~\~Пленуму Верховного Суду України\~\~від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі ст. ст. 256,257, 261, 267, 526, 610, 1050 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed