Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про виселення за неможливістю сумісного проживання без надання іншого жилого приміщення. Посилаючись на те, що вона являється співвласниками трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], іншими співвласниками являються чоловік [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] та її син [PERSON].[INFO] [PERSON] помер і був знятий з реєстрації07 квітня 2005року.[PERSON] проживав та був прописаний за вказаною адресою з 12.09.1998 р. по 23.10.1998 р. і переїхав на постійне проживання в м. Донецьк.Дочка [PERSON] та її син [PERSON], 1988 року народження, були прописані 15.03.2001 року і проживали по день виписки 02.01.2002 року за вказаною адресою.З 26.07.2003 року [PERSON], її син [PERSON], її дочка [PERSON] проживали та були прописані за вказаною адресою і були зняти з реєстрації 4 червня 2009 року у зв'язку з виїздом в м. Донецьк на операцію [PERSON] Потім вони (крім [PERSON]) знову зареєструвалися за вказаною адресою.Наданий час в квартирі проживають: вона,її дочка [PERSON], її дочка і її внучка [PERSON], 2003 року народження, її син та її внук [PERSON].Крім них без реєстрацій і без її згоди як співвласника в квартирі проживає чоловік [PERSON]- [PERSON] З часу проживання в квартирі між нею та [PERSON] склалися натягнуті відносини, які неодноразово з його вини виникали сварки в ході яких він заподіював їй тілесні ушкодження. Починаючи з липня 2013 року [PERSON] поміняв замки від вхідних дверей і він та його дружина ключа їй від нижнього замку вхідних дверей не надали. Отже, фактично свобідний доступ в квартиру, в якій вона має частку власності, з їх боку для неї був обмежений. Вона фактично залишилася на вулиці і повністю стала залежною від їх бажань впускати чи не впускати їй в квартиру, на яку вона має часткову власність. Коли вона отримувала такий доступ, вони їй створювали і створюють неможливі умови для проживання, порушуючи правила спільного проживання. [PERSON] заявляв, що він є господарем в квартирі і я не маю жодного права на проживання в квартирі. У зв'язку з цим, просить виселити [PERSON] із квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовні заяві та просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення і суду пояснив, що він у 2009 році після одруження з [PERSON] почав з нею спільно проживати за згодою усіх мешканців квартири [ADDRESS].За час проживання у спірній квартирі в нього склалися з позивачем неприязні відносини. Однак за час спільного проживання з дружиною з 2009 року він не завдавав позивачу тілесних ушкоджень, а тільки між ними виникали сварки і скандали через негативне ставлення позивача до нього та його дітей, а також намагання позивача завдати шкоду його здоров'ю та продати квартиру.Вони з дружиною та дітьми постійно проживають самостійно, а позивач не проживає у спірній квартирі, а лише тимчасово приїздить для лікування у місто Тернопіль, а постійно проживає та зареєстрована в [ADDRESS]. За час приїзду вона навмисно створює конфліктну ситуацію з метою його провокування для сварки та конфлікту, проте їй ніхто не погрожує та фізичної сили не застосовує. Після конфлікту позивач звертається до працівників міліції. Комунальні послуги вони з дружиною сплачують самостійно, іншого житла в їх сім'ї немає, а також відсутні кошти для найму квартири, дружина являється інвалідом і потребує постійної допомоги. Крім цього, він також являється інвалідом та отримує пенсію, однак змушений працювати для утримання їх сім'ї.Будь-яких перешкод для користування квартирою він позивачу не створює, були в квартирі поміняні замки, проте позивачу не були передані ключі, оскільки вона перебували у м. Донецьк, після приїзду її у м. Тернопіль дружина надавала позивачу ключі, однак остання відмовилася. Будь-яких перешкод для проживання позивача він не створює та не бажає їй завдавати тілесних ушкоджень чи вступати з нею у конфліктні ситуації. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що вона являється дружиною відповідача та дочкою позивача, а також є співвласником спірної квартири. Після одруження у 2009 році вона за згодою усіх мешканців в квартирі почала проживати разом з чоловіком та дітьми. За час їх спільного проживання у сторін виникають конфліктні ситуації побутового характеру, однак їй не відомо, щоб чоловік з 2009 року погрожував матері фізичною розправою чи погрожував. На даний час позивач проживає у [ADDRESS], і час від часу приїжджає у м. Тернопіль, для лікування. Будь-яких перешкод для користування квартирою позивачу не створюються, були в квартирі поміняні замки, проте позивачу не були передані ключі, оскільки вона перебували у м. Донецьк, після приїзду її у м. Тернопіль, вона надавала позивачу ключі, однак остання відмовилася. Проти задоволення позову заперечує та бажає, щоб чоловік проживав разом з нею, оскільки в неї тяжка хвороба і вона не може самостійно матеріально себе утримувати та доглядати за дітьми, також діти бажають, щоб батько постійно проживав з ними і він до дітей фізичного насильства не застосовує. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити,виходячи з наступного. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 18.04.1997 р., виданого начальником Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, співвласниками квартири [ADDRESS], являється [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON]. Відповідно до довідки ДП «Благоустрій-1» № 611 від 12.08.2013 р., зареєстровані та проживаютьу квартирі [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У судовому засідання з'ясовано, що між сторони у 2007 році виник конфлікт в результаті якого відповідач наніс позивач легкі тілесні ушкодження, за результатами якої була винесена постанова про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності, у зв'язку з примиренням винного з потерпілим, що стверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.12.2007 р. У 2009 році [PERSON] одружується з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] від 15.06.2009 р. та за згодою усіх мешканців квартири [ADDRESS], відповідач проживає у вказаній квартирі без реєстрації. Також, у [PERSON] та [PERSON] народилися двоє дітей[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з ними у вказані квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Статтею 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Як вбачається із листа ТМВ УМВС України в Тернопільській області №Я-335(ОП) від 28.08.2013 р., відносно відповідача, з приводу його неправомірних дій, була надана відповідь, що відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку розслідування відносно відповідача. Ч. 3, 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а тому оцінюючи зібранні по справі докази, суд вважає, що виселення є крайнім заходом впливу до порушника, а позивачем не наведено належних доказів про систематичне порушення правил співжиття відповідачем, а також, що до відповідача було вжито заходів офіційного попередження або громадського впливу, що застосовується судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, й іншими громадськими організаціями за місце роботи або проживання відповідача, і дані офіційні попередження не дали позитивних результатів. Крім цього, суд враховує, що позивач постійно проживає в [ADDRESS], а відповідач проживає у спірній квартирі з дружиною [PERSON], яка являється співвласником квартири та двома малолітніми дітьми, які бажають, щоб він проживав разом з ними і вони могли вести спільне господарства, а тому враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про виселення, слід відмовити. Разом з тим, суд приймає до уваги роз'яснення, дані у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Враховуючи вищезазначене, а також те, що між сторонами виникають конфліктні ситуації під час проживання у спірній квартирі, і відповідач не вживає необхідних заходів щодо зміни ставлення до позивача для недопущення порушень правил співжиття, суд вважає за необхідне попередити [PERSON], [INFO], що у випадку порушення правил співжиття з [PERSON], він може бути виселений із квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення.

Outcome: dismissed