Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить суд, змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 28.09.2017 року у цивільній справі № 291/612/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку,та стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Андрушки, Попільнянського району, Житомирської області, жителя [ADDRESS] , непрацюючого, ідентифікаційний код [NUMBER] на користь [PERSON] , жительки [ADDRESS] на утримання неповнолітньої дитини, сина: [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення повноліття сина - [PERSON] , до [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу мають, малолітню дитину, сина, [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач сплачує аліменти відповідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області, від 28.09.2017 року в розмірі 850 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму. Проте, на теперішній час син, потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з тим, що у неї збільшилися потреби в навчанні, лікуванні, утриманні, і кошти, які стягнуті рішенням суду є недостатніми для забезпечення нормального рівня життя дитини., враховуючи, що на її утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, а відповідач знаходиться у працездатному віці, постійного місця роботи не має, його стан здоров`я задовільний, інших утриманців не має. У судове засідання позивачка не з`явилася , просила проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, та просила суд їх задовільнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, направив до суду відзив, в якому зазначив, що сплачує аліменти на утримання сина та на її утримання, так як того вимагало рішення суду, щодо даного позову то позивачка не довела належними та допустимими доказами факт покращення його матеріального стану та фінансову можливість мати щомісячний дохід, та сплачувати аліменти в такому розмірі як просить позивачка. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне. Судом встановлено, що 20.06.2016 року Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за № 530 було зареєстровано шлюб між сторонами. Спільне життя між ними не склалося і рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 19.12.2017 року шлюб було розірвано (а.с.8). Сторони є батьками, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 16.11.2016 року Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с.5). Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 28.09.2017 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] , жительки [ADDRESS] на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі 850 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви з 29.05. 2017 року і до досягнення повноліття сина, та на її утримання, до досягнення дититною 3-річного віку, до [INFO] (а.с.6-7) . Відповідно до довідки №1192 від 12.12.2018р виданої Бистрицькою сільською радою на утриманні позивачки знаходиться двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та донька від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] .(а.с.11) Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2020 році, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. При цьому, аліменти слід визначити у частці від доходу відповідача, і такий розмір аліментів забезпечить дитині збереження певного матеріального рівня утримання. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати сину та який не призведе до порушення його прав та інтересів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеною за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом, присудження, ст. 192 СК Україна тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно поданого відзиву на позов, відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача ,оскільки позивачка не довела належним чином покращення його матеріального стану та фінансову можливість мати щомісячний дохід, а також наявність спору щодо нового розміру аліментів до подачі позову до суду . У своєму відзиві [PERSON] зазначає, що у нього відсутня заборгованість по аліментах не тільки на утримання сина, а й позивача. Так, відповідно до довідки №2099 від 13.11.2019 виданої Попільнянським районним відділом ДВС ГТУЮ у Житомирській області зазначено що у гр.. [PERSON] , згідно проведеної перевірки АСПВ станом на 13.11.2019 року на виконанні перебуває виконавчий документ про стягнення аліментів з [PERSON] а користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , борг відсутні1 (а.с.35). Дійсно згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, виходячи з положень ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Відповідач не заперечує проти обов`зку утримувати спільну дитину, та наданий час сплачує аліменти згідно рішення суду від 28.09.2017 року, заборгованість відсутня. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилаючись на ст. 182 Сімейного кодексу України, та зазначає, що відповідач знаходиться у працездатному віці, стан здоров`я задовільний, інші утриманці відсутні. З огляду на викладене вважає, що зобов`язаний та має фінансову можливість приймати участь в матеріальному забезпеченні сина шляхом сплати аліментів у розмірі 1/4 частки від свого доходу щомісячно, при цьому не надає жодних підтверджуючих доказів. Отже, фактично позовна заява позивача є позовною заявою про збільшення розміру аліментів та не є позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів. Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України 05.02.2014 р. року ухвалено постанову в справі №6-143цс13, в якій зроблено правовий висновок: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Виходячи з положень ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України підстави для зміни розміру аліментів наступні: -зміна матеріального або сімейного становища стягувача аліментів; -зміна матеріального або сімейного становища платника аліментів; -погіршення або поліпшення стану здоров`я стягувача аліментів; -погіршення або поліпшення стану здоров`я платника аліментів. Отже, позивачка повинна довести, що погіршився матеріальний стан чи стан здоров`я саме позивача. Позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження погіршення матеріального стану чи стану здоров`я саме позивача, а також не надано жодного доказу, що син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з тим, що у нього збільшились потреби у навчанні, лікуванні, утриманні. Тому, твердження позивача про необхідність збільшення розміру аліментів є безпідставними та нічим не підтвердженими. Відповідач ніколи не відмовлявся надавати допомогу на утримання своєї дитини, однак відповідач немає змоги сплачувати на користь позивача аліменти в тому розмірі, який вона визначила. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У сукупності вищенаведеного, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для зміни способу стягнення, що присуджені з відповідача на користь позивача, тому позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. Відповідно п.2 ч.2.ст.141 ЦПК , судовий збір покладається на позивача у разі відмови у позові, у відповідності до ст.5 ч.1 п. 3 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору.

Outcome: dismissed