Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у своїй уточненій позовній заяві суду зазначив, що він працював на підприємстві відповідача публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» у період з 17 вересня 1993 року по 26 травня 2011 року на різних професіях та посадах: з 17.09.1993 - гірничим робочим 3 розряду з повним робочим днем в підземних умовах; з 02.09.2002 по 22.04.2010 - вибуховиком 4 розряду з повним робочим днем в підземних умовах; з 23.04.2010 - електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду. Звільнений був із підприємства по ст. 38 КЗпП України в зв'язку із виходом на пенсію за віком 26.05.2011. В 2012 році він дізнався, що на протязі його роботи на підприємстві відповідача в період з лютого 1995 року по день його звільнення з роботи, тобто по 26 травня 2011 року, порушувалось законодавство України в частині виплати заробітної плати за час його щорічних відпусток, тому що за час його роботи на підприємстві наказами неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати за час відпустки провадилось із порушенням законодавства. Посилаючись на вищевикладене, просив суд: стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на свою користь недоплачену заробітну плату за час відпусток за період з 08.02.1995 по 26.05.2011 в сумі 15119,48 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 208076,86 грн. та стягнути 2000,00 грн. за надання йому правової допомоги. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» проти позову заперечувала, просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в запереченні. Вислухавши доводи сторін та вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимоги необхідно відмовити, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно копії трудової книжки позивач працював на підприємстві відповідача у період з 17 вересня 1993 року по 26 травня 2011 року на різних професіях та посадах на ПАТ " Криворізький залізорудний комбінат" . Протягом роботи на підприємстві [PERSON] неодноразово знаходився у тарифній відпустці. Спір між сторонами виник з приводу порядку розрахунку середньої заробітної плати при нарахуванні сум оплати за відпустку, починаючи з 1995 року. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засаді змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України Про відпустки порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядку), який застосовується при наданні працівникам відпусток. Пункт 10 вищевказаного Порядку передбачає, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. В період роботи [PERSON] підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі наказів по підприємству, що не заперечується відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи правильність нарахування середнього заробітку за час щорічних відпусток перевірялась на підприємстві Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області в серпні 2012 року. За наслідками якої був винесений припис №04-05-63/141-107 від 17.08.2012 , який скасований судом 28 січня 2014 року. Крім того, 21 вересня 2012 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу розглянуто адміністративну справу за протоколом від 17.08.2012, що надійшов з Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області, за наслідками перевірки від 17.08.2012 про притягнення начальника бюро обліку розрахунків з персоналом до адміністративної відповідальності, за фактом порушення законодавства про оплату праці, застосування п.10 Порядку та встановлено, що в діях [PERSON] відсутні подія та склад адміністративного правопорушення і провадження по справі закрито. Вказана Постанова набрала законної сили 01.10.2012. Отже, обставини відсутності порушень, з боку посадових осіб ПАТ «Кривбасзалізрудком» законодавства про працю, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили. Заперечуючи проти позову, відповідач обґрунтовано послався на вищезазначені обставини, а саме відсутності порушень трудового законодавства відносно [PERSON] Посилання позивача на факт неодноразового підвищення тарифних ставок та посадових окладів всім працівникам на підприємстві відповідача з 08.02.1995 по 03.05.2012, що на його думку є підставою для перерахунку заробітної плати за час відпусток, суд не може взяти до уваги, саме як підставу для задоволення позову у звязку із ненаданням стороною доказів на підтвердження неправильного корегування відповідачем заробітної плати при нарахуванні виплат за час відпусток. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] послався на ч.2 ст. 21 ЗУ « Про відпустки» , який застосовується при наданні працівникам відпусток та зазначив, що при звільненні його з роботи підприємство не виплатило йому всі суми, а саме суми недоплати за час відпусток за період часу з 08.02.1995 по 26.05.2011. Однак, у порушення вимог процесуального закону не надав суду доказів, які б підтверджували такий висновок . Щодо вимог стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації в зв'язку з ростом споживчих цін та моральної шкоди то вони є похідними від вимоги про сплату недоплаченої заробітної плати, компенсації в зв'язку з ростом споживчих цін і задоволенню окремо не підлягають. У звязку з вищевикладеним, суд вважає необхідним відмовити в повному обсязі у позовних вимогах [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed