Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору та просить суд: визнати недійсним кредитний договір № 342934 від 28.03.2018. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.2018 року між [PERSON] та ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики № 342934. Відповідно до п. 1.1. договору проценти від суми позики - фіксовані незмінні проценти складають 1,28 %. Проценти від суми позики є винагородою позикодавця за надання позики позичальнику, передбаченої цим договором та не є процентами за користування грошовими коштами. Згідно п.1.2. договору річна процентна ставка - 467,20 %. Відповідно до п. 1.3. договору строк позики кількість календарних днів спливає 27.04.2018року. Поряд з цим, згідно п. 1.4. договору сума позики, що передається позикодавцем позичальнику за цим договором та складає 3 000,00 грн. Відповідно до п. 2.1. за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність суму позики, а позичальник приймає на себе обов`язок сплатити позикодавцю проценти від суми позики та повернути суму позики впродовж строку позики. Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з правилами, згодою та пам`яткою, та приймає на себе обов`язок дотримуватись їх. Але працівники фінансової установи, не надали позивачу вищевказані правила та пам`ятку, і з їх текстом він ознайомлений не був. Вважає, що відповідач, скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. З цих підстав просив визнати кредитний договір в цілому недійсним. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 14.07.2020 під головуванням судді Букреєвої І.А. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оспорюваний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст. 12 Закону. Одноразовий ідентифікатор для укладння договору надсилався зсобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. 28.03.2018 позичальником підписано договір, чим засвідчено вивчення його умов та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору. При укладенні договору позичальник мав обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі. Позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов позики та в подальшому прийняв надані товариством грошові кошти. Договір містить персональні данні позивача, які відповідають відомостям, що містяться в його позовній заяві. Позивач зареєструвався на веб-сайті товариства та отримав доступ до власного особистого кабінету. Розмір процентів на позику, який зазначений у договорі позики, був узгоджений сторонами до підписання договору позики. Протягом строку позики у позичальника жодних застережень та претензій щодо умов позики та її погашення не виникало. Укладення договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та ним було вчинено чітку сукупність дій, спрямовану на отримання позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Позивач ознайомився з умовами договору, після чого проявив намір вступити з товариством в договірні відносини на умовах, визначених самим позивачем. Відповідач вказує, що станом на день укладення договору редакція ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку у позові позилається позивач, відсутня, тобто не є чинною. Укладеним між позивачем та відповідачем Договором позики не передбачено стягнення неустойки за невиконання позичальником порушених зобов`язань, а тому посилання позивача на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним та необгрунтованим. Станом на 10.08.2020 заборгованість позичальника з урахуванням оплат в рахунок погашення заборгованості складає: 2619,00 грн., з яких - 1119,00 грн. - забогованість за тілом позики, 1500,00 грн. - заборгованість за процентами. Відповідачем також подане клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, оскільки справа потребує детального розгляду спору по суті та з`ясування всіх обставин. На підставі розпорядження керівника апарату Московського районного суду м. Харкова, та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Поліщук Т.В Ухвалою від 26.08.2020 визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, з`ясувавши правовіпозиції сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до наступного висновку. За змістом ч.1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно дост.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до положень ст. 277 ЦПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (ч. 4). Якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається (ч. 6). Частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження (ч. 7). Враховуючи, що провадження відкрито в порядку спрощеного провадження, спірні правовідносини є незначної складності та регулюються лише діючим законодавством України, тому суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії 1К № 146 від 20.10.2015р. 28 березня 2018 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 342934, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику у власність суму позики в розмірі 3000 гривень, а позичальник приймає на себе обов`язок сплати позикодавцю проценти від суми позики, які складають 1,28 % - фіксовані незмінні проценти та повернути суму позики впродовж строку позики, а саме до 27.04.2018 року. Судом також встановлено і не заперечується позивачем, що суму кредиту в розмірі 3000,00 грн. він отримав у повному обсязі, шляхом безготівкового перерахування на особистий рахунок. Доводи позивача про несправедливість та невідповідність закону умов укладеного між сторонами договору позики № 342934 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому вимоги про визнання цього договору недійсним є необґрунтованими і не підлягають задоволенню з огляду на таке. Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (стаття 628 ЦК України) Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію») Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного договору позики № 342934 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, так як позивач через особистий кабінет на веб-сайті Товариства подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «Погоджуюсь», після чого було сформовано одноразовий ідентифікатор, який було використано для підтвердження підписання договору. Договір містить персональні дані позивача, зокрема його ПІ Б, номер картки платника податків, паспортні дані, які відповідають відомостям, які містяться в позовній заяві самого позивача. Позивач зареєструвався на веб- сайті товариства та отримав доступ до власного особистого кабінету. Для реєстрації позивач пройшов ідентифікацію, а саме надав свої паспортні дані, свій ідентифікаційний код, номер телефону, адресу електронної пошти, а також надав реквізити банківської картки. Частина 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач, на час укладення оспорюваного договору виключена, та не є чинною. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 230 ЦК України закріпила, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Разом з тим, станом на 11.08.2020 заборгованість позичальника [PERSON] з урахуванням оплат в рахунок погашення заборгованості за оспорюваним договором складає: 2619,00 грн., з яких - 1119,00 грн. - забогованість за тілом позики, 1500,00 грн. - заборгованість за процентами, що підтверджується наданим відповідачем розрахунком. За змістом положень ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно із якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. В статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати Ті повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики № 343934 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи [PERSON] ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору. Доводи позивача, що договір позики було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням, всупереч статті 11, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про всі істотні кредитні умови, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Так, в пункті 6.1 договору позики № 342934, підписаного позивачем [PERSON] , прямо зазначено, що невід`ємними частинами договору є правила надання грошових коштів у позику позикодавця, згода на збір та обробку персональних данних та памятка позичальника, розміщені на Веб- сайті. Укладаючи цей договір позичальник підтверджує свою згоду та ознайомлення з цими правилами, згодою та пам`яткою, та приймає на себе обов`язок дотримуватися цих правил, згоди та пам`ятки .. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, [PERSON] засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови договору. Судом встановлено, що оспорюваний договір позики підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; зміст договору містить повну інформацію щодо умов надання позики, її вартості, процентної ставки, в зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними та відсутні підстави для визнання договору позики недійсним. При цьому матеріали справи не містять відомостей про звернення позичальника до відповідача з приводу незрозумілості договору позики, несправедливості його умов, неправомірності положень цього договору, порушення прав позичальника як споживача, недостатності наданої відповідачем інформації про умови позики. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed