Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів. В обґрунтування своєї позовної заяви вказала, що 14.02.2014 року між нею та відповідачем по справі ПАТ КБ «Приватбанк» укладено Договір про банківський строковий депозитний вклад «Стандарт» № SAMDN 25000740648936 в доларах США строком з 14.02.2014 року по 14.02.2015 року із виплатою 10% річних. Згідно договору вона передала банку 13580,36 доларів США. Згідно умов п. 6 та 7 строкового договору після його закінчення 15.02.2015 року банк повинен був перерахувати гроші з депозиту на її вклад « до запитання» і на протязі 3-х календарних днів після перерахування грошей якщо вона не отримала вказаних грошей, гроші перераховуються на депозит і договір вважається продовженим без оформлення додаткової угоди. 15.02.2015 року після закінчення терміну депозитного договору до закінчення триденного строку вона звернулась до відповідача за видачею їй суми депозиту разом із нарахованими відсотками за депозитним договором, але їй було відмовлено у видачі суми депозиту разом із нарахованими процентами, а її карткові рахунки банком відповідача були заблоковані по невідомій причині. 07.10.2015 року вона вимушена була звернутися до суду з позовною заявою про захист прав споживачів. В процесі розгляду вона написала заяву про розірвання договору про банківський строковий депозитний вклад на належну суму за договором - 14794,67 доларів США. У відношеннях, які склалися у неї з банком, відповідачем, за її думкою, були порушені умови по поверненню депозиту, а саме тіло депозиту з відсотками у розмірі 14938,40 доларів США, яке повинно було повернуто 15.02.2015 року. Банком їй було повернуто 14794,67 доларів США, тому борг з урахуванням сплаченої суми становить: 16357,40 - 14794,67 = 1562,73 доларів США. Окрім того, банк повинен сплатити відмотки за користування боргом - 45,59 доларів США., а всього повинен сплатити 1608,32 доларів США, що становить 40770,91 грн. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь суму вкладу та нараховані відсотки у розмірі 40770,91 грн., за порушення умов надання фінансових послуг стягнути штраф у вигляді пені за прострочення виконання послуги у розмірі 3% за кожен день прострочення, який на час підготовки розрахунків 19.04.2016 року становить 39807,93 доларів США, що на час розрахунку становить 3544131,03 грн., моральну шкоду 1000000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 4000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні., просив в подальшому справу слухати без його участі та участі позивачки.( а.с. 82,85). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив справу слухати без участі представника відповідача. ( а. с. 88). В наданих запереченнях вказали, що між позивачкою та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу від 14.02.2014 року на суму 13580,36 доларів США строком до 14.02.2015 року включно. 15.10.2015 року до банку надійшов лист із вимогою щодо розірвання договору банківського вкладу № SAMDN 25000740648936 від 14.02.2014 року та виплатою грошових коштів. У вказаному листі зазначено інформацію, яка не ідентифікувала заявника, а належала іншій особі. Оскільки листа був надісланий поштовою кореспонденцією, банком було направлено відповідь із зазначенням необхідності додаткового часу для перевірки вказаних у заяві даних, 15.02.2015 року з вимогою про розірвання договору позивачем не надано. Оскільки 13.01.2016 року позивачка звернулась до відділення банку та надала заяву про повернення їй депозитного вкладу, після чого кошти їй було повернуто у повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами,приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що згідно договору банківського вкладу № SAMDN 25000740648936 від 14.02.2014 року, укладеним між позивачем та відповідачем, предметом договору є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах « Стандартний» на строк до 14.02.2015 року, на суму вкладу нараховуються відсотки - 10% річних, період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць. ( а.с. 6). Відповідно до п. 8 Договору якщо банк заперечує проти продовження вкладу, він письмово або через СМС повідомляє про це вкладника не пізніше ніж за 2 дні до закінчення строку вкладу ( а.с. 6). Відповідно до п. 13 Договору якщо вкладник просить достроково розірвати договір вкладу, строк вкладу був продовжено один або кіька разів, відсотки за кожний повний строк вкладу , який на момент розірвання договору не сплив, нараховуються за умовам, передбачених у п.п. 11,12 Договору. ( а.с. 6). Відповідно до п.11 Договору якщо необхідно розірвати договір, а 6 місяців ще не пройшли, вкладнику повертається сума вкладу. Відповідно до п. 13 Договору якщо вкладник вимагає достроково розірвати договір, а строк вкладу вже продовжено декілька разів відсотки за кожний повний строк вкладу виплачуються у повному обсязі. Як вбачається з матералів справи позивачка згідно договору банківського вкладу від 14.02.2014 року передала банку 13580, 36 доларів США . 15.10.2015 року до ПАТ «Приватбанк» надійшов лист з вимогою щодо розірвання договору банківського вкладу № SAMDN 25000740648936 від 14.02.2014 року та виплатою грошових коштів ( а.с. 16, 68). Оскільки звернення позивача до банку у вигляді листа мало розбіжності персональних даних, банк направив на адресу позивачки проміжну відповідь із зазначенням необхідності додаткового часу для перевірки вказаних у заяві даних та повідомлення про необхідність особистого звернення до відділення банку із заявою щодо розірвання договору. ( а.с. 13-16,17). Як вбачається з матеріалів справи позивачка 07.10.2015 року звернулась із позовною заявою про захист прав споживача. Оскільки в процесі розгляду справи між нею та відповідачем був урегульований спір шляхом подання нею належно оформленої заяви до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору банківського вкладу, а відповідачем, в свою чергу, був виплачений вклад з усіма відсотками. Вказані обставини підтверджені матеріалами справи, зокрема заявою позивачки про розірвання договору банківського вкладу від 13.01.2016 оку ( а. с. 19) , випискою з рахунку [PERSON], якою підтверджено факт виплати позивачці вкладу з нарахованими відсотками в період з 16.01.2016 року по 18.01.2016 року, тобто після двох банківських днів з моменту подання заяви. ( а. с. 91). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу ( депозиту) одна сторона ( банк), що прийняла від другої сторони ( вкладника) або для неї грошову суму ( вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором ( ст. 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу. З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу,- банківський вклад( депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору ( ст. 2 Закону України « Про банки та банківську діяльність»). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми ( вкладу). Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Згідно вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу ( вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку ( строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Відповідно до п.2.2.1.35. Умов та правил надання банківських послуг клієнт має право достроково забрати вклад, підписавши Заяву на розірвання вкладу за 2 робочих банківських дні до дати розірвання договору. Якщо на період обробки поданої Заяви на розірвання вкладу припадають вихідні або святкові дні, то час її обробки зміщується на кількість вихідних / святкових днів. День подання заяви не враховується в розрахунок. Звертаючись до суду з позовною заявою про захист прав споживачів, позивачка вказує на той факт, що борг у розмірі 1562,73 долаів США не теперішній час не виплачено, що є підставою для стгянення усми боргу та пені за прострочення виконання зобов»язання. Вказана обставина спростовується матеріалами справи, зокрема випискою з особового рахунку, якою підверджується відсутність станом на 18.01.2016 року залишку грошових коштів після операції - виплат за договором банківського вкладу, який був розірваний на підставі заяви про розірвння банківського вкладу від 13.01.2016 року відповідно до п. 8 Договору. Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 62 Закону України „Про банки і банківську діяльність" інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмову вимогу суду або за рішенням суду; органам Державної податкової служби України на їх письмову вимогу з питань оподаткування або валютного контролю стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу. Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України „Про банки і банківську діяльність" Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та надає роз'яснення щодо застосування таких актів. Пунктом 3.1 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267 письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта. Доводи позивачки про те, що нею 15.02.2015 року було подано заяву про повернення банківського вкладу, та у зв»язку з цим, саме з цієї дати повинні бути нараховані відсотки не знайшли свого підвтердження в судовому засіданні, тому суд їх не приймає до уваги. Отже, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що звернення позивачки про повернення їй банківського вкладу від 30.09.2015 року, на яке вона посилається в обгрунтування своїх позовних вимог, мало розбіжності щодо персоніфікованих даних , вказаних позивачкою, та не було у зв»язку з цим прийннято банком до виконання, що відповідає вимогам Закону України « Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ від 14.07.2006 року за № 267, заява про розірвання банківського вкладу була подана позивачкою 13.01.2016 року, що знайшло своє підвтердження в судовому засіданні , а суму за договором банківського вкладу повернуто після двох банківських днів з моменту подання такої заяви, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed