Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд поновити її на роботі в Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця» на посаді інженера з нормування праці І категорії з дати звільнення, а саме з 24 грудня 2019 року. Позов мотивувала тим, що вона з вересня 1972 року працювала в Рефрижераторному вагонному депо, а з 2004 року працювала на посаді інженера з нормування праці І категорії планово-економічного відділу Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця». 18 жовтня 2019 року її було повідомлено, що відповідно до штатного розпису апарату управління Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця» від 07 червня 2019 року, посаду, на якій вона працювала, вилучено із штатного розпису та підлягає скороченню. Позивач зазначає, що їй були запропоновані посади для подальшого працевлаштування, хоча жодна із посад не відповідає її кваліфікації та досвіду роботи. Між тим, позивач зазначила, що в рекламно-інформаційному журналі «Городок» від 12 грудня 2019 року № 50 (861) та від 19 грудня 2019 року №51 (862) міститься оголошення про вакантні посади у Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця», одна з яких інженер-технолог. Позивач посилається на те, що з 20 лютого 1984 року по 01 жовтня 1990 рік вона працювала на посаді інженера-технолога по бездефектному ремонту. Однак, при ознайомленні її з попередженням про скорочення дана посада не була їй запропонована. Більш того, вважає, що фактично скорочення штату не відбулося, оскільки вона працювала інженером з нормування праці І категорії в планово-економічному відділі, в якому згідно штатного розпису було 8 штатних одиниць та в якому інженер з організації та нормування праці І категорії була 1 штатна одиниця. Вказаний відділ скорочений та створено 2 нових, а саме: відділ з оплати та нормування праці з кількістю 4 штатних одиниці, в якому 2 штатні одиниці інженера з організації та нормування праці І категорії та у планово-економічному відділі кількість 5 штатних одиниць. 24 грудня 2019 року наказом № 653/ос її було звільнено з посади інженера з нормування праці І категорії на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Вважає, що її звільнення є незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, тому змушена звернутися о суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2020 року за клопотанням Позивача було залучено у даній справі в якості співвідповідача - Акціонерне товариство «Укрзалізниця». 28 квітня 2020 року представником співвідповідача АТ «Укрзалізниця» через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву. В поданому відзиві представник співвідповідача зазначив, що АТ «Укрзалізниця» 07 червня 2019 року був виданий наказ № РВК-419 «Про скорочення штату та чисельності працівників філії «РВК» АТ «Укрзалізниця». Того ж дня було направлено повідомлення профкому ВПМУ філії «РВК» АТ «Укрзалізниця» про можливе скорочення посад. Представник співвідповідача зазначає, що 18 жовтня 2019 року Позивача було повідомлено про вилучення із штатного розпису посаду, яку вона обіймала. На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України Позивачу було запропоновано переведення на посади згідно з її кваліфікацією та досвідом роботи для подальшого працевлаштування, проте, ознайомитися з даним попередженням позивач відмовилася, про що було складено відповідний акт. Окрім того, листом від 23 грудня 2019 року позивачу було повторно запропоновано усі наявні у філії вакантні посади для подальшого працевлаштування, однак Позивач з переліком вакантних посад ознайомилася, але своєї згоди на їх зайняття не надала. 19 листопада 2019 року було направлено подання Голові профкому ВПМУ філії «РВК» АТ «Укрзалізниця», членом якого є позивач, з проханням надати згоду на розірвання трудового договору з Позивачем, на яке 04 грудня 2019 року було отримано лист, в якому профком не висловив жодного рішення (згоди чи обґрунтованої незгоди) на звільнення позивача. 24 грудня 2019 року позивача [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП. Позивачка з наказом ознайомлена в усному порядку, проте ставити свій підпис, а також отримувати трудову книжку відмовилася, про що було складено відповідний акт. Представник співвідповідача, вважає, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, підстав для поновлення позивача на роботі не має. Більш того, представник зазначила, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду відповідно до ст. 233 КЗпП України, з вказаними позовними вимогами, оскільки позивач знала про власне звільнення 24 грудня 2019 року, про що її було повідомлено та запропоновано ознайомитися з Наказом №653/ос. Однак, вона відмовилася ознайомлюватися під підпис, про що було складено акт. Будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не надала, а отже наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Представник відповідача 1 Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця» - Гніздицька Л.В. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити в його задоволенні. Надала суду пояснення аналогічні викладених у відзиві Представник відповідача 2 АТ «Українська залізниця» - Пахомова В.А., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти позову заперечувала, просила суд відмовити в задоволені позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За умовами ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено\~право кожної\~особи на\~захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно Положення про Філію «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця», Філія є відокремленим підрозділом Акціонерного товариства «Українська залізниця», яка не має статуту юридичної особи, діє від імені Товариства та в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства. У своїй діяльності Філія керується законодавством, Статутом та внутрішніми документами Товариства, цим Положенням, рішеннями та наказами, прийнятими та виданими органами Товариства та його посадовими особами. Керівник Філії на підставі довіреності та у межах своїх повноважень, серед іншого: приймає на роботу та звільняє працівників Філії згідно зі штатним розписом та номенклатурою посад, з урахуванням вимог пункту 5.1 цього Положення, укладає, змінює та розриває трудові договори, приймає рішення з питань оплати праці та робочого часу працівників Філії, застосовує заходи заохочення та/або притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності працівників Філії, відповідно до встановленого порядку. (а.с.49-75). Як вбачається з Витягу з протоколу № Ц-46/44 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 25 квітня 2019 року, членами правління АТ «Українська залізниця» було затверджено організаційну структуру філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця», згідно з додатком 13 до протоколу та введено її в дію наказом АТ «Українська залізниця» (а.с. 142). Так, Наказом №372 від 31 травня 2019 року «Про деякі питання діяльності АТ «Українська залізниця» було введено в дію організаційну структуру філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця» та затверджено граничну чисельність філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця» - 1065 штатних осіб (а.с. 143). У зв`язку із введенням в дію організаційної структури філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця» та прийняттям до виконання штатного розпису апарату управління, затвердженого АТ «Українська залізниця» 07 червня 2019 року був виданий наказ № РВК-419 від 12 червня 2019 року «Про скорочення штату та чисельності працівників філії «РВК» АТ «Укрзалізниця» (а.с.144-145). Як встановлено судом та вбачається з наявного в матеріалах справи штатного розпису апарату управління філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця», затвердженого 07.06.2019 року в.о. голови правління АТ «Укрзалізниця» Марчек Ж [PERSON] та членом правління АТ «Укрзалізниця» Залєсним М., посада інженера з нормування праці 1 категорії планово-економічного відділу, яку займала Позивач, була вилучена (а.с. 244-249). Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, [PERSON] працювала у Рефрижераторному вагонному депо станції Фастів «Укррефтрансу» з 29 вересня 1972 року, а з 01 березня 2002 року [PERSON] у зв`язку із створенням планово-економічного відділу була призначена на посаду інженера з нормування праці ІІ категорії, а 01 березня 2004 року була переведена на посаду інженера з нормування праці ІІ категорії планово-економічного відділу Центру «Укррефтранс». 01 серпня 2004 року [PERSON] було встановлено 1 категорію інженера з нормування праці планово-економічного відділу (а.с.5-7). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ст. 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.\~ Згідно ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48\~Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Пунктами 1, 7 статті 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Як передбачено статтею 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зокрема, рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] посилається на те, що її звільнення є незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначає, що її звільнено без згоди профспілкового комітету, що фактично скорення штату не відбулося, що їй були запропоновані посади для подальшого працевлаштування, жодна із яких не відповідала її кваліфікації та досвіду роботи, а посада інженера-технолога, про яку йшлося в рекламно-інформаційному журналі «Городок» від 12 та 19 грудня 2019 року, їй запропонована не була. Вирішуючи вказаний спір, слід зазначити наступне. Як вбачається з Попередження №14 від 18.10.2019 [PERSON] було попереджено про вилучення зі штатного розпису посади інженера з нормування праці І категорії планово-економічного відділу філії АТ «Укрзалізниця», яка підлягає скороченню відповідно до законодавства та на виконання вимог ст.. 49-2 КЗпП України, їй було запропоновано посади для подальшого працевлаштування (а.с. 148). Між тим, як вбачається з вищевказаного Попередження № 14, Позивач відмовилася його отримувати та ставити підпис про ознайомлення з повідомленням, про що було складено відповідний Акт «Про відмову від ознайомлення» (а.с.149). Окрім того, як вбачається з додатку до Попередження від 18 жовтня 2019 року філією «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця» 23.12.2019 [PERSON] знову було запропоновано посади для подальшого працевлаштування, однак остання отримавши даний додаток від запропонованих посад відмовилася, про що складено Акт «Про відмову» від 23 грудня 2019 року (а.с.150-152). Так, на виконання норм ст. 43 КЗпП України, 19 листопада 2019 року філією «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця» було направлено лист № РВК-7/3939 Голові профкому ВПМУ філії «РВК», щодо надання згоди на розірвання трудового договору із [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.153). Між тим, 04 грудня 2019 року на адресу філіі «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця» було направлено відповідь за № 7-12, в якій Профком не висловив жодного рішення (згоди чи обґрунтованої незгоди) з приводу звільнення позивача (а.с.154-155). Як вбачається з Наказу (Розпорядження) № 653/ос від 24 грудня 2019 року [PERSON] звільнена 24 грудня 2019 року із займаної посади у зв`язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.157). Між тим, [PERSON] відмовилася ознайомлюватися з даним Наказом про звільнення та отримувати свою трудову книжку, про що свідчить Акт про відмову від ознайомлення від 24 грудня 2019 року (а.с. 158). У зв`язку із чим, останній було направлено на поштову адресу Повідомлення про необхідність одержання трудової книжки від 24 грудня 2019 року (а.с.159-162). З наданого до суду Штатного розпису філії «РВК» АТ «Укразалізниця» вбачається, що з 07.06.2019 року було затверджено штат у кількості 127 одиниць, з місячним фондом оплати праці 988935,00 грн., до складу якого серед інших входять до планово-економічного відділу п`ять штатних одиниць, а саме начальник відділу, провідний економіст, економіст 1 категорії - 2 одиниці, економіст 2 категорії. Як встановлено судом та вбачається з наданого штатного розпису, у сторони відповідачів дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників із скороченням посади Позивача. Доводи позивача про те, що планово економічний відділ було скорочено та створено два нових відділи не зайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки з наданого належним чином завіреного Штатного розпису чітко вбачається, що посада інженера з нормування праці І категорії планово-економічного відділу філії АТ «Укрзалізниця» була вилучена із штатного розпису та підлягала скороченню відповідно до законодавства. Щодо доводів сторони позивача про не запропонування відповідачем протягом встановленого законом строку нової вакансії чи рівноцінної посади або посади, яка вимагає нижчу кваліфікацію, не запропонування посади інженера-технолога по бездефектному ремонту, яка висвітлена в рекламно інформаційному журналі «Городок» № 50 від 12.12.2019р. та № 51 від 19.12.2019 р., а також не врахування переважного права [PERSON] на збереження робочого місця, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі N 6-491цс15 та у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі № 520/2626/17, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Між тим, із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що [PERSON] була повідомлена про майбутнє скорочення штатної чисельності у філії, стороною відповідача їй було запропоновано 18.10.2019 р. переведення на посади згідно з її кваліфікацією та досвідом роботи для подальшого працевлаштування: на посаду агента з постачання відділу матеріально технічного забезпечення та збуту; бригадира підприємства залізничного транспорту 6 розряду Фастівського вагоноремонтного відділення; двірника цеху по обслуговуванню виробничих будівель та споруд Фастівського вагоноремонтного відділення; прибиральника виробничих приміщень цеху по обслуговуванню виробничих будівель та споруд Фастівського вагоноремонтного відділення; кухонний робітник «Їдальні» 2 розряду торгівельно-закупівельного цеху (а.с. 148), а також 23.12.2019 р. було запропоновано усі наявні у філії вакансії для подальшого працевлаштування, згідно списку наявного в матеріалах справи (а.с.150-151), [PERSON] з запропонованим переліком посад була ознайомлена, однак своєї згоди щодо переведення на жодну із запропонованих посад не надала. Посилання Позивача на те, що їй не було запропоновано посаду інженера-технолога по бездефектному ремонту, суд не вважає це порушенням, оскільки жодних доказів того, що позивач має спеціальну освіту, відповідні знання, досвід роботи у даній професії та необхідний кваліфікаційний рівень до суду надано не було. Більш того, сторона відповідача має право, а не обов`язок запропонувати всі наявні вакансії для працевлаштування працівника, посада якого скорочується. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19.03.2020 у справі № 758/968/18, де зазначив, що доводи заявника в касаційній скарзі про те, що відповідач протягом двох місяців з моменту попередження про зміни в організації праці не запропонував йому посаду головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління, організаційної роботи, яка була вакантною, є безпідставними, оскільки зазначена посада не могла бути запропонована позивачу через відсутність у нього необхідного кваліфікаційного рівня. При цьому судами правильно зазначено про те, що з посадової інструкції головного спеціаліста відділу, організаційного забезпечення управління організаційної роботи вбачається, що на вказану посаду призначається особа з повною вищою освітою за спеціальністю «Адміністративний менеджмент», «Менеджмент», «Менеджмент організацій» за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста та стажем роботи за фахом не менше 2 років, а позивач мав вищу освіту за кваліфікацією інженера системотехніка, здобуту в Київському інженерно-будівельному інституті, та не мав необхідної кваліфікації в галузі менеджменту. Водночас відповідно до постанови Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 461/3024/18 законодавством не встановлена заборона для роботодавця ознайомлювати працівника, посада, якого скорочується, із усіма вакантними посадами на підприємстві, як і не встановлено жодного обмеження для працівника претендувати на будь-яку вакантну посаду, яку він має бажання обіймати. При цьому бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює, жодного обов`язку щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади. Разом з\~тим,\~не знайшло\~свого підтвердження\~посилання Позивача\~про неправомірність\~звільнення її\~за відсутності\~згоди профспілкової\~організації,\~оскільки як\~вбачається з\~тексту відповіді\~№ 7-12\~від 03.12.2019,\~наданої Головою\~профкому ВПМУ\~філії «РВК»\~Завадським В.А.,\~останній не\~надав своєї\~згоди на\~звільнення [PERSON] ,\~а також\~і не\~надав обґрунтованої\~відмови у\~наданні згоди\~на звільнення,\~у зв`язку\~із чим в сторони відповідача виникло право звільнити працівника без згоди профспілкової організації.\~ Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 18.03.2020 у справі № 461/3024/18, за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Отже, судом встановлено, що сторона відповідача при звільненні [PERSON] дотрималися норм чинного законодавства, належним чином та завчасно повідомили Позивача про звільнення у зв`язку із скороченням штату, запропонували усі наявні у філії вакансії для її працевлаштування, а відтак суд дійшов висновку, що при звільненні останньої було дотримано встановленого законом порядку і процедури звільнення з займаної посади, а отже позовна вимога [PERSON] про поновлення її на роботі у зв`язку з незаконним звільненням задоволенню не підлягає. Разом з тим, слід зазначити, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Згідно норм ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить суд лише поновити її на роботі в філії «РВК» АТ «Укрзалізниця» на посаді інженера з нормування праці І категорії з дати звільнення, а саме з 24.12.2019 року, при цьому в своїй позовній заяві не просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ (Розпорядження) про звільнення № 653/ос від 24.12.2019. Таким чином, слід вважати винесений наказ законним та обґрунтованим, а звільнення Позивача з займаної посади з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України правомірним. Згідно ст. 264 ЦПК України, суд ухвалюючи рішення не може виходити за межі позовних вимог. Враховуючи викладене, суд розглянувши справу у межах пред`явленої позовної вимоги та зазначених у позові підстав, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Відповідно до Прикінцевих положень ЦПК України під час\~дії карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19),\~строки,\~визначеністаттею 354 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed