Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] журналіста громадсько-політичної газети «Златокрай» та громадсько-політичної газети «Златокрай» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому просив: -визнати відомості, викладені в статті «Хіба ти мужик, якщо «голубиш» жінку кулаками, а дітей батогами?», на шостій сторінці щотижневої громадсько-політичної газети «ЗлатоКРАЙ» від 12.11.2015 року, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять його честь, гідність, ділову репутацію. -зобовязати відповідачів офіційно спростувати та вибачитись за надану недостовірну інформацію відносно нього, надруковану в статті «Хіба ти мужик, якщо «голубиш» жінку кулаками, а дітей батогами?», на шостій сторінці щотижневої громадсько-політичної газети «ЗлатоКРАЙ» від 12.11.2015 року, шляхом публікації спростування інформації та вибачення на шостій сторінці газети, в тому самому місці на тій же сторінці, де знаходилась стаття з недостовірною інформацією; -стягнути з відповідача громадсько-політичної газети «ЗлатоКРАЙ» на його користь моральну шкоду в сумі 50\~000 гривень. Свою позовну заяву [PERSON] пояснює тим, що на шостій сторінці щотижневої громадсько-політичної газети «Златокрай» від 12.11.2015 року була розміщена публікація під назвою «Хіба ти мужик, якщо «голубиш» жінку кулаками, а дітей - батогами?», автор якої журналіст - [PERSON]. На його думку, автор публікації використав частково відомості, надані його колишньою дружиною [PERSON], фотознімок якої мається в публікації, що не відповідають дійсності та інформація, яка розміщена в даній публікації зачіпає його честь, гідність та ділову репутацію. Наведені у публікації фрагменти не відповідають дійсності та є образливими, тому що жодних доведених фактів, та на дійсні джерела інформації автор публікації не посилається. Оскільки єдиним начальником виробничо-технічного відділу автодорожнього підприємства в місті є він, дану посаду обіймає з 03.06.2015 року по даний час, це безпосередньо вказує на те, що дана публікація стосується саме його особи. Після виходу даної публікації багато знайомих та близьких людей запитували його про правдивість викладення та поширення такої інформації. Також посилання на вказану публікацію було поширено серед користувачів інтернет мережі сайт «Вконтакте». У результаті протиправних дій відповідачів різко погіршився стан його здоров'я, також він вимушений виправдовуватись, давати пояснення знайомим про те, що викладені в публікації відомості не відповідають дійсності. Розмір завданої відповідачами моральної шкоди він оцінив у 50\~000 грн., яка має компенсувати витрати, пов'язані з відновленням престижу та довіри до його особи. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, при цьому пояснили, що [PERSON] вважає, що вказана публікація стосується саме його особи, оскільки там чітко вказано звідки він родом, де навчався, ким працював і яку посаду обіймає в даний час, висвітлено подробиці його сімейного життя з колишньою дружиною, надруковане її фото, однак вся інша інформація є неправдивою та образливою. Крім того, на інтернет сайті Золотоноша інфо опублікувано реальні імена та фотографії його та колишньої дружини. Моральну шкоду, завдану відповідачами поширенням недостовірної інформації, позивач оцінює у 50\~000 грн., які вважає мізерною сумою, не здатною компенсувати витрати на відновлення довіри до нього. Доказів на підтвердження погіршення стану здоровя він надати не може, так як ліки йому давали на робочому місці. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, з невідомих суду причин, оскільки згідно повідомлення відділу звязку поштові відправлення повернуті, тому судом було застосовано виклик відповідача до суду через оголошення в пресі, яке було опубліковане в газеті „Черкаський край від 27 вересня 2017 року. У судовому засіданні представник відповідача громадсько-політичної\~газети «Златокрай»\~[PERSON]\~заперечував з\~приводу задоволення\~позовних вимог,\~оскільки вказана\~стаття є\~публікацією на\~тему насильства\~в сімї\~та стосується\~збірного образу.\~Жодного стосунку\~до особи\~позивача стаття\~не має,\~в ній\~не міститься\~інформація,\~з якої\~можна було\~б ідентифікувати\~особу.\~Автором статті\~є журналіст\~[PERSON],\~ствердити,\~з яких\~життєвих історій\~зібрана стаття\~редакція не\~може,\~оскільки особи\~знеособлені (фото\~закрите чорним\~квадратом)\~та реальних\~звязків з\~персонажами немає.\~Дана стаття\~ виклад\~художнього образу,\~який складається\~з відомостей,\~які збиралися\~журналістом з\~різних інтервю,\~взятих у\~різних інтервюерів,\~які редакції\~невідомі.\~Щодо скрітшоту\~з інтернет\~сторінки,\~де вказані\~реальні прізвища\~ ні\~журналіст ні\~газета відповідальності\~за вказану\~інформацію не\~несуть,\~оскільки до\~сайту не\~мають жодного\~відношення.\~У статті\~вказано,\~що до\~газети звернулася\~[PERSON],\~всі співпадіння\~з особою\~позивача \~це збіг.\~Вказана стаття\~не є\~редакційною,\~а журналістською.\~Це була\~публікація на\~суспільно значиму\~тему,\~редакція не\~відповідає за\~журналістські статті.\~Дана стаття\~складається з\~висловлювань,\~складних алегорій,\~гіпербол,\~сатири,\~порівнянь \~це не\~твердження про\~фактичні обставини,\~це оціночні\~судження.\~Документи,\~що підтверджують\~біографічні дані\~позивача не\~можуть братися\~до уваги\~судом,\~оскільки подані\~до суду\~05.02.2018р.\~з порушенням\~процесуального закону,\~оскільки не\~були долучені\~до позовної\~заяви.\~Розмір моральної\~шкоди не\~доведений ні\~жодним письмовим\~доказом ні\~поясненнями свідків.\~Тобто матеріали\~справи не\~містять жодних\~допустимих доказів.\~Від проведення\~експертизи позивач\~відмовився.\~Щодо позовної\~вимоги \~вибачитися,\~то суд\~не вправі\~зобовязати юридичну\~особу вибачитися\~перед позивачем.\~Оскільки, відповідачем зазначена газета «Златокрай», а не редакція газети, яка являється юридичною особою, то позов предявлений не до тієї особи. Крім того, до участі в справі не залучений власник веб сайту та колишня дружина позивача. У позові просив відмовити. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Суд, вислухавши доводи позивача та його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що на шостій сторінці щотижневої громадсько-політичної газети «Златокрай» від 12.11.2015 року була розміщена публікація під назвою «Хіба ти мужик, якщо «голубиш» жінку кулаками, а дітей - батогами?», автор якої журналіст - [PERSON]. Із скрітшоту з інтернет сторінки [PERSON] в інтернет мережі сайт «Вконтакте» вбачається, що дана особа поширила публікацію [PERSON], розміщену в групі Золотоноша INFO 11.11.2015р. про те, що в свіжому номері газети «Златокрай» опублікована стаття щодо її колишнього чоловіка [PERSON] Із цивільно-правового договору про надання послуг № 3/06-15 від 03.06.2015р. вбачається, що на замовлення філії «Золотоніська ДЕД», ДП «Черкаський облавтодор» [PERSON] забезпечує планово-економічну діяльність підприємства, при цьому не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. Інших доказів стороною позивача суду не надано. Відповідно до ч.2, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються. З огляду на викладене, суд не бере до уваги додаткові докази, надані стороною позивача в судовому засіданні 05.02.2018р. (а.с. 113-144), оскільки вони подані з порушенням строків, вказаних у ч.2 ст. 83 ЦПК України та позивачем не обґрунтовано неможливість їх вчасного подання, крім того, відсутні підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, а тому судом не приймаються. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Крім того, згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.5 постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Згідно ст. 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. За приписами частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації. Згідно ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі. Згідно п.п. 19, 21 Постанови Пленуму ВС України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Між тим, у відомостях, викладених у статті «Хіба ти мужик, якщо «голубиш» жінку кулаками, а дітей - батогами?», що є предметом спору, не міститься жодного повідомлення про будь-який конкретний факт та стороною позивача не доведено суду, що інформація, розміщена у статті зачіпає його честь, гідність та ділову репутацію. Твердження позивача, що він єдиний начальник виробничо-технічного відділу автодорожнього підприємства в м. Золотоноші, що безпосередньо вказує на те, що публікація стосується саме його особи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, висловлювання, що наведені в статті, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири), тому суд вважає їх оціночними судженнями автора, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Верховний Суд України у пункті 18 Постанови Пленуму від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відтак, автором статті було використано оціночні судження, тому вказані висловлювання спростуванню не підлягають. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. На думку суду, позивачем не доведено, що поширена відповідачами у викладеній статті інформація у наведеному контексті, в цілому порушує особисті немайнові права позивача або завдала шкоди його особистим немайновим благам чи змінило в бік погіршення відношення до нього оточуючих, а оціночні судження спростуванню не підлягають, тому в суду немає підстав визнавати відомості, викладені в статті «Хіба ти мужик, якщо «голубиш» жінку кулаками, а дітей - батогами?», на шостій сторінці щотижневої громадсько-політичної газети «Златокрай» від 12.11.2015 року, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача. Відтак, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів офіційно спростувати та вибачитися за вказану інформацію щодо позивача, оскільки підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання інформації неправомірною суд не вбачає. Підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача суми моральної шкоди суд не вбачає з огляду на відсутність встановленого судом порушення його права з боку відповідачів. Крім того, відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та статті 19 Конституції України (254к/96-ВР) правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Тобто, позивачем обраний неналежний спосіб захисту. Слід також зазначити, оскільки позивач вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, він вправі скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Оскільки, з позовної заяви вбачається, що на інтернет сайті опубліковано реальні імена та фотографії позивача та його колишньої дружини, тому належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, однак позивачем до участі в справі вони не залучалися та вимоги до них позивачем не висувалися. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати належить покласти на позивача.

Outcome: dismissed