Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

02.07.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.09.2008 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписала заяву № б/н, згідно якої вона отримала кредит у розмірі 2 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідач надала свою згоду на встановлення кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою Банку і надала Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Вона, як власник картрахунку, зобов`зана слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов`язання за договором, надав відповідачу кредит. Відповідач своїх зобов`язань не виконала, не надала своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами згідно Умов, тобто порушила умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту, за що відповідачу були нараховані штрафні санкції. Станом на 31.05.2019 року відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 232 008 грн. 44 коп., яка складається із: 2868 грн. 93 коп. - тіла кредиту; 223263 грн. 72 коп. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 5875 грн. 79 коп. - нарахованої пені та комісій. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.09.2008 року в сумі 127210 грн. 53 коп., яка складається з: 2868 грн. 93 коп. - тіла кредиту; 124341 грн. 60 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 30.09.2008 року по 28.09.2018 року, та судові витрати в сумі 1921 грн. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.07.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 12.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Представник відповідача - адвокат Ремський Є.В. подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість із застосуванням наслідків спливу позовної давності. Вважає, що надані позивачем розрахунки заборгованості містять інформацію, яку не можливо ідентифікувати. Так, із доданого до позову розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по карті відбувся 17.06.2014 року - погашення процентів в сумі 7,70 грн, та сума погашення за наданим кредитом в сумі 7,70 грн. Також, в ньому міститься інформація про погашення за наданим кредитом в сумі 24,21 грн., дата погашення 27.04.2016 року. З даної суми погашення процентів не відбувалося. Відповідач заперечує факт сплати суми 24,21 грн. 27.04.2016 року, та наполягає на тому, що останній платіж відбувся саме в червні 2014 року. Позов подано до суду 02.07.2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який передбачений ст. 257 ЦК України. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позов, посилаючись на доведеність позовних вимог. Позивач в судове засідання не направив свого представника, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки представника до суду не повідомлено, однак в матеріалах позову є клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача адвокат Ремський Є.В. надав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в зв`язку з пропуском строку звернення з позовом до суду. Вирішуючи надану справу на підставі наявних матеріалів, ознайомившись із викладеними письмовими позиціями сторін, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 30.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку «Універсальна», шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. В зазначеній анкеті розмір кредитного ліміту зазначено 100 грн. У заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, які розміщено на офіційному сайті, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, з якої вбачається, що [PERSON] встановлено поточну відсоткову ставку у розмірі 3,0%, розмір та строк внесення щомісячних платежів - 7% від заборгованості , але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості у строк до 25-го числа місяця, а також розмір комісії за несвоєчасне погашення заборгованості при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. - 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць. [PERSON] , згідно наданої Банком довідки від 21.11.2019 року, відповідно до кредитного договору від 30.09.2008 року отримала картки за номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , остання з яких має термін дії до серпня 2016 року. Згідно з наданими Банком розрахунками, станом на 31.05.2019 року відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 232 008 грн. 44 коп., яка складається із: 2868 грн. 93 коп. - тіла кредиту; 223263 грн. 72 коп. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 5875 грн. 79 коп. - нарахованої пені та комісій. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.09.2008 року в сумі 127210 грн. 53 коп., яка складається з: 2868 грн. 93 коп. - тіла кредиту; 124341 грн. 60 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 30.09.2008 року по 28.09.2018 року, та судові витрати в сумі 1921 грн.. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. За таких обставин, наданий Банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. З огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження №14-1131цс19 у постанові від 03.07.2019 року вказано на те, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях За такого, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 30.09.2008 року шляхом підписання заяви-анкети. Разом із тим, зі змісту власноручно підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що Банком та [PERSON] були, зокрема, погоджені тип кредитної лінії укладеного ними кредитного договору, розмір та строк внесення щомісячних платежів, відсотки, а також комісія за несовєчасне погашення заборгованості. Такі обставини свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому Банком умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору на узгоджених сторонами конкретних умовах кредитування. Банком надано розрахунок заборгованості про стягнення з [PERSON] боргу за період з 30.09.2008 року по 31.05.2019 року за договором б/н від 30.09.2008 року та виписка з карткового рахунку [NUMBER] за період з 01.09.2008 року по 21.11.2019 року (а.с.5-7, 53-56). У розрахунку за період з 30.09.2008 по 28.09.2018 року зазначена сума заборгованості 127210 грн. 53 коп., проте не вказано та не вбачається з даного розрахунку, з чого саме вона складається, оскільки станом на 01.01.2013 року заборгованість за договором відсутня і дорівнює нулю /а.с.5 зв./. Також з виписки по картрахунку вбачається, що відсутні проведення платіжних операцій відповідачем в період з 01.01.2013 по 01.04.2013 року, відсутня заборгованість та залишок коштів після операцій станом на 31.12.2012 року склав 0 грн. 04 коп. /а.с.53 зв./, у колонці розрахунку «сума погашення за наданим кредитом» станом на 17.06.2014 року складає 7,70 грн., а у виписці з карткового рахунку такі відомості відсутні /а.с.5, 53/. Тобто надані Банком розрахунок заборгованості та виписка з картрахунків містять розбіжності, і це свідчить про те, що надана Банком виписка з рахунку відповідача не підтверджує доданий до позову розрахунок заборгованості. З 30.09.2008 року по 17.06.2014 року [PERSON] в рахунок погашення заборгованості сплачено 13866 грн. 57 коп. (колонка «сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості») /а.с.5-7/, що значно перевищує зазначений Банком у позові кредитний ліміт. Доказів збільшення кредитного ліміту, позивачем не надано. Розмір заборгованості по тілу кредиту не відображено у жодній із колонок розрахунку. Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що Банк в односторонньому порядку безпідставно збільшував процентну ставку, хоча такий розмір був визначений сторонами під час укладення кредитного договору. Доказів узгодження з відповідачем збільшення процентної ставки суду не надані. Розрахунок заборгованості не є первинним документом, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Такий розрахунок має бути підтверджений первинними документами. Однак, надані позивачем виписки по картрахункам підтверджують зняття, користування та погашення кредитних коштів кредитодавця, містять інформацію про рух коштів по кредитній картці позичальника - баланс станом на дату укладення кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції), але як зазначено вище, виписки суперечать наданому Банком розрахунку заборгованості. За встановлених судом обставин на підставі наданих позивачем доказів неможливо достовірно встановити наявність і розмір заборгованості [PERSON] станом на 31.05.2019 року за кредитним договором б/н від 30.09.2008 року. Тобто докази, якими позивач підтверджує обставини та якими обгрунтовує свої вимоги, викладені в позовній заяві, в розумінні ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, є неналежними, недостовірними та недостатніми для підтвердження позовних вимог. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідно до п.п. 1.1.7.12 «Умов та правил надання банківських послуг», Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі Сторін не проінформує іншу Сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Строк дії Карти вказаний на лицевій стороні Карти (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня місяця вказаного лицьової сторони карти. Забороняється використання карти з простроченим терміном дії. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти с новим строком дії) при зверненні клієнта до Банку (п.п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 «Умов та правил надання банківських послуг») Відповідно до п.п. 1.1.1.50, 2.1.1.4.6, 2.1.1.12.4 «Умов та правил надання банківських послуг» мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісяця має сплачувати клієнт протягом дії картки. Строк погашення по Кредиту (кредитний ліміт) по кредитним карткам з встановленим Мінімальним обов`язковим платежем, а також Овердрафту, який виник по карткам, наведений у Пам`ятці клієнта, Довідці про умови кредитування, що є невід`ємною частиною договору, а також встановлюється у цьому пункті. Платіж включає відсотки за користування Кредитом, передбачені Тарифом, частину заборгованості по тілу кредиту. Термін виконання зобов`язання з моменту його порушення настає на 91-й день з моменту порушення. Строк повернення овердрафту в повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту. Строк погашення процентів по овердрафту - щомісячно за попередній місяць до 25 числа. Як вбачається із вказаних правових норм та підтверджується Розрахунками заборгованості, наданих позивачем до позову за договором б/н від 30.09.2008 року передбачає щомісячні платежі на погашення кредиту. Згідно правої позиції, викладеної у п.54 та п.59.Постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), Верховний Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зістаттею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. А отже, з урахуванням вказаного правового висновку з моменту, коли відповідач перестала сплачувати за кредит, через 91 день настав строк виконання зобов`язання за вимогою Банку і саме з цього часу Банк втратив право нараховувати їй проценти за користування грошовими коштами. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором б/н від 30.09.2008 року вбачається, що останній платіж за умовами вищевказаного кредитного договору відповідачем [PERSON] було здійснено 17.06.2014 року, проте з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» звернувся лише 02.07.2019 року, тобто після спливу трирічного строку звернення до суду (позовної давності). Суду не надано належних доказів про строк дії платіжної картки кредитка "Універсальна", яку отримала відповідач [PERSON] , а також доказів про переукладання кредитного договору та перевипуск вказаної кредитної картки в період з 2008 по 2016 роки. Положеннями ч.1 ст.259 ЦК України визначено, що позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позивачем АТ КБ «Приватбанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли умови надання кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позов представником відповідача від 21 жовтня 2019 року було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущена позовна давність, клопотання про поновлення позовної давності представник позивача не заявляв, а тому у задоволені позову слід відмовити. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed