Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позову вказала, що до служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради надійшла заява від гр. [PERSON] , рідної баби малолітньої [PERSON] , 2007 р.н. У своїй заяві громадянка [PERSON] просить сприяння у вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1979 р.н., батька малолітньої [PERSON] , 2007 р.н. Малолітня [PERSON] народилася [INFO] від спільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] , 1984 р.н. У 2009 році шлюб між зазначеними громадянами було розірвано. З того часу малолітня [PERSON] , 2007 р.н., проживала разом з матір`ю, [PERSON] , та перебувала повністю на її утриманні (мати померла [INFO] ). Незважаючи на те, що [PERSON] являється батьком доньки [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, чим порушує вимоги статті 180 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. [PERSON] понад 10 років не піклується про свою доньку, ніяких зв`язків з дитиною не підтримує, матеріально дитину не утримує, не цікавиться її життям, здоров`ям, вихованням і т. ін., тобто повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно висновку Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради Лубенського району від 11.03.2021 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] , 2007 р.н. У судове засідання представник позивача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явилися, але в заяві прохали про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. За згодою позивача, 22.06.2021 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. В судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явилися, але в заяві прохали про розгляд справи у їх відсутність. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що до служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради надійшла заява від гр. [PERSON] , рідної баби малолітньої [PERSON] , 2007 р.н. У своїй заяві громадянка [PERSON] просить сприяння у вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1979 р.н., батька малолітньої [PERSON] , 2007 р.н. Малолітня [PERSON] народилася [INFO] від спільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] , 1984 р.н. У 2009 році шлюб між зазначеними громадянами було розірвано. З того часу малолітня [PERSON] , 2007 р.н., проживала разом з матір`ю, [PERSON] , та перебувала повністю на її утриманні (мати померла [INFO] ). Незважаючи на те, що [PERSON] являється батьком доньки [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, чим порушує вимоги статті 180 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. [PERSON] понад 10 років не піклується про свою доньку, ніяких зв`язків з дитиною не підтримує, матеріально дитину не утримує, не цікавиться її життям, здоров`ям, вихованням і т. ін., тобто повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно висновку Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради Лубенського району від 11.03.2021 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] , 2007 р.н. Нехтування батьківськими обов`язками з боку рідного батька на думку суду, принижує гідність дітей, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дітей як з моральної, так і з правової точки зору. Тому, суд вважає, що є усі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , 2007 р.н. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини за нормами ст.141,150,157 СК України, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. Право звернення до суду з даним позовом та правові наслідки позбавлення батьківських прав врегульовані нормами ст.165-166 СК України. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав, як вже зазначалось вище, є винятковим та крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. А тому в даному спорі, суд вважає за доцільне погодитися з висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 16.03.2021 та встановивши повно і об`єктивно обставини спору, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , 2007 р.н. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. При вирішення позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів суд враховує наступне: Статтею 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і суд, одночасно з позбавленням батьківських прав може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Окрім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. При цьому, ст. 180 Сімейного Кодексу України визначено, що обов`язок утримувати дитину лежить на батьках. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , належним чином не утримує його доньку [PERSON] , 2007 р.н. хоча зобов`язаний це робити . Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дитини, хоча має можливості брати матеріальну участь в її утриманні, так як за віком та станом здоров`я є працездатним, тобто має фізичну можливість працювати, отримувати певний матеріальний дохід та має можливість брати участь в утриманні дитини. При цьому, суд виходить з того, що інших доказів (довідки про призначення інвалідності тощо) суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, з врахуванням того, що відповідач є батьком малолітньої дитини та обов`язок по утриманню якої покладено на нього, при вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідач, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , 2007 р.н у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати пред`явленя позову до суду. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1, 2 ст.76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. По даній справі відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які спростовують твердження позивача. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч.1,2,3,4 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ґрунтуються на вимогах закону, позов є обґрунтованим. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 19, 141, 164, 180-183, 191, 193 СК України, ст.1, 2, 17 Закону України «Про охорону дитинства», п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів»,

Outcome: approved