Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] користь ПАТ "Кредобанк" заборгованість в розмірі 3568,36 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на такі обставини: Відповідно до укладеного 07.08.2015 р. договору № 5160774 про встановлення ліміту кредитування було встановлено ліміт кредитування (надано кредит) в сумі 2376,28 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 49902341 від 07.10.2016р. Кредитні кошти наддавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. Відповідно до п.1.16 договору за користування кредитом відповідач сплачує позивачу відсотки у розмірі 30,00% річних. Повернення сум кредиту відповідно до п.1.17 договору відбувається шляхом перерахування та/або внесення готівкою коштів на рахунок (картковий) визначений у п.1.1 договору. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку і в терміни передбачені договором. 25.11.2016р. на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, однак ця вимога відповідачем була проігнорована. Взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконував належним чином, у зв'язку з чим у нього станом на 27.01.2017 р. виникла заборгованість в загальній сумі 3568,36 грн., з яких: 2376,28грн. - неповернута сума кредиту; 597,83грн. - прострочені відсотки; 47,85грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 546,40грн. - пеня. На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому згідно зі ст.224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, судом встановлено: Ст.1054 ЦК України зазначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи 07.08.2015р. між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договору № 5160774 про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт). У меморіальному ордері №49902341 від 07.10.2016р. вказано призначення платежу віднесення простроченого кредиту за договором № 5320686РО/1 від 12.10.2015р. за призначенням у розмірі 2376,28грн. У розрахунку пені по простроченій заборгованості позичальника вказано у відповідності до кредитного договору № 05320687РО від 12.10.2015р. У долученій позивачем до матеріалів справи повідомленні-вимозі № О5320686РО/1/1 від 25.11.2016р. зазначено, що 12.10.2015р. між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір № 5320686РО/1 за умовами якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 2376,28 грн. строком користування до 06.10.2016р. Позивач у своїй позовній заяві обгрунтовує свої вимоги, що 07.08.2015р. між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір № 5160774 про встановлення ліміту кредитування згідно з яким було встановлено ліміт кредитування (надано кредит) в сумі 2376,28 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 49902341 від 07.10.2016р. Відповідно до п.п.1.19-1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Таким чином посилання позивача, щодо встановлення ліміту кредитування та надання кредиту в сумі 2376,28грн. на підставі меморіального ордеру є безпідставним, оскільки проведення таких дій на підставі меморіального ордеру не передбачено, окрім того опис платежу стосується кредитного договору № 5320686РО/1 від 12.10.2015р., натомість позивач просить стягнути заборгованість відповідача за договором про встановлення ліміту кредитування № 5160774 від 07.08.2015р. Однак меморіальний ордер, виписка по банківських операціях стосується кредитного договору № 5320686РО/1 від 12.10.2015р., повідомлення-вимога, розрахунку суми позову стосується кредитного договору № 05320686РО/1 від 12.10.2015р., розрахунку пені стосується кредитного договору № 05320687РО від 12.10.2015р., тобто іншого кредитного договору як за номером так і за датою укладення, ніж той згідно якого позивач просить стягнути заборгованість в межах даного позову. Кредитний договір 5320686РО/1 від 12.10.2015р. на який посилається позивач у представленому меморіальному ордері, розрахунках та повідомленні-вимозі відсутній в матеріалах справи. Про надання кредиту за договором № 5160774 від 07.08.2015 року, доказів не долучено. У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, враховуючи викладене вище, позивачем не доведено тих обставин на які він посилається як на підстави своїх вимог, а тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed