Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 19.11.2020 позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Алекскредит», в якому зазначив, що у жовтні 2020 року АТ «ПРИВАТБАНК», клієнтом якого він є, заблокувало його банківську картку. Із відповіді на запит про причини блокування, позивачу стало відомо, що за ним рахується заборгованість в розмірі 5615 грн за укладеним 05.08.2019 року з ТОВ «Алекскредит» кредитним договором. Спірний договір був укладений в електронній формі. Позивач стверджує, що 17.05.2019 невстановлена особа вчинила крадіжку його майна та документів - паспорта та картки платника податків. Після цього, невідома особа, скориставшись його паспортом та ідентифікаційним кодом, уклала договір позики з відповідачем. Позивач зазначає, що він не укладав вказаний договір, а відповідачем не надано доказів, що особа позичальника була належним чином ідентифікована при його реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Позивач просить визнати кредитний договір від 05.08.2019, укладений з ТОВ «Алекскредит» нікчемним. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 24.11.2020 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 годину 16.12.2020, яке через неявку представника відповідача відкладено на 19.01.2021. Ухвалою від 19.01.2021 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 14 годину 17 лютого 2021 року, яке через неявку представника відповідача відкладено на 12.03.2021. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надходило. У зв`язку з неявкою представника відповідача та не повідомленням про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Позиція позивача В судовому засідання позивач підтримав свої вимоги, просив їх задовольнити на підставі наявних письмових доказів. Зазначив, що з будинку викрали його паспорт. На момент отримання кредиту у нього вже була ID-картка. Про те, що на нього взятий кредит він дізнався із сайту «Українське бюро кредитних історій». Результатів кримінального провадження немає. Приватбанк заблокував його картку. Встановлені судом обставини Відповідно до інформації за договором 2574909: тип кредиту - договір позики, дата видачі кредиту - 05.08.2019, сума кредиту - 1500 грн, поточна заборгованість -3232,5 грн, прострочена заборгованість -3232,5 грн, термін кредиту до 04.09.2019, кредит відкритий, вид забезпечення - без забезпечення, донор інформації АЛЕКСКРЕДИТ ( а.с. 6). Відповідно до інформації за договором 2574909: тип кредиту - договір позики, дата видачі кредиту - 05.08.2019, сума кредиту - 1500 грн, поточна заборгованість -5615,5 грн, прострочена заборгованість -5615,5 грн, термін кредиту до 04.09.2019, кредит відкритий, вид забезпечення - без забезпечення, донор інформації АЛЕКСКРЕДИТ ( а.с. 5). 18.05.2019 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за фактом крадіжки майна, паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера [PERSON] (а.с.7). За відомостями Малинського РС УДМС України в Житомирській області [PERSON] 02.08.2019 документований паспортом громадянина України у вигляді ID-картки № [NUMBER] , в зв`язку з викраденням паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.9). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач просить визнати кредитний договір від 05.08.2019, укладений від його імені невідомою особою на підставі викрадених документів та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» нікчемним, посилаючись на те, що відповідачем не надано доказів, що особа позичальника була належним чином ідентифікована при його реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, а, отже, що під час укладання договору були дотримані вимоги Законів України «Про споживче кредитування» та «Про електронну комерцію». За ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства(ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Із аналізу статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Таким чином, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом, а оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту, оскільки законом не передбачено такого способу захисту, як визнання договору нікчемним. Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що позивачем оспорюється сам факт укладання кредитного договору із відповідачем, однак при цьому позивачем не надано належних доказів, що сторони у справі є сторонами такого договору. Позивачем не надано до суду самого оспорюваного договору, а також не ставилося питання ні про витребування оспорюваного кредитного договору та інших доказів щодо ідентифікації особи позичальника, ні щодо проведення судових експертиз на основі таких доказів. Інформацію у вигляді скріншотів суд визнає неналежними та недостатніми доказами. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами(постанова КЦС ВС від 22.01.2020 року у справі №674/461/16-ц). Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (постанова ВП ВС від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам 2 та 3 статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином, і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Згідно з правовим висновком ВП ВС від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. Отже, для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Із позовної заяви та доданих до неї доказів встановити, які ж права (інтереси) позивача були порушені, невизнані або оспорені відповідачем, не можливо. З позову судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заблокувало банківську карту позивача нібито через наявність кредитної заборгованості, однак жодного доказу такого порушення права позивача суду не надано і питання про витребування зазначеного доказу перед судом не ставилось, позивачем не ставилось питання і про залучення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до участі у справі ні в якості співвідповідача, ні в якості третьої особи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання договору від 05.08.2019 нікчемним не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати (сплачений судовий збір) не підлягають розподілу між сторонами.

Outcome: dismissed