Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

29 серпня 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду надійшла заява [PERSON], за участі заінтересованої особи Слов'янського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини в певний час. Дана заява мотивована тим, що заявник в м. Горлівка Донецької області [INFO] народила дитину чоловічої статі. Для реєстрації у законному порядку факту народження дитини, вона звернулась в Слов'янський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, де їй у письмовій формі було відмовлено, у зв'язку з тим, що надане нею лікарське свідоцтво про народження не є документом, виданим українським органом охорони здоров'я та не відповідає формі, яка визначена українським законодавством. Встановлення факту народження нею дитини необхідне для проведення державної реєстрації народження на території України та отримання свідоцтва про народження дитини для подальшого його використання згідно діючого законодавства України. Просить суд встановити факт народження [PERSON], [INFO], громадянкою України, уродженкою м. Горлівка, Донецької області, дитини чоловічої статі, [INFO] в Україні, в Донецькій області, в місті Горлівка. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі та задовольнити заяву про встановлення факту народження дитини в певний час (а.с. 19) Заінтересована особа - Слов'янський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, свого представника для участі в судовому засіданні не направив, відповідно до листа №15-5-3367/15.22-16 від 30.08.2017 року просив розглянути справу без їх участі та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини Відповідно до відмови у проведенні державної реєстрації народження №3344/15.22-25 від 29.08.2017р. зазначено, що Слов'янський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області розглянув документи, подані для державної реєстрації народження дитини чоловічої статі, народженої 05.06.2017 року громадянкою [PERSON] та оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини пред'явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, було відмовлено у державній реєстрації народження дитини (а.с.4). Відповідно до медичного свідоцтва про народження №125, виданого 16.06.2017р. ТМО «Сім'я та здоров'я» м. Горлівки Міністерства охорони здоров'я ДНР, [PERSON] народила дитину чоловічої статі під наглядом лікаря [PERSON], яка зареєструвала народжену дитини у медичному закладі (а.с.8). Як вбачається з медичних документів: обмінної карти, щоденника наступних відвідувань, протоколу ультразвукового дослідження від 05.05.2017 року, протоколу ультразвукового дослідження від 24.11.2016 року, які були видані ТМО «Сім'я та здоров'я» м. Горлівки на ім'я [PERSON], яка проживала в [ADDRESS], а на даний час - [ADDRESS],знаходилась вагітною та була на обліку у медичному закладі (а.с.9,10,11,12,13). Як вбачається з фотознімків наданих заявником, [PERSON] перебуває у стані вагітності, а потім на руках з немовлям (а.с.7). Відповідно до п.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року №2398-У1 (із змінами в редакції Закону №3736-У 1/3736-17 від 09.09.2011 року), за відсутності документа закладу охорони здоров'я, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.14 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані заявником докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що вимоги, викладені в даній заяві - факт народження дитини чоловічого статі,яка народилася [INFO] у м. Горлівка, Донецької області,знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Згідно з ч. 8 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON],[INFO], [INFO] народиладитину чоловічої статі у м. Горлівка, Донецької області, тобто на території, що не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту народження органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту народження дитини в певний час необхідно заявнику для отримання свідоцтва про народження сина, [INFO], для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України. Беручи до уваги, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт народження дитини для отримання свідоцтва про народження та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4. ст. 2571, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved