Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач згідно укладеного договору № б/н від 13.08.2012 р. отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та Правил надання банківських послуг». ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 23.11.2020 р. відповідач має заборгованість по кредитному договору в сумі 12360,26 грн., яка складається з наступного: 11568,27 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 791,99 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 12360,26 грн. за кредитним договором б/н від 13.08.2012 р. станом на 23.11.2020 р. та 2102,00 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить справу розглянути без його участі, не заперечив щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе справу розглянути без його участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив представник позивача в заяві. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 13.08.2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк(а.с.25). Відповідно до умов договору відповідачу банком був наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Згідно наданої представником позивача суду довідки(а.с.24) всього банком було видано відповідачу одну кредитну картку [NUMBER] відкриття 29.12.2015 р., термін дії 02/18. Після укладення договору кредитний ліміт змінювався Банком і відповідач фактично користувався кредитними коштами. Так 29.12.2015 р. кредитний ліміт було встановлено в розмірі 0,00 грн., 03.08.2016 р. - 6000,00 грн., 03.03.2017 р. - 11300,00 грн., 23.09.2017 р. - 10090,00 грн., 29.04.2018 р. - 9540,00 грн., 20.07.2018 р. - 0,00 грн., що підтверджується довідкою позивача(а.с.23). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач виконувала, однак не належним чином. Згідно розрахунків позивача(а.с. 6-18) заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 23.11.2020 р. складала 12360,26 грн., в т.ч.: 11568,27 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 791,99 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обгрунтування позовних вимог позивачем надано суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»(а.с.26) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку(а.с.27-54), які містять відомості щодо тарифів банку, пільгового періоду користування коштами, порядок нарахування заборгованості по кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і Банку, відповідальність сторін, в т.ч. у вигляді пені та штрафу. При цьому, позивачем не надано підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафу), порядку нарахування простроченого тілу кредиту та, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Витяги з Тарифів та з Умов та правил надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяги з Тарифів та з Умов та правил надання банківських послуг, які надані позивачем, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. За таких умов відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок нарахування простроченого тілу кредиту. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Спірні договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. З врахуванням наведеного суд критично оцінює розмір нарахованої позивачу відповідачем заборгованості по простроченому тілу кредиту в розмірі 11568,27 грн. З наданих представником позивача розрахунку заборгованості(а.с.11 на звороті) та виписки по банківським операціям позичальника згідно укладеного договору(а.с.20 на звороті) видно, що станом на 28.02.2018 р.(строк дії кредитної картки) відповідач мав заборгованість по кредиту в сумі 9917,92 грн. В подальшому ним кредитні кошти не використовувались. В той же час згідно вказаної виписки по договору(а.с.19-20) видно, що відповідачем добровільно та банком шляхом списання з інших рахунків позичальника фактично було погашено з 01.03.2018 р. по 23.11.2020 р. заборгованість в сумі 11389,86 грн.: 780,90 грн.(з 01.03.2018 р. по 24.04.2018 р.) + 834,51 грн. (з 25.04.2018 р. по 30.05.2018 р.) + 649,33 грн. (з 31.05.2018 р. по 01.07.2018 р.) + 1246,54 грн.(з 24.07.2018 р. по 27.09.2018 р.) + 1138,60 грн.(з 28.09.2018 р. по 28.11.2018 р.) + 459,56 грн.(з 29.11.2018 р. по 31.01.2019 р.) + 862,15 грн.( з 01.02.2019 р. по 31.03.2019 р.) + 888,61 грн.(з 01.04.2019 р. по 31.05.2019 р.) + 448,21 грн.(з 01.06.2019 р. по 31.10.2019 р.) + 4081,45 грн.(з 01.11.2019 р. по 23.11.2020 р.). Таким чином відповідачем фактично заборгованість по простроченому тілу кредиту було погашено. Враховуючи, що відповідачем після 01.03.2018 р. було погашено заборгованість по кредиту, а тому вимоги позивача стягнути з відповідача 791,99 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України за період з 01.02.2020 р. по 29.02.2020 р. виходячи із суми заборгованості 11568,27 грн. за простроченим тілом кредиту(а.с.17) є безпідставними. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed