Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві про зняття арешту. Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2013 року звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 025 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, - в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №230-В/05 від 14 жовтня 2008 року. Після набрання рішенням законної сили, вона звернулась до Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку. Проте їй було відмовлено, оскільки за земельною ділянкою зареєстровано обтяження: №280329 - на підставі договору іпотеки №25635 від 14 жовтня 2008 року, вигодо набувачем за яким виступала [PERSON] і відповідно до умов якого набула права власності на земельну ділянку; №9604966 - на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП №34483172 від 24 квітня 2015 року, прийнятою Відділом примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві, якою було накладено арешт на майно [PERSON] в інтересах [PERSON]. Вона звернулась до [PERSON] за роз'ясненням, на що останній надав їй копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №34483172 від 09.10.2012 року, відповідно до якої головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві за заявою [PERSON] відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] грошових коштів. Вважає, що такі обтяження порушують її права, оскільки були зареєстровані після реєстрації обтяження №280329. Тому просила суд зняти арешт з належного [PERSON] на праві власності нерухомого майна, а саме: земельну ділянку площею 025 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 34483172 від 24 квітня 2015 року прийнятою відділом примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві (обтяження №9604966). У судове засідання представник позивача не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача [PERSON] не з`явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та [PERSON] У судове засідання [PERSON] не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. У судове засідання представник третьої особи Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2013 року звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 025 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, - в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №230-В/05 від 14 жовтня 2008 року. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Абрамської Є.М. за №13565925 від 04 червня 2014 року було відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відмову мотивовано наявністю заборони відчуження на спірну земельну ділянку. Відповідног ч.1 ст. 14 ЦПК України Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Пунктом 5 ч.12 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення, що набрало законної сили є підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №42551863 від 20 серпня 2015 року вбачається, що за земельною ділянкою зареєстровано обтяження: №280329 - на підставі договору іпотеки №25635 від 14 жовтня 2008 року, вигодо набувачем за яким виступала [PERSON] і відповідно до умов якого набула права власності на земельну ділянку; №9604966 - на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП №34483172 від 24 квітня 2015 року. З матеріалів виконавчого провадження №1222/9 відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві вбачається, що постановою головного державного виконавця відкрито виконавче провадження №34483172 на підставі виконавчого листа №2-3918/2011 від 17 вересня 2012 року виданого Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 5 223 324,12 грн. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві від 09 жовтня 2012 року було накладено арешт та заборону відчуження майна [PERSON] в інтересах [PERSON]. Зважаючи на ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Так, відповідно до ст. 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наявність державної реєстрації обтяжень нерухомого майна може бути підставою для відмови у державній реєстрації прав, пов'язаних з відчуженням вказаного майна, а обов'язковою умовою вчинення нотаріальної дії щодо відчуження нерухомого майна є відсутність заборони на його відчуження. Таким чином, позивачка обмежена у здійсненні реєстрації права власності на спірну земельну ділянку через наявність арешту на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зняття арешту з належного [PERSON] на праві власності нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 025 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 34483172 від 24 квітня 2015 року прийнятою відділом примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві (обтяження №9604966) - є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved