Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У листопаді 2014 року з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська до суду надійшла справа за позовною заявою [PERSON], яку вона у серпні 2015 року уточнила та остаточно просила суд, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.07.2013 року винесену по ВП 30690548 старшим державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції скасувати, виключити з опису та звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.05.2011 року по цивільній справі № 2-289/11 було частково задоволено позов ПАТ «Унікредитбанк» та стягнуто з [PERSON] 2\~162\~595 грн. 10 коп. заборгованості за кредитним договором, у задоволенні вимог до [PERSON] відмовлено. Також, було задоволено зустрічний позов [PERSON] про визнання договору поруки від 27.06.2008 року припиненим. Рішення набрало чинності 14.09.2011 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2013 року по цивільній справі № 419/690/2012 було задоволено її позов та припинено право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Також в порядку поділу спільної сумісної майна подружжя їй було виділено та визнано за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та 28,19/100 квартири [ADDRESS]. При зверненні про реєстрацію права власності, рішенням № 3878262 від 11.07.2013 року їй було відмовлено у реєстрації права власності у звязку з наявністю обтяжень щодо вищезазначеного нерухомого майна. 19.06.2013 року вона надала до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції заяву та документи для реєстрації за нею права власності на квартиру № 101, що розташована у будинку № 15а по вул. Суворова у м. Дніпропетровську. Рішенням № 4092167 від 19.07.2013 року їй було відмовлено у реєстрації права власності у звязку з наявністю обтяжень щодо вищезазначеного нерухомого майна. Постановою адміністративного окружного суду від 27.08.2013 року, рішення про відмову у реєстрації права власності визнано незаконним, реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зобовязано здійснити реєстрацію права власності на її імя. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року, за заявою позивачки позовні вимоги в частині скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.07.2013 року, винесену по ВП 30690548, старшим державним виконавцем Бабушкінського ВДВС [PERSON] залишено без розгляду. Позивачка у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила справу слухати без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій проти задоволення позову не заперечував, просив справу слухати без його участі. Представник ПАТ «Унікредитбанк» у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник Бабушкінського ВДВС у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник Красногвардійського ВДВС у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа \~\~має \~\~право в порядку, \~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2011 року, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Унікредитбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, задоволені частково, та зустрічні позовні вимоги відповідача [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Унікредитбанк» про припинення договору поруки, задоволені у повному обсязі. Рішення набрало чинності 14.09.2011 року (а.с. 46-79, 81). На підставі вищезазначеного рішення, 10 грудня 2012 року державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON], було складено Акт опису та арешту майна, а саме: квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] (а.с.15-20). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2013 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа Публічне акціонерне товариство «Унікредитбанк» про поділ спільного майна, були задоволені, та припинено право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та квартиру № 15-а по вул. Суворова у м. Дніпропетровську. Також, даним рішенням у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділено [PERSON] та визнано право власності на квартиру [ADDRESS]; виділено [PERSON] та визнано право власності на 28,19/100 частин квартири [ADDRESS]. У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на 71,81/100 частин квартири [ADDRESS] (а.с.82-83). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2013 року, вищезазначене рішення залишено без змін. Як встановлено у судовому засіданні, 19.06.2013 року позивачка звернулася до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на 28,19/100 квартири № 1, що розташована у будинку № 37 по вул. Чкалова у м. Дніпропетровську. За результатами розгляду такої заяви державним реєстратором було прийнято Рішення про відмову в державній реєстраційній прав та їх обтяжень від 11.07.2013 № 3878262, яким позивачу відмовлено у державній реєстрації за ним права власності на квартиру № 1, що розташована у будинку № 37 по вул. Чкалова у м. Дніпропетровську, у звязку з тим, що постановою старшого державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] від 19 липня 2013 року, накладено арешт на квартиру № 101, що розташована у будинку № 15-а по вул. Суворова у м. Дніпропетровську та квартиру № 1, що розташована у будинку № 37 по вул. Чкалова у м. Дніпропетровську, які належать боржнику [PERSON], у межах суми звернення стягнення 2\~162\~595 грн. 10 коп. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року, дії реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області щодо відмови [PERSON] у реєстрації права власності на нерухоме майно: 28,19/100 квартири [ADDRESS] на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2013 року по справі № 419/690/2012, визнано протиправними; зобовязано реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати за [PERSON] право власності на нерухоме майно: 28,19/100 квартири [ADDRESS] на підставі рішення Красногвардійського районного суд м. Дніпропетровська від 20.02.2013 року по справі № 419/690/2012 (а.с.87-60). Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України, встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, [PERSON] на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 24 травня 2013 року, набула право власності на квартиру [ADDRESS] та на 28,19/100 квартири [ADDRESS]. Так, судом встановлено, що позивачка набула право власності на спірні квартири в спосіб та у порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках та вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Крім того, відповідно до положень ч. 1\~ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження»,\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснив, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] та власницею 28,19/100 частин квартири [ADDRESS]. Позивачка не є особою, права, якої обтяжуються, а тому її право власності на нерухоме майно, у відповідності до положень\~ст. 321 ЦК України, не може бути обмежено шляхом арешту за боргами іншої особи. Тому, суд приходить до висновку, що необхідно виключити з акту опису та арешту майна квартиру [ADDRESS] та 28,19/100 частин квартири [ADDRESS], з метою захисту права власності позивача на це майно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України,\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідачів [PERSON], ПАТ «Унікредит Банк», Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати по справі у рівних частках у розмірі по 913 грн. 50 коп. з кожного. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved