Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

24 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Ігосстрах», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає, що 31 січня 2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль марки FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] . Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 березня 2019 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 31 січня 2019 року [PERSON] , було подано заяву про страхову виплату за подією: (ДТП), яка мала місце 31 січня 2019 року, а/д між с. Любимівка та смт. Софіївка до ПрАТ СК «Ігосстрах».Відповіддю від 13 лютого 2019 за № 13-02/02-06 ПрАТ СК «Ігосстрах» повідомило, що не може прийняти рішення про виплату страхового відшкодування, так як позивачем не було надано Акт виконаних робіт по відновленню ТЗ FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] , по ДТП від 12 червня 2018 року, яке відбулося по вулиці В. Великого, 40 під керуванням [PERSON] . Позивач зазначає, що на той момент вказані Акти вона не могла надати. Шляхом звернення до підрядника ПП [PERSON] 14 червня 2019 року нею був отриманий Акт виконаних робіт по ремонту автомобіля FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] . 18 червня 2019 року [PERSON] було направлено до ПрАТ СК «Ігосстрах» копії Акту виконаних робіт по ремонту автомобіля FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] від 20 червня 2018 року та документів, що підтверджують державну реєстрацію підрядника з проханням прийняти рішення про виплату страхового відшкодування за подією: (ДТП), яка мала місце 31 січня 2019 року. У своєму листі від 09 липня 2019 року № 09-07/02-05 ПрАТ СК «Ігосстрах» повідомило, що ним було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, обґрунтувавши свою відмову: «...згідно п. 16.1.3 та прав, передбачених п. 13.3.7 Договору страхування, в зв`язку з подачею Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку. Та згідно п.16.1.5. та прав, передбачених п.13.3.7 Договору страхування у зв`язку з створенням Страховому агенту перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Позивач зазначила, що з вказаним категорично не погоджується, оскільки подія, що сталася 12 червня 2018 року на думку страхувальника не мала ознаки страхового випадку, саме тому страхувальник не повідомляв страховика про вказану подію та самостійно усунув пошкодження транспортного засобу FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] , які виникли внаслідок події 12 червня 2018 року. Факт ремонту транспортного засобу підтверджується актом виконаних робіт по ремонту автомобіля FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] від 20 червня 2018 року, вказаний акт страхувальником було надіслано листом страховику, що підтверджується заявою та чеками про направлення від 18 червня 2019 року. Також єдиним пошкодженням автомобіля FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] , яке не стосувалося події, яке визначено Актом огляду колісного транспортного засобу від 01 лютого 2019 року було подушки безпеки водія і пасажира. Позивач вважає, що у страхової компанії не було підстав для відмови у проведенні відповідної виплати, оскільки згідно з Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 та Правилами експлуатації колісних транспортних засобів, затвердженими Наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 №550 зазначені вище пошкодження автомобіля не віднесені до категорії пошкоджень, за яких забороняється керувати автомобілем. Позивач направила на адресу суду письмові пояснення, у яких просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Представником відповідача до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та розглядати справу без його участі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Згідно із приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Постановою Пленуму Верховного Суду України за N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Судом встановлено, що 04 травня 2018 року між ПрАТ СК «Ігосстрах» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № APKR000000000021343 на умовах якого був застрахований транспортний засіб FORD FOCUS, р.н. [NUMBER] . Згідно п. 5.2. Договору страхування цей договір укладено на виконання Договору лізингу, укладеного між ТОВ «Автокредит Плюс» та [PERSON] від 04 травня 2018 року № APKR000000000021343. Відповідно, пунктом 3 Договору страхування Вигодонабувачем було визначено ТОВ «Автокредит Плюс». 31 січня 2019 року о 14-20 год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки Ford Focus р/н [NUMBER] , по шосе Н-11 Софіївський район Дніпропетровської області, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не зреагувала на її зміну, не вибрала безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустила наїзд на перешкоду у вигляді дерева, після чого автомобіль за інерцією перекинувся на дах. В результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження, чим завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушила п.п.2.3 «б», 12.1 ПДР України. Згідно постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 березня 2019 року, водія [PERSON] було визнано винною у вчинені даної ДТП. Постанова позивачем не оскаржувалась та набула законної сили у встановленому законом порядку. 01 лютого 2019 року [PERSON] , було подано заяву про страхову виплату за подією: (ДТП), яка мала місце 31 січня 2019 року, а/д між с. Любимівка та смт. Софіївка до ПрАТ СК «Ігосстрах» (а.с. 13). Відповіддю від 13 лютого 2019 за № 13-02/02-06 ПрАТ СК «Ігосстрах» повідомило, що не може прийняти рішення про виплату страхового відшкодування, так як позивачем не було надано Акт виконаних робіт по відновленню ТЗ FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] , по ДТП від 12 червня 2018 року, яке відбулося по вулиці В. Великого, 40 під керуванням [PERSON] (а.с. 16). 18 червня 2019 року [PERSON] було направлено до ПрАТ СК «Ігосстрах» копії Акту виконаних робіт по ремонту автомобіля FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] від 20 червня 2018 року та документів, що підтверджують державну реєстрацію підрядника з проханням прийняти рішення про виплату страхового відшкодування за подією: (ДТП), яка мала місце 31 січня 2019 року (а.с. 17). У своєму листі від 09 липня 2019 року № 09-07/02-05 ПрАТ СК «Ігосстрах» повідомило, що ним було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, обґрунтувавши свою відмову: «...згідно п. 16.1.3 та прав, передбачених п. 13.3.7 Договору страхування, в зв`язку з подачею Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку. Та згідно п.16.1.5. та прав, передбачених п.13.3.7 Договору страхування у зв`язку з створенням Страховому агенту перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків (а.с. 20). Відповідно до ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Стаття 3 ЗУ «Про страхування» у страховому зобов`язанні виділяє два види третіх осіб. Перший вид - це застраховані особи, якими слід розуміти фізичних осіб, у житті яких можуть трапитися події, у разі настання яких виникає обов`язок страховика здійснити страхові виплати такому застрахованому або вигодонабувачу. Введення застрахованої особи до кола суб`єктів відносин страхування допускається лише за її згодою. Застраховані особи можуть набувати прав і обов`язків страхувальника згідно з договором страхування. Другим видом є вигодонабувачі. А саме, згідно частини 4 ст. 3 Закону України «Про страхування» страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового Випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Із зазначеного випливає, що договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обов`язків останнього. Згідно приміток п. 12 Договору страхування визначено, що Умови страхування є невід`ємною частиною цього договору. Також зазначені Умови містяться на сайті Відповідача. Згідно ж п. 15.19 зазначених Умов страхування до договору страхування ТОВ «Автокредит Плюс», як Вигодонабувач за договором страхування, має виключне першочергове право на отримання страхового відшкодування. А саме, згідно пп. 1 п. 15.19.1. Умов страхування встановлено, що якщо на момент прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у Страхувальника існує заборгованість за Кредитним договором, строки виконання якої вже настали, - страхове відшкодування виплачується Вигодонабувачеві і спрямовується на погашення цієї заборгованості. Згідно пп. 2 п. 15.19.1. Умов страхування якщо на момент прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у Страхувальника існують зобов`язання за Кредитним договором щодо погашення кредиту, строки виконання яких ще не настали, - сума страхового відшкодування, яка залишилася після розрахунку за пп. 1 п. 15.19.1, що не перевищує загальної суми зобов`язань Страхувальника за Кредитним, договором, вважається достроковим погашенням кредиту, виплачується Вигодонабувачеві і спрямовується на погашення кредиту. Тобто у розумінні норм ст. 16 ЗУ «Про страхування», ст. 985 ЦК України вказаний договір є укладеним на користь третьої (іншої) особи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року було витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» інформацію про заборгованість [PERSON] по договору лізінгу №APKR000000000021343, укладеного між ТОВ «Автокредит Плюс» та [PERSON] 04 травня 2018 року момент ДТП 31 січня 2019 року та на теперішній час. Станом на день розгляду справи, докази, які витребовувалися судом, в розпорядження суду ані ТОВ «Автокредит Плюс», ані позивачем на підтвердження факту відсутності заборгованості по договору лізінгу №APKR000000000021343, надано не було. В силу ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, слід дійти до висновку про те, що позивач має відповідну заборгованість, доказів протилежного суду надано не було, а тому не має права на отримання страхового відшкодування за договором №APKR000000000021343, а також не має права вимоги стягнення такого відшкодування на свою користь. В свою чергу, право вимоги страхового відшкодування за договором страхування № APKR000000000021343 належить ТОВ «Автокредит Плюс», який є, окрім зазначеного, власником транспортного засобу FORD FOCUS, р.н. [NUMBER] на момент його пошкодження у ДТП, що сталася 31 січня 2019 року що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 87). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, обставини справи, перевіривши їх докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] є неналежним позивачем у даній справі. Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, то судові витрати по справі слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed