Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконкому Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 12-5/VІ від 22 червня 2012 року було виділено [PERSON] було виділено земельну ділянку площе ю 0,25 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка межує із земельними ділянками відповідачів що знаходяться по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . В 2010 році відповідачі оформили на свої земельні ділянки державні акти на право власності на земельні ділянки. Однак, на її думку вони були складені з помилками, зокрема межі їхніх земельних ділянок частково накладаються на межі, виділеної ще в 1993 році земельної ділянки належної [PERSON] . В наслідок цього її земельну ділянку зменшують в розмірах щоб забезпечити проїзд до інших земельних ділянок. Вказує на те, що факт помилки визнавався і різними державними установами, які визнавали, що є порушення процедури видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих відповідачам. Зазначила, що погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено ст. 198 ЗК України при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Таке погодження меж із нею не відбулось, а тому відповідно видання державних актів відповідачам є незаконним та вони підлягають визнанню не дійсними, а державна реєстрація прав власності має бути скасована. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовільнити з підстав вказаних у позовній зяаві. Вказував суду на те, що Залевківською сільською радою грубо порушено норми ст. 141 ЗК України, де міститься виключний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою позивачкою. Оскільки державні акти на право власності на земельну ділянку відповідачам було видано з порушенням норм законодавства України та з [PERSON] , як суміжним користувачем не погоджувались межі їх земельних ділянок, внаслідок чого у неї зменшується площа належної їй земельної ділянки то такі державні акти слід визнати недійсними. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 12 березня 2019 року, заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні, оскільки оформила право власності на земельну ділянку на законних підставах. В судове засідання призначене на 12 травня 2021 року відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в попередніх судових засіданнях позов не визнавав та просив відмовити у задоволені позову повністю, оскільки він є безпідставним та не підтверджений жодними доказами. В судове засідання призначене на 12 травня 2021 року представник відповідача не з`явився. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про не визнання позову та прохання про відмову у позові, розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив суд провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Залевківської сільської ради Смілянського району Людвіновська Т.М. в судових засіданнях позов не визнавала, оскільки вважає його безпідставним, просила суд відмовити у його задоволенні. Така ж позиція сільської ради міститься у письмовій заяві, наданій до суду. Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року третю особу Залевківську сільську раду було замінено її правонаступником - Степанківською сільською радою Черкаського району Черкаської області. Представник Степанківської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, однак до суд надійшла заява від сільської ради про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Представник третьої особи міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Сміла Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши позицію сторін, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З копії рішення Залевківської сільської ради Смілянського району № 12-5/VІ від 22 червня 2012 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам», вбачється, що [PERSON] вирішено надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орніжнтовною площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в межах [ADDRESS] (а.с. 223 Т.1). Так, судом встановлено, що позивачці [PERSON] , відповідно до рішення Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 12-5/VІ від 22 червня 2012 року було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною орієнтовною площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в межах [ADDRESS] . Дані обставини не заперечуються сторонами, а тому доказуванню відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений Земельним Кодексом України (далі по тексту рішення ЗК України). Ст. 118 ЗК України зазначає, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Замовник погоджує технічну документацію протягом трьох робочих днів з дати її надходження та подає для заповнення до районного (міського) підрозділу регіональної філії Центру кадастру бланк державного акта на право власності на земельну ділянку. Регіональна філія Центру кадастру протягом трьох робочих днів з дня надходження технічної документації на паперовому та електронному носіях перевіряє її зміст, вносить відповідні відомості до бази даних державного земельного кадастру та передає до районного (міського) підрозділу регіональної філії Центру кадастру. Районний (міський) підрозділ регіональної філії Центру кадастру протягом трьох робочих днів з дня отримання бланку державного акта на право власності на земельну ділянку заповнює його та передає замовнику для підписання. Державний акт на право власності на земельну ділянку, підписаний замовником та органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який прийняв рішення про безоплатну передачу громадянинові земельної ділянки у власність, передається відповідному районному (міському) підрозділу Центру кадастру для державної реєстрації такого акта. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку здійснюється представником районного (міського) підрозділу Центру кадастру у строк, що не перевищує 30 днів з моменту подання заяви про його видачу, за місцем розташування земельної ділянки (дані положення закріплені в Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 році державних актів на право власності на земельні ділянки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2009 р. № 844). Позивач вказує на те, що відповідачі у 2010 році не законно отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, оскільки вона отримала свою земельну ділянку ще у 1993 році площею 0,25 га, а вони пізніше. Відповідно оформляючи свої права власності, відповідачі збільшили розмір своїх земельних ділянок за рахунок належної їй землі, внаслідок чого вона не може отримати державний акт на право власності на земельну ділянку площею саме 0,25 га. Зазначила позивач у позовній заяві і те, що відповідачі, під час оформлення земельної документації не отримали від неї дозволу на погодження меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що є порушенням процедури видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, а тому вони підлягають визнанню не дійсними. З відповіді Смілянської міжрайонної прокуратури № 162-1-13/14 2236 вих14 вбачається, що Черкаською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру» виготовлено на ім`я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2452 га, проте вона відмовилась його отримувати, оскільки не погоджується з площею та конфігурацією переданої у власність земельної ділянки (а.с.11 Т. 1). З відповіді сектору з питань запобігання та виявлення корупції Черкаської обласної державної адміністрації № 203 від 23 грудня 2015 року вбачається, що спеціалістами Черкаського міськрайонного виробничого відділу Черкаського кадастру проведено виїзд за місцем розташування земельної ділянки проведено відповідні обміри, згідно яких площа становить 0,2499 га (а.с.10 зворот Т. 1). У зв`язку з тим, що за відомостями державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями за [PERSON] рахується земельна ділянка комунальної власності не надана у власність та користування в [ADDRESS] площею 0,25 га, а тому позивач вважає, що виготовлення на її державного акту на земельну ділянку площею 0,2452 га є незаконним, у зв`язку з чим і змушена звернутись до суду. З довідки управління Дердземагентсва у Смілянському районі Черкаської області № 31 - 28-0.8-3741/2-15 від 23 вересня 2015 року дійсно вбачається, що за позивачкою [PERSON] рахується земельна ділянка комунальної власності не надана у власність та користування в [ADDRESS] площею 0,25 га (а.с.9 Т.1). В судовому засіданні встановлено, що рішенням Залевківської сільської ради від 22 червня 2012 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована по [ADDRESS] , площею 0,25 га. Позивачу достеменно відомо, що на її ім`я Черкаською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру» виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2452 га., однак вона відмовляється його отримувати, оскільки не погоджується з площею та конфігурацією переданої у власність земельної ділянки. Це не заперечувалось і представником позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні. Відповідно до заяви [PERSON] про надання земельної ділянки площею 0,25 га у власність та на виконання Постанови КМУ № 844 від 5 серпня 2009 року «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянам України у 2009 році» та Порядку безоплатних оформлень та видчі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки ЦРФ ДП «Центр ДЗК» провів необхідні обміри земельної ділянки, ви діленої позивачці, відповідно до яких площа скалала 0,2490 га (а.с.14 Т.1). Як вбачається із відповіді Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 69 від 19 квітня 2016 року позивачка [PERSON] зверталась до сільської ради із проханням вирішення питання про надання їй земельної ділянки саме площею 0,25 га. На вказану заяву позивачу було повідомлено, що для того щоб виготовити проектну документацію на земельну длянку площею 0,25 га необхідно зменшити площу суміжних земельних ділянок громадян. Земельна ділянка, яка була виділена [PERSON] межує із земельними ділянками громадян, які приватизували їх ще у 2009 році. Позивачу було повідомлено, що для вирішення даного питання їй необхідно домовитись із сусідніми землекористувачами про встановлення меж земельної ділянки (а.с.13 Т.1). Окрім того позивачку, листом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 13 липня 2015 року було повідомлено про те, що працівниками ДП центр ДЗК було проведено обміри земельної ділянки та відповідно полоща становить 0,2268 га, однак через те, що вона не погоджується із проведеними обмірами, документація із землеустрою не була виготовлена (а.с.14 Т. 1 зворот). Позивач у позові посилається на те, що проект землеустрою виготовлений щодо виділеної їй земельної ділянки не відповідає вимогам закону, що до нього ставляться, оскільки відсутнє погодження меж земельної ділянки із сусідніми власниками та землекористувачами, в тому числі і з позивачкою. З копії витягу з рішення Залевківської сільської ради № 26 - 1/V від 17 листопада 2009 року «Про затвердження технічних документацій та внесення змін у розмір земельних ділянок» вбачається, що [PERSON] затверджено вказаним вище рішенням, технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки площею 0,1094 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та 0,0543 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] (а.с. 224 Т. 1). Як вбачається з відповіді Управління держгеокадастру у Смілянському районі Черкаської області від 16 березня 2016 року, у Державному фонді документації із землеустрою Управління Держгеокадастру у Смілянському районі Черкаської області збергіються державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 669694 та серії ЯИ № 669695 на ім`я [PERSON] площею 0,1094 га, по [ADDRESS] та площею 0,0543 га, в адмінмежах Залевківської сільської ради Смілянського району (а.с.174 Т. 1). Окрім того, з земельно - кадастрової книги Залевківської сільської ради, оглянутої в судовому засіданні (а.с.68 Т.1) вбачається, що за [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,25 га по [ADDRESS] , відповідно до рішення сільської ради № 14 -21 від 19 жовтня 1993 року. У ст. 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Лише наявність державної реєстрації створює презумпцію законності права на нерухоме майно для правовласника. Без такої реєстрації відносини, пов`язані з обігом земельних ділянок в Україні, державою не визнаються і знаходяться поза межами правового регулювання. Представник позивачки, як на одну із підстав для подання позову, зазначав, що відповідачі, під час оформлення земельної документації на належні їм земельні ділянки, не погоджували із [PERSON] меж земельних ділянок, чим порушили ст. 198 Земельного кодексу України, а тому такі державні акти мають бути визнані судом не дійсними та підлягають скасуванню. Згідно ст. 55 ч. 1, 2, 5 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. В постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №344/11313/14-ц зазначено, що встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. З відповіді міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Сміла Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, вбачається, що в управлінні Держгеокадастру у Черкаській області відсутній проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП [PERSON] під звіроферму по [ADDRESS] навпроти ковбасні по [ADDRESS] . Відомості про межі земельної ділянки площею 0,0452 га, що належить [PERSON] , внесенні до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,0452 га в межах Залевківської сільської ради Смілянського району виготовленої Смілянським районним відділом ЧРФ ДП «Центр ДЗК» у 2009 році (а.с.98 Т. 2). Рішенням Залевківської сільської ради № 26-1/V від 17 листопада 2009 року [PERSON] затверджено технічну документацію, що підтверджує право власності на земельні ділянки площею 0,1094 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та 0,0543 га, для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] та вказані земельні ділянки передано у її приватну власність (а.с. 136,143 Т. 2). Суд, оглянув в судовому засіданні, надані Степанківською ОТГ земельно - кадастрові книги. Відповідно до витягу з неї, який міститься в матеріалах справи, за [PERSON] по [ADDRESS] рахується земельна ділянка площею 0,20 га (запис № 102 а.с.204 Т. 2); за [PERSON] по [ADDRESS] - 0,25 га (запис № 485 а.с.206 зворот Т. 2); за [PERSON] - по [ADDRESS] площею 0,1006 га (запис № 389 Т. 2). З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 672630 від 12 грудня 2009 року вбачється, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0452 га, розташована по [ADDRESS] , державний акт видано на підставі рішення Залевківської сільської ради № 14-21 від 19 жовтня 1993 року та № 25-6/V від 23 жовтня 2009 року (досліджені вище в судовому засіданні) (а.с.230 Т. 2). Копії державних актів виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] судом не досліджуються, оскільки позовні вимоги до вказаних осіб не заявлено та вони не стосуються матеріалів справи (а.с. 229, 231,232 Т. 2) . Державні акти, видані на ім`я відповідача [PERSON] в матеріалах справи взагалі відсутні. З прохальної частини позовної заяви, вимоги якої підтримала позивачка та її представник в судовому засіданні, [PERSON] просить суд визнати недійсним та скасувати державнні акти на право власності на земельні ділянки видані на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також скасувати державну реєстрацію даних земельних ділянок. Відповідно до ст. 79 Земельного Кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Стаття 125 Земельного Кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст. 126 ЗК України). Державний акт на право приватної власності на землю - документ, виданий уповноваженим державним органом, що підтверджує право власності громадянина чи юридичної особи на земельну ділянку. Містить інформацію про власника земельної ділянки; підстави набуття права власності на земельну ділянку; місце розташування, площу, кадастровий номер земельної ділянки. Також у ньому зазначається опис суміжних землекористувачів, обмеження та обтяження у використанні ділянки. Позивачкою не зазначено які саме державні акти, видані відповідачам слід визнати недійсними та скасувати, як і не зазначено щодо яких саме земельних ділянок слід скасувати державну реєстрацію. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із заявлених позовних вимог [PERSON] , суд немає можливості встановити межі земельних ділянок, місце їх розташування, підстави набуття такого права власності, площі земельних ділянок, як і визначити суміжних землекористувачів спірних земель. Матеріалами справи не встановлено, що позивач зверталась до відповідачів з будь-яких питань, які б могли порушувати її права як власника земельної ділянки, зокрема із питань не погодження меж між суміжними землекористувачами. Посилання позивачки в позовній заяві на те, що з нею не було погоджено меж земельних ділянок суміжних землекористувачів, не підтверджуються письмовими матеріалами справи. Вирішуючи даний спір, суд виходить також з наступного. Відповідно довимог ст. 6 Закону України «Про землеустрій», землеустрій базується на таких принципах дотримання законності, створення умов для реалізації органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами їхніх конституційних прав на землю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно вимог ст. 317,321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Окрім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийняв постанову по справі №681/1039/15-ц, у якій, зокрема, прийшов до наступних висновків щодо наслідків непідписання акту погодження меж земельної ділянки: 1.Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами».Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. 2.Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки правового значення вони не мають. 3.У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. 4.Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. 5.Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. 6.Не надання згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц залишила незмінною викладену раніше позицію ВС, що: підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Окрім того, судом і не встановлено порушення прав позивача, шляхом зменшення площі виділеної йому земельної ділянки за рахунок утворення проїзду до інших земельних ділянок, оскільки такі посилання не підтверджуються жодними належними та допустими доказами, а навпаки спросовуюються ними. Зокрема, з відповіді Міськрайонного управління Держгеокадастру у Смілянському районі та м. Смілі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області вбачається, що згідно з описом меж зазначеним на кадастровому плані земельної ділянки по лінії у напрямку від Г до Д зазначена земельна ділянка межує із землями сільської ради. Інформація щодо того, чи є ці землі сільської ради проїздною дорогою, в Управлінні відсутні (а.с.98 Т. 2). Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивачкою не доведено і судом в ході розгляду справи не встановлено обставин, за яких суд мав би підстави прийти до висновку про порушення прав позивачки відповідачами, шляхом отримання останніми у встановленому законодавством порядку державних актів. Суд, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , приходить до висновку, що у позивача виник спір із суміжними землекористувачами, щодо межі. Суд, вважає, що за даних конкретних встановлених обставин справи, вирішення спору про межу можливе й без скасування правовстановлюючих документів на земельні ділянки відповідачів, а шляхом наділення позивачки додатковою ділянкою, в разі її наявності, та в разі вирішення спору про межу, який по даній справі не є предметом судового розгляду. Позивачем не доведено, що оспорювані державні акти, видані на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суперечать вимогам закону, чи прийнятий з порушенням компетенції органу місцевого самоврядування. Зменшення площі земельної ділянки із 0,25 га, що вказувалась в рішенні сільської ради при наданні дозволу на виготовлення технічної документації, до площі 0,2452 га, що була встановлена під час виготовлення технічної документації та вирішено видати державний акт на вказану ділянку, зумовлено тим, що в ході виготовлення технічної документації було встановлено фактичну наявність на місцевості меншої площі ділянки, виділеної позивачі, аніж вказаної орієнтовної площі у рішенні сілької ради. Також слід зауважити, що відповідно до п.4 Розділу VІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Таким чином, для вирішення вказаного питання громадянам, власникам земельних ділянок, або громадянину за погодженням з суміжними землевласниками, необхідно виготовити відповідну документацію із землеустрою, на основі якої будуть виправлені помилки, що внесені до Державного земельного кадастру. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з недоведеністю нею обґрунтованості позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат, слід вказати наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed