Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], 3-тя особа: Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району № 719 від 25.08.2015 року її призначено опікуном малолітнього [PERSON] 26.05.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя відповідача [PERSON] визнано батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. [PERSON], як батько дитини, починаючи з дня народження дитини не виконує покладені на нього як на батька дитини обов'язки, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини за життя її доньки [PERSON] вирішувалися матір'ю дитини за підтримки позивача, а з [INFO] вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки батька [PERSON] Дитина знаходиться на повному її утриманні і позивач прикладає всі свої зусилля та можливості для розвитку дитини. Для здорового та всебічного розвитку дитини створені всі необхідні умови. [PERSON] з часу перебування його сина на вихованні у позивача жодного разу його не відвідав, ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, а створює умови, які шкодять інтересам дитини. Більш того, [PERSON] не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, відбував покарання у місцях позбавлення волі, неодноразово притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює, як ухилення від виховання дитини батьком та свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Посилаючись на вказані вище обставини, [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьків яких прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, які викладені у позові. Позивач [PERSON] зазначала у судовому засіданні, що [PERSON] постійно з її донькою не проживав, ніколи не забезпечував дитину та не піклувався про сина. З моменту скасування опікунства [PERSON], [PERSON] жодної допомоги дитині не надавав. З [INFO], з часу коли Нікіта проживав із нею, його батько не навідував сина та не надавав матеріальної допомоги. У дитячому садку, коли [PERSON] прийшов до сина, той від нього прятався. Вважає, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні з підстав, які викладені у запереченнях на позов. Відповідач [PERSON] також пояснив, що він проживав із [PERSON] у цивільному шлюбі, від якого в них народився син [PERSON] Він не був записаний батьком дитини, проте, він завжди ним опікувався, до смерті матері він гуляв із сином, у парках, кафе та ходили у цирк. Після смерті [PERSON] він звернувся до суду з позовом про встановлення батьківства відносно його сина, оскільки раніше у нього в цьому не було необхідності. Після того, як його син став проживати разом із [PERSON] він з ним не бачився, оскільки позивач йому у цьому заважала. Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судовому засіданні підтримав висновок органу щодо позбавлення батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO], та просив вирішити питання доцільності або недоцільності батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] на розсуд суду. Представник служби у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], матір'ю якого є [PERSON], а відомості про батька було записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [INFO] [PERSON] померла, у зв'язку з чим рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 293/17 від 31.07.2015 року малолітньому [PERSON] надано статус дитини-сироти. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району № 719р від 25.08.2015 року, [PERSON], яка є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], призначено його опікуном. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2016 року, яке набрало законної сили 06.06.2016 року, [PERSON], [INFO], визнано батьком [PERSON], [INFO]. Внесено зміни до актового запису про народження № 668 від 23.09.2010 року, складеного на дитину [PERSON], в частині Батька. Вказане рішення було виконано, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень станом на 30.06.2016 року. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [PERSON] підставою позову зазначала ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно висновку Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 09.08.2016 року № 01-10/2041, комісія не змогла дійти однозначного висновку щодо доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина, а тому вирішення вказаного питання залишила на розсуд суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (з подальшими змінами) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог ст. 164 СК України, Конвенції про права дитини, позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише в тому разі, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При цьому поняття ухилення від виконання обов'язку та невиконання обов'язку не є тотожними, а тому лише тоді можливо стверджувати про ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, коли батько мав реальну юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, але не здійснював їх з своєї вини. Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. На підставі пояснень сторін, показань свідків та досліджених судом документів встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, у зв'язку з чим відомості про батька дитини на момент народження були записані в порядку, передбаченому ст. 135 СК України, зі слів матері. До моменту смерті [PERSON], яка померла [INFO], вона із [PERSON] та дитиною [PERSON] проживали разом, спочатку, після народження дитини, у сел. Славгород Сінельніковського району Дніпропетровської області, а потім у м. Запоріжжі в квартирі по вул. Кам'яногірській. З моменту смерті матері дитини - [PERSON], з [INFO], [PERSON] проживає у сім'ї бабусі - позивача у справі [PERSON], з її чоловіком та неповнолітнім братом [PERSON] Одразу після смерті [PERSON], у липні 2015 року, [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом про встановлення батьківства відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини свідчать, що [PERSON] проявляє інтерес до дитини, такими діями бажав юридично оформити своє батьківство відносно малолітнього сина, мав на меті відповідно до положень СК України набути права та обов'язки батька по відношенню до свого сина. Такі обов'язки відповідно до положень ст. 121 СК України виникли у [PERSON] з 06.06.2016 року, тобто з часу набрання рішенням суду про встановлення батьківства законної сили, та внесення на підставі вказаного рішення змін до актового запису про народження дитини. Проте, одразу після набрання рішенням суду законної сили [PERSON] звернулась до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав у зв'язку з ухиленням останнього від виконання своїх батьківських обов'язків. При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог суду не надала. Доводи позивача про відсутність інтересу до життя дитини є суто оціночними судженнями. [PERSON] є малолітнім, відтак, дитина не є самостійною, і можливість спілкування з нею вільно в певній мірі обумовлена поведінкою та волею дорослих осіб, з якими вона проживає. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем є досить важкі стосунки, і між сторонами по справі не досягнуто згоди або взаємного порозуміння, принаймні щодо зустрічей та участі [PERSON] у вихованні дитини, яка проживає окремо від нього, у бабусі. Про наявність у [PERSON] інтересу до дитини та про його бажання брати участь у вихованні та розвитку дитини свідчить і той факт, що відповідач звертався до Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді для вирішення питання щодо спілкування із сином. Крім того, під час судового розгляду справи, встановлено, що до смерті матері дитини, [PERSON] приділяв достатньо уваги своєму синові та брав участь у його вихованні, проводив з ним дозвілля, брав його на прогулянки, на відпочинок, що підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], а також підтверджується долученими до матеріалів справи фотокартками. Той факт, що [PERSON] до смерті [PERSON] не забезпечував матеріально родину, а їх забезпеченням опікувалася позивач у справі [PERSON], сам по собі не є підставою для позбавлення батька батьківських прав. Судом встановлено, що на той час офіційного місця роботи [PERSON] не мав, що не заперечувалося сторонами у справі, а тому відсутність належного матеріального забезпечення сім'ї не свідчить про умисне ухилення батька від виконання батьківських обов'язків по відношенню до його малолітнього сина. На даний час [PERSON] має офіційне місце роботи, з 17.05.2016 року працює у ПП «[PERSON].» на посаді продавця, за місцем роботи характеризується позитивно. Згідно довідки КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради № 1379 від 30 червня 2016 року, [PERSON] на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Відповідно до довідки КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради від 13 липня 2016 року, [PERSON] на диспансерному обліку у вказаній установі не перебуває. Відповідач має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Як зазначено у висновку Органу опіки та піклування, відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було проведено обстеження умов проживання [PERSON] та встановлено, що в помешканні умови проживання задовільні, для малолітнього [PERSON] передбачена кімната, в якій є окреме місце для сну, шафа-купе, телевізор, проте, дитячих речей та іграшок немає. Матеріалів, які б негативно характеризували відповідача за місцем його фактичного проживання, суду не надано. Згідно довідки про судимість, [PERSON] станом на 13.07.2016 року був засуджений 17.11.2006 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки. На даний час є особою, яка в силу ст. 89 КК України не має судимості. Як вбачається із автоматизованої системи «Армор» з приводу особи [PERSON] були неодноразові звернення про вчинення ним тих чи інших дій, які підпадають під ознаки кримінальних чи адміністративних правопорушень. Проте, всі ці повідомлення стосуються періоду до 2015 року. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина відсутні, оскільки за змістом закону ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини повинно носити свідомий характер, та характеризуватися винною поведінкою відповідача, однак наведені позивачем доводи та надані на їх підтвердження докази не дають підстав вважати встановленим факт умисного нехтування відповідачем батьківськими правами та обов'язками щодо дитини. На думку суду, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина у даному випадку є не доцільним, оскільки відповідач бажає приймати активну участь у вихованні дитини, виявляє стійке бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Однак, суд наголошує відповідачу [PERSON], що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а тому відповідачу необхідно у повному обсязі виконувати свої батьківські обов'язки, оскільки у випадку ухилення ним від їх виконання, він може бути позбавленим у майбутньому батьківських прав.

Outcome: dismissed