Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі. На підставу своїх вимог посилається на те, що з 04.02.1992 року працював у відповідача на різних посадах, з 01.02.1997 року працював на посаді майстра внутрішньобудинкової служби, з якої був звільнений 25.01.2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку з скороченням штату працівників згідно наказу № 32П. З наказом не погоджується, вважає його незаконним, так як з даним наказом його не ознайомили, будь-яких пропозицій про переведення на аналогічні посади він не отримав, та звільнення відбулось без згоди профспілки «Солідарність», членом якої він є. Крім того, вважає, що реальних змін на підприємстві не відбулося, а все було чітко сплановано, щоб його звільнити. В звязку з чим змушений звернутись до суду з даним позовом та просить визнати незаконним та скасувати вищевказаний наказ, поновити його на посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути на його користь моральну шкоду, завдану незаконним звільненням з посади в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги та відмовився від стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, решту позовних вимог підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Представник позивача змінені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, вважає, що звільнення позивача з посади відбулося відповідно діючого закону, він завчасно був попереджений про заплановане звільнення, від запропонованих йому посад відмовився двічі, а згоди профспілки в порядку ст. 43 КЗпП України на його звільнення не було отримано, тому що позивач не був членом профспілки, яка діє на підприємстві, а профспілка «Солідарність», членом якої є позивач, не діє на підприємстві. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні позов також не визнала, так як вважає, що звільнення позивача з посади відбулося відповідно діючого закононавства, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Як вбачається з трудової книжки та відповідних наказів, позивач з 26.01.1983 року працює у відповідача на різних посадах (а.с. 5, 97, 98, т. 1). Наказом № 32 П від 25.01.2016 року позивача звільнено 25.01.2016 року з займаної посади майстра внутрішньобудинкової служби, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6 т. 1). Згідно акту № 3 від 25.01.2016 року позивач відмовився підписувати наказ про його звільнення з роботи (а.с. 120 т. 1). З витягу з протоколу засідання правління ПАТ «Черкасигаз» від 01.10.2015 року вбачається, що на даному засіданні в звязку з затвердженням нових Правил безпеки систем газопостачання від 15.05.2015 року, серед іншого, вирішувалося питання проведення аналітично-розрахункових робіт з визначення оптимальної чисельності працівників для виконання обсягів робіт за їх видами для подальшого прийняття управлінських рішень щодо оптимізації чисельності та внесення змін в штатний розпис працівників товариства (а.с. 90 т. 1). 13.10.2015 року начальник Тальнівського УЕГГ направив голові цехового комітету Тальнівського УЕГГ повідомлення про наступне вивільнення працівників в звязку зі змінами в організації праці та виробництва (а.с. 91 т. 1). Наказом ПАТ «Черкасигаз» № 261 від 05.11.2015 року Про зміни в штатному розписі працівників товариства, який був виданий в звязку з набуттям чинності з 07.07.2015 року нових «Правил безпеки систем газопостачання», затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 285 від 15.05.2015 року, і якими змінено обсяг робіт до виконання та їх періодичність, було виведено зі штатного розпису працівників Тальнівського УЕГГ 15.01.2016 року, серед інших, посаду майстра внутрішньобудинкової служби (а.с. 92-94 т. 1). Наказом ПАТ «Черкасигаз» № 301 від 14.12.2015 року Про зміни в штатному розписі працівників товариства було введено в організаційну структуру Тальнівського УЕГГ з 01.01.2016 року, серед інших, посаду старшого майстра внутрішньобудинкової служби (а.с. 108-111 т. 1). 10.11.2015 року позивачу було направлено поштою рекомендоване повідомлення від 05.11.2015 року про заплановане вивільнення, яке він отримав 12.11.2015 року (а.с. 101, 102 т. 1). Постановою старшого слідчого Звенигородської міжрайонної прокуратури від 05.08.2011 року та відповідним наказом позивача було відсторонено від посади майстра внутрішньобудинкової служби Тальнівського УЕГГ на період проведення досудового слідства у кримінальній справі № 07111000540 по обвинуваченню його за ч. 3 ст. 368 КК України (а.с. 103, 104 т. 1). 24.12.2015 року зазначена постанова старшого слідчого Звенигородської міжрайонної прокуратури від 05.08.2011 року була скасована і відповідним наказом було наказано позивачу приступити до виконання посадових обовязків (а.с. 106, 107 т. 1). Згідно відповіді т.в.о. начальника ГУНП в Черкаській області від 11.11.2016 року розслідування вказаного кримінального провадження триває (а.с. 117 т. 2). 11.01.2016 року позивачу було запропоновано переведення на вакантні посади: слюсаря з ЕРГУ IV розряду та техніка будівельно-монтажної дільниці (а.с. 112 т. 1). Як вбачається зі складених актів від 12.01.2016 року та 25.01.2016 року позивач відмовився від письмового ознайомлення із запропонованими посадами (а.с. 113, 114 т. 1). 31.12.2015 року відповідно до ст. 43 КЗпП України було направлено листа голові цехового комітету Тальнівського УЕГГ про отримання згоди на розірвання трудового договору з позивачем (а.с. 115 т. 1). На даний лист Тальнівським УЕГГ ПАТ «Черкасигаз» отримано відповідь про те, що позивач не є членом діючої на підприємстві профспілки (а.с. 116 т. 1). 11.01.2016 року було направлено поштою листа голові обласної профспілкової організації «Солідарність» про отримання згоди на розірвання трудового договору з позивачем (а.с. 117, 118 т. 1). В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює головним інженером Тальнівського УЕГГ ПАТ «Черкасигаз», на якому в кінці 2015 року відбулися зміни в організації виробництва і праці, деякі посади були скорочені та введені нові, в звязку з чим відбулося відповідне скорочення працівників, в тому числі і позивача. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона зборами членів первинної профспілкової організації «Солідарність» обрана головою первинної профспілкової організації «Солідарність», яка зареєстрована за адресою [INFO]. Остання здійснює свою діяльність відповідно до статуту Черкаської обласної профспілки «Солідарність». Зазначила, що до профспілкової організації відповідний уповноважений орган не звертався відповідно до ст. 43 КЗпП України з поданням на отримання згоди на звільнення позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, і 6\~цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7, ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, крім іншого, у випадках: звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації; або звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації. Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок регулюється Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 року з відповідними змінами та доповненнями. Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 вказаного Закону для представництва і здійснення захисту прав та інтересів членів профспілок на відповідному рівні договірного регулювання трудових і соціально-економічних відносин профспілки, організації профспілок можуть мати статус первинних, місцевих, обласних, регіональних, республіканських, всеукраїнських. Статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, навчальному закладі або об'єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб. Профспілки діють відповідно до законодавства та своїх статутів. Статтею 16 вищевказаного Закону передбачено, що профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Легалізація всеукраїнських профспілок та їх об'єднань, інших профспілок та їх об'єднань здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань. Для легалізації профспілок, об'єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви. До заяви додаються статут (положення), протокол з'їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи, наявність організацій профспілки у відповідних адміністративно-територіальних одиницях, про засновників об'єднань. На підставі поданих профспілкою, об'єднанням профспілок документів легалізуючий орган у місячний термін підтверджує заявлений статус за ознаками, визначеними\~статтею 11 цього Закону, включає профспілку, об'єднання профспілок до реєстру об'єднань громадян і видає профспілці, об'єднанню профспілок свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу. Легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки, об'єднання профспілок. У разі невідповідності поданих документів профспілки, об'єднання профспілок зазначеному статусу легалізуючий орган пропонує профспілці, об'єднанню профспілок надати додаткову документацію, необхідну для підтвердження статусу. Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця. Профспілка підприємства, установи, організації, яка діє на підставі власного статуту, легалізується у порядку, визначеному цією статтею. Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту. Профспілка, її організації, об'єднання профспілок здійснюють свої повноваження, набувають цивільних прав і беруть на себе цивільні обов'язки через свої виборні органи, які діють у межах прав, наданих їм за законом та статутом (положенням). Статтею 37 вказаного Закону передбачено, що профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки. Якщо на підприємстві, в установі або організації діє кілька первинних профспілкових організацій, представництво колективних інтересів працівників підприємства, установи або організації щодо укладання колективного договору здійснюється об'єднаним представницьким органом, який утворюється цими первинними профспілковими організаціями, за ініціативою будь-якої з них. У цьому випадку кожна профспілкова організація має визначитися щодо своїх конкретних зобов'язань за колективним договором та відповідальності за їх невиконання. Представницький орган утворюється на засадах пропорційного представництва. Первинна профспілкова організація, що відмовилася від участі в представницькому органі, позбавляється права представляти інтереси найманих працівників при підписанні колективного договору. Повноваження виборного органу первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації передбачені в ст. 38 вищевказаного Закону, де, серед іншого, передбачено, що він дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом. Судом також було встановлено, що відповідно до статуту ЧОП Солідарність, яка належним чином зареєстрована і є юридичною особою (а.с. 237-240 т. 1) визначена її організаційна структура, яка будується за територіальним принципом та складається з наступних організаційних ланок: а) первинна профспілкова організація, яка створюється при наявності трьох чи більше працівників підприємств, установ, організацій. Первинна організація створюється на зборах членів трудового колективу, про що складається протокол; б) районна (міська) профспілкова організація. Кожна з цих ланок формує власний керівний орган, відповідно: профком, районну (міську) раду «Профспілки» (а.с. 76-82 т. 2). З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що доводи позивача про те, що він з наказом про його звільнення з посади не був ознайомлений, будь-яких пропозицій про переведення на аналогічні посади він не отримав, спростовуються матеріалами справи та його ж поясненнями в судовому засіданні, в якому він пояснив, що наказ про звільнення не підписав, так як з ним не погодився, а від запропонованих йому посад відмовився, оскільки вважає, що вони є нижчими за його кваліфікацію. Доводи позивача та його представника про те, що звільнення позивача відбулось без згоди профспілки «Солідарність», членом якої він є, також спростовуються матеріалами справи, так як суду не було надано належних та допустимих доказів того, що на вимогу Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» на підприємстві ПАТ «Черкасигаз» діє первинна профспілкова організація «Солідарність», зокрема не надано навіть доказу того, що така організація включена до реєстру обєднань громадян. Разом з тим, суд відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, з метою сприяння всебічного та повного зясування обставин справи, розяснив сторонам їх обовязок щодо подання доказів, зокрема було розяснено позивачу та його представнику надати суду відповідний доказ того, що така первинна профспілкова організація «Солідарність», що діє при Тальнівському УЕГГ, дійсно існує, тим самим спростувати доводи представника відповідача, яка вказувала, що такої профспілкової організації на підприємстві немає. Навіть після показань свідка [PERSON], яка в судовому засіданні зазначила, що вона є головою первинної профспілкової організації «Солідарність», що діє при Тальнівському УЕГГ, судом на виконання вимог ст. 43 КЗпП України був направлений відповідний запит на імя [PERSON], але відповідних доказів суду позивачем та його представником про існування такої первинної профспілкової організації не було надано. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному\~\~з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України\~у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ. Позивачем та його представником суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини так і не було надано, а надані докази: рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27.12.2002 року (а.с. 241 т. 1), розрахунковий листок за грудень 2015 року (а.с. 242 т. 1), лист та відповідний протокол про обрання головою первинної профспілкової організації «Солідарність» [PERSON] (а.с. 243 т. 1), витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб про реєстрацію Тальнівської районної профспілкової організації ЧОП «Солідарність» (а.с. 13-14 т. 2), відмову у дачі згоди на розірвання трудового договору з позивачем (а.с. 37, т. 2), виписку з протоколу № 3 від 21.10.2016 року та № 2 від 22.12.2015 року (а.с. 38-40, 65-66 т. 2), лист начальника управління юстиції від 05.02.2003 року № 21 (а.с. 112 т. 2), відмову ЧОП "Солідарність" у дачі згоди на звільнення позивача (а.с. 113 т. 2) суд не бере до розгляду та уваги, оскільки вважає їх в силу ст. 58-59 ЦПК України неналежними та недопустимими доказами. Таким чином судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені цивільно-процесуальним законодавством, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, і суд розглянув справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем процедура проведення звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України порушена не була; доказів, на спростування обставин, за яких було проведено звільнення, позивачем та його представником суду не надано. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, зясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed