Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивачка звернулася до відповідача з позовом, в якому на підставі ст. ст. 116, 121-122 Земельного кодексу України, ст. ст. 328, 344, 392 ЦК України, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,4311 га по [ADDRESS] в порядку набувальної давності, оскільки цією земельною ділянкою користується понад 15 років. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Зазначили, що позивачка користується земельною ділянкою протягом тривалого часу, частина ділянки призначена для обслуговування житлового будинку, інша частина обробляється нею після осушення болота, відповідач відмовляв позивачці на її численні звернення у передачі земельної ділянки у власність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, який не повідомив про причини неявки. Дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивачка обґрунтовувала свої вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. Суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивачки про застосування процесуального правонаступництва шляхом заміни відповідача належним відповідачем через недоведеність обставин припинення юридичної особи. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №619/2009 від 22 грудня 2009 року [PERSON] успадкувала житловий будинок по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 28 грудня 2009 року на ім`я позивачки виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , реєстрація права власності підтверджується витягом №25097832 від 21 січня 2010 року. Відповідно до облікової картки погосподарського обліку на 2011-2015 роки по [ADDRESS] у [PERSON] наявна земельна ділянка площею 0,85 га. Рішенням виконавчого комітету Люхчанської сільської ради Сарненського району від 18 липня 2013 року житловому будинку присвоєно нову поштову адресу. Судом досліджений абрис обміру земельної ділянки по [ADDRESS] із зазначенням розмірів меж та площі, в т. ч. 0,4311 га, документ виготовлений на замовлення позивачки ПП « ЗКАЦ » та не містить дати виготовлення. Листом відповідача від 23 липня 2014 року №33 повідомлено, що генеральним планом с. Дубки на земельній ділянці, на яку претендує позивачка, передбачено побудову церкви. Рішенням Люхчанської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 18 травня 2016 року №241 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах с. Дубки за рахунок земель, які перебувають у користуванні [PERSON] , по [ADDRESS] . Листами відповідача №353 від 11 липня 2016 року, №500 від 25 жовтня 2016 року, №4 від 9 лютого 2017 року, №693 від 12 липня 2017 року, №214 від 27 грудня 2019 року [PERSON] повідомлено, що на пленарному засіданні сесії сільської ради проект рішення про передачу у власність земельної ділянки не набрав необхідної кількості голосів. Частиною 1 ст. 119 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року роз`яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з положеннями статті 119 ЗК України передача громадянину у власність або в користування земельної ділянки, якщо він добросовісно, відкрито і безперервно користується протягом 15 років за відсутності документів про право на цю земельну ділянку, здійснюється у порядку, встановленому ЗК. З 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. X "Перехідні положення" ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Таким чином, для можливості реалізації права набути земельну ділянку за набувальною давністю, обов`язковою умовою є звернення особи до органу місцевого самоврядування та подальша передача останнім земельної ділянки у користування чи власність шляхом прийняття відповідного рішення. Суд враховує, що на момент заволодіння земельною ділянкою (зі слів позивачки за життя батьків у 2005 році, а після їх смерті у липні та вересні 2007 року) [PERSON] повинна була знати про неправомірність свого володіння, оскільки визначених законом документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою площею 0,4311 га, як до 1 січня 2002 року так і після цієї дати ні її батьки ні вона не мали. Судом не приймаються як недостатні письмові докази - облікова картка погосподарського обліку на 2011-2015 роки та абрис обміру земельної ділянки по [ADDRESS] , які не доводять прав на земельну ділянку, її опису та цільового призначення. Відхиляються судом як безпідставні посилання позивачки на вимоги ст. 344 ЦК України, оскільки набуття права на земельні ділянки за набувальною давністю врегульоване ст. 119 ЗК України, яка є спеціальною нормою. З огляду на непогодження відповідачем заяв позивачки про надання земельної ділянки у користування чи власність, недобросовісність заволодіння позивачкою земельною ділянкою, суд приходить до переконливого висновку, що [PERSON] не набула права на неї в порядку набувальної давності, позов є необґрунтованим, у його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 344 ЦК України, ст. ст. 119, 125 Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed