Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач 31 липня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, шляхом виселення, у якому просить усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві особистої приватної власності приміщенням гаражу №5, площею 24,2 кв.м., розташованого на першому поверсі виробничо-побутової будівлі літ.Б-2 за адресою: м. Дніпро, вул..\~Авіаційна, буд.33-Б, шляхом виселення з цього приміщення [PERSON]. Відповідачем надано суду відзив, у якому, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. За правилами ч.5 ст.. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України в редакції 2003 року). Суд зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі ухвали Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 15 лютого 2006 року (а.с.5-6,7) [PERSON] є власником виробничо-побутової будівлі літ Б-2, площею 640,7 кв.м., розташованої за адресою: м. Дніпро, вул.. Авіаційна, буд.№33-Б, до складу якої входить гараж №5 літ. Б-2, площею 24,2 кв.м. [PERSON] є власником гаражу №6, площею 27,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпро, вул.. Солідарності, буд. №8 (а.с.45). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, захист права власності не є абсолютним та залежить від сукупності обставин, які підлягають дослідженню судом при вирішенні справи по суті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 цієї статті наводить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, не обмежуючись ними і вказуючи про можливість захисту цивільного права та інтересу іншим способом, що встановлений законом або договором. Таким чином, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Тобто спірний гараж, з якого позивач просить виселити відповідача, не є житлом, а є нежитловою будівлею, а тому, через матеріально-правову вимогу "про виселення з нежитлового приміщення" суд вважає помилковим даний спосіб судового захисту порушеного права власності, що обраний позивачем. Крім того, суд зауважує, що позивачем не надано жодних достатніх, допустимих та достовірних доказів того, що відповідач дійсно займає будь-яким чином спірне приміщення гаражу №5, площею 24,2 кв.м., розташованого за адресою: м.\~Дніпро, вул.. Авіаційна, буд. 33-Б. Згідно до ст..81 ЦПК України, згідно ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог вважає позовні вимоги є незаконними, безпідставними, у повному обсязі недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України суд виходить із того, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає, так як у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed