Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

24 липня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про надання дозволу на оформлення проїзного документу та дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі, який розірваний рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 05.11.2010 року, що набрало законної сили. В шлюбі народила сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем, дитина постійно проживає з нею за адресою : вул. Гагаріна, 26/33, м. Нововолинськ Волинської області та перебуває на її утриманні. Зазначає, що у неї виникли проблеми із оформленням всіх пов'язаних з перетинанням кордону та необхідних для тимчасового виїзду за межі України дитини документів, оскільки на її неодноразові усні звернення до відповідача стосовно дачі нотаріально посвідченої згоди на вчинення вказаних дій та надання дозволу на виїзд дитини за кордон відповідач не реагує. Вказує, що тимчасові поїздки дитини за кордон сприятимуть розширенню світогляду дитини та добре позначатья на її духовному та інтелектуальному розвитку. Вважає, що така позиція батька дитини шкодить її інтересам, порушує право дитини на гармонійний розвиток. Просить надати дозвіл на оформлення проїзного документу - паспорту для виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON], та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в Республіку Польща, Німеччину, Республіку Білорусь, Єгипет, Туреччину, Грецію, Кіпр, Болгарію, Чорногорію, Хорватію, Італію, Іспанію громадянину України [PERSON], [INFO], в супровіді матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття до [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові, просила позов задовольнити. Наголосила, що усно зверталась до відповідача з вимогою про доровільне надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, але він жодних дій не вчинив. Ствердила, що настоює на постановлені судом рішення про надання дозволу до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради як органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні не заперечила щодо надання дозволу дитині на виїзд за кордон без згоди батька, з визначенням конкретного терміну. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], думку представника органу опіки та піклування, дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.152 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.3, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57 виїзд України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супровіді одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 №231, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 05.11.2010 року (а.с.5). Від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9 ) Із довідки про склад сім'ї ОСББ "Гагаріна, 26 -НВ" вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], за даною адресою також зареєстровані мама позивача, сестра, племінник та син [PERSON] (а.с.10). Із довідки ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» вбачається, що [PERSON] працює агентом з митного оформлення на ТЗОВ «Володимирська фабрика гофротари». (а.с.11). В судовому засіданні зі слів позивача [PERSON] встановлено, що вона намагалась отримати дозвіл у відповідача на виїзд дитини за кордон, проте відповідач проігнорував її усне прохання. Твердження позивача [PERSON] про звернення до відповідача [PERSON] за отриманням згоди на виїзд дитини за кордон, не підтверджено будь-якими доказами. Бажання позивача в отриманні дозволу на виїзд дитини з України у різні країни світу без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною повноліття не грунтується на нормах чинного законодавства. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Позивачем [PERSON] не наведено правових підстав надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, не надано доказів про власні доходи, а також не надано підтвердження того, що до звернення в суд позивач зверталася до відповідача з проханням - вимогою надати доровільно таку згоду. Суд зважає на те, що відповідач [PERSON] має право спілкуватись з малолітнім сином та брати участь у його вихованні, а тимчасовий виїзд дитини за кордон зі строком на десять років поспіль позбавить його такої можливості. Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного із батьків (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди одного з батьків на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed