Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

03 жовтня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення донькою навчання, а саме до [INFO] , у розмірі 2500 грн. щомісяця. В обґрунтування позову із посиланням на ст.ст. 180-183, 191, 199, 200 СК України зазначає, що 25 січня 2002 року між сторонами був зареєстрований шлюб, від якого мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Донька зареєстрована та проживає з позивачем. На даний час [PERSON] є студенткою ІІ курсу денної форми навчання, факультету - «Міжнародних економічних відносин» Харківського національного економічного університету ім. С. Кузнеця, термін навчання - до 30 червня 2022 року. Відповідач надає не достатньо коштів на утримання доньки, яка на даний час навчається, хоча має таку можливість. У зв`язку з навчанням, донька не має можливості працювати, не має інших джерел доходу, але несе значні витрати пов`язані з навчанням, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 11 листопада 2019 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача - [PERSON] , звернулася до суду з заявою в якій просить цивільну справу за позовом [PERSON] розглянути без неї, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, але звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно з позивачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2002 року, який було розірвано 29 червня 2005 року. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Весь час після розірвання шлюбу до повноліття доньки він сплачував аліменти. Крім того, за доньку та вже на той час колишню дружину, з 2005 року він постійно сплачує комунальні послуги за місцем їх реєстрації. Також, відповідач зазначає, що заперечує проти зазначеного позову, оскільки йому не зрозуміло чому з даним позовом звертається колишня дружина, а не сама донька, яка має повну цивільну діє - та правоздатність для звернення до суду з будь-якими позовом. Тому, він вважає, що донька не потребує ніякої допомоги від нього, адже вона не звертається до суду з позовом про стягнення аліментів. Окрім цього, відповідач має на утриманні ще одну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який є школярем і потребує його допомоги. Дружина відповідача - [PERSON] , перебуває також на його утриманні і не працює, оскільки являється інвалідом довічно, її пенсії недостатньо для підтримання її здоров`я та забезпечення достатнього рівня життя, а тому він, як її чоловік, утримує її і свого неповнолітнього сина. Відповідач також вказав, що він є військовослужбовцем тривалий час, з 2014 року проходить службу в зоні ООС, за цей час отримав велику кількість захворювань і витрачає багато коштів на їх лікування. З урахуванням всіх вищезазначених обставин він не може надавати повнолітній донці матеріальну допомогу, тому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Відповідач в судове засідання не з`явився, від представника відповідача - [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про одруження, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2002 року (а.с.7), який 29 червня 2005 року було розірвано (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] , і її батьками значаться сторони по справі (а.с.7). [INFO] [PERSON] , досягла повноліття. Відповідно до довідки № 1730/26 від 12 вересня 2019 року [PERSON] навчається в Харківському національному економічному університеті ім.. С. Кузнеця, на денній формі навчання, термін навчання до 30 червня 2022 року (а.с.8). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступних норм законодавства. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу). За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги матеріальне становище позивача та відповідача, а також те, що відповідач проживає з дружиною - інвалідом та малолітнім сином, тому вважає необхідним задовольнити позов частково, зобов`язавши сплачувати відповідача на користь позивача, у зв`язку з її навчанням, аліменти на період навчання у розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до закінчення навчання, а за умови продовження навчання - не більше ніж до досягнення [PERSON] двадцятитрирічного віку. Також, у відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне визначити дату початку стягнень з дати звернення до суду, а саме - з 03 жовтня 2019 року. Визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів, суд вважає за необхідне визначити датою закінчення [PERSON] навчання. Водночас, суд враховує і можливість продовження отримання нею освіти, граничний термін сплати аліментів, визначений ст.199 СК України, змістом позовних вимог. Внаслідок чого, вважає за необхідне призначити до стягнення з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки до дати закінчення навчання, а за умови продовження останнім навчання - до досягнення 23 років. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідач відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" а позивач відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнені від сплати судового збору, тому судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial