Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визначення часток у спільній сумісній власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.1997 року виданого Авіаційним-науково-технічним комплексом «Антонов», квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності громадянам: [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях. Квартира в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] перейшла сторонам по справі. Квартира розташована на першому поверсі п'яти поверхового будинку та складається з: двох кімнат жилою площею 30,00 кв. м., у тому числі: перша кімната - 17, 9 кв. м., друга кімната - 12,1 кв. м., кухня площею 7,0 кв. м. ванна кімната - 2,8 кв, м., вбиральня - 1,5 кв. м., коридор - 7,2 кв. м, вбудована шафа - 1,5 кв. м., загальна площа квартири складає 50,0 кв.м. Позивач звертався до відповідача з проханням надати правоустановчі документи на вище зазначену квартиру, однак відповідач відмовився їх надати, на підставі чого почали виникати конфлікти. Для усунення перешкод у користуванні відповідною квартирою та отримання оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], позивач звертався до Шевченківського РУ ГУМВС України у місті Києві, в ході розгляду звернення, було встановлено, що дійсно оригінал свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], знаходиться у [PERSON], яка являється співвласником даної квартири. Позивач не може скористатися своїм правом на частку у квартирі [ADDRESS], через відсутність визначених часток у спільній сумісній власності кожного із співвласників. Добровільно укласти договір про визначення часток у спільній сумісній власності відповідач відмовився та повідомив, що спірні питання буде вирішувати в порядку цивільного судочинства. Тому, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд визнати право спільної часткової власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 50,00 кв.м., з яких 20,00 кв.м. - житлова площа), а саме: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Ухвалою судді від 24.09.2018 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши сторін, дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, з таких підстав. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ст. 41 Конституції України). Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.1997 року виданого Авіаційним-науково-технічним комплексом «Антонов», квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності громадянам: [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях. Квартира в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] перейшла сторонам по справі. Відповідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації №КВ-2018 №28400 від 24.07.2018 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: 2/3 частини за [PERSON], [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Авіаційним-науково-технічним комплексом «Антонов» від 24.01.1997 року; 1/6 частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 1 від 16.11.2005р. № 21-8704; 1/6 частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 1 від 16.11.2005р. №21-8705. Відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом Ѕ частка квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON]. [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Позивач зазначає, що звертався до відповідача з проханням надати правоустановчі документи на вищезазначену квартиру, однак відповідач відмовився їх надати, на підставі чого почали виникати конфлікти. Для усунення перешкод у користуванні відповідною квартирою та отримання оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], позивач звертався до Шевченківського РУ ГУМВС України у місті Києві, в ході розгляду звернення, було встановлено, що дійсно оригінал свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], знаходиться у [PERSON], яка являється співвласником даної квартири. Крім того, позивач додав, що не може скористатися своєю часткою у квартирі [ADDRESS], через відсутність визначених часток у спільній сумісній власності кожного із співвласників. Добровільно укласти договір про визначення часток у спільній сумісній власності відповідач відмовився та повідомив, що спірні питання буде вирішувати в порядку цивільного судочинства. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч. 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності, коли відсутня можливість його відновлення. Зі змісту п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року встановлено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та доказам наявним у матеріалах справи, враховуючи визнання позову відповідачем, закріплений принцип рівності часток у спільній сумісній власності, суд дійшов висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], тому суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved