Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності посилаючись на те, що їй належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS]. Право власності на цей будинок вона набула на підставі свідоцтва про право власності від 20 лютого 2001 року, на підставі розпорядження міського голови міста Рівного № 283-Р від 16 лютого 2001 року. До цього її теперішній будинок складав 57/100 будинку, в якому ще проживали співвласники [PERSON] та [PERSON] їх частка будинку була знесена з наданням їм житла міськвиконкомом (рішення Рівненського міськвиконкому № 400 від 10 жовтня 1990 року, пункт 53). В ордерах на надання квартири [PERSON] і [PERSON] від 19 лютого 1991 року зазначено, що однокімнатні квартири по [ADDRESS] надаються у зв'язку з відселенням з [ADDRESS]. Вказує, що на вказану частку будинку вона набула право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 серпня 1997 року, виданого Другою Рівненською державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 3-568. Право власності на будинок зареєстроване в Рівненському міському БТІ за № 99-90-27570 інвентарна справа № 8789. Спадкодавець [PERSON] набула право власності на житло, яке заповіла позивачу шляхом укладення договору купівлі-продажу 14 березня 1963 року 1/3 частини будинку в [ADDRESS]. При цьому в договорі купівлі-продажу, посвідченого Ровенською державною нотаріальною за реєстраційним № 2-1431, було зазначено, що в постійне користування [PERSON] з трьох кімнатного будинку відходить одна кімната, кухня, половина сіней з південної сторони будинку 1/3 хліва. У своєму позові [PERSON] також зазначає, що проживаючи в будинку [PERSON] законним способом добудувала свою частку будинку (кухню, кімнату і коридор).. Розмірі її частки з добудовою став складати 44 квадратних метри На цю добудову визнане право власності [PERSON] в рішенні виконкому Ровенської міської ради № 221 від 9 червня 1982 року. В цьому рішенні частина будинку, яка належить [PERSON] зазначена як квартира [ADDRESS]. Тобто, протягом десятків років і [PERSON] і калаур І.І. як спадкоємець володіли, користувались і мали в приватній власності не абстрактні відсотки будинку, конкретні індивідуально визначені приміщення будинку. На підставі вказаного рішення міськвиконкому БТІ було зобов'язане внести відповідні зміни у звітно-реєстраційні документи, із реєстрацією права власності на будинок. В експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку в Рівненському обласному БТІ були чітко розмежовані площі двох квартир в будинку № 76 по вулиці Димитрова в міс Ровно, в який проживали [PERSON] (кв.№2) і [PERSON] (кв.№1).Актом приймання в експлуатацію від 15 грудня 1988 року добудова була прийнята державною комісією і тому Рівненське обласне БТІ внесло зміни в реєстраційні документи, визначивши розмір частки [PERSON] в 57/100 будинку [PERSON] отримала правовстановлюючий документ - свідоцтво про право особистої власності на домоводоління від 28 квітня 1989 року. [PERSON] зазначає , що державний нотаріус Першої Рівненської нотаріальної контори Василюта Л.А. видаючи Свідоцтво про право на спадщину за законом (20/100 будинку по вул. Дворецькій) від 18 липня 1995 року [PERSON] неправдиво зазначила, що житлова площа цього будинку складає 55, 6 кв. не перевіривши чи існує в реальності нерухомість, на яку видається свідоцтво про спадщину. У цей час, частина будинку, що належала [PERSON] та його матері, вже була знесена, внаслідок чого вони отримали дві однокімнатні квартири. Отримавши свідоцтво про право на спадщину [PERSON] цю неіснуючу на той час частину будинку подарував [PERSON], що підтверджується повідомленням начальника відділу загального нагляду прокуратури Рівненської області [PERSON] начальника Рівненського міського БТІ від 15 серпня 1996 року, в якому вказано, що працівник БТІ [PERSON] в липні 1995 року без огляду на місці видала довідку характеристику на неіснуючу частину будинку, що дало можливість вчиняти договір дарування на неіснуючу в реальності нерухомість. У зв»язку з чим , у своєму позові [PERSON] просить визнати її право власності на будинок [ADDRESS] (в стані, який зареєстрований в Рівненському міському бюро технічні інвентаризації на даний час) та визнати необгрунтованим оспорювання цього праві, та її правовстановлюючих документів на будинок [PERSON] У судове засідання позивач не з»явилась, представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, з вказаних у позові підстав, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, подав до суду заперечення, які підтримав та вказав, що [PERSON] згідно договору дарування від 03.01.1996р. посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу [PERSON] набув права власності на 43/100 частини будинковолодіння [ADDRESS]. Даний договір зареєстрований за № 20-135-1475 в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації 12.02.1996 року, в порядку який діяв на час виникнення правовідносин, законним чином. Решта 57/100 частин будинку 21.08.1997 року перейшла (від спадкодавця [PERSON].) у власність [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказана частка будинку 43/100 є ідеальною, в натурі не виділена, а тому і не могла бути знесеною, знесення двох кімнату в будинку є лише зменшенням його площі, а частки в праві власності на будинок залишились незмінними. У зв»язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог КП «РМБТІ» вважає, що позов підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року встановлено, що власником 1/3 частини будинку [ADDRESS] була [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу від 14 березня 1963року, за яким їй в постійне користування відійшла одна кімната, кухня, половина сіней з південної сторони будинку та 1/3 частина хліва. Будинок складався з трьох кімнат та господарських приміщень. Власником 2/3 частин вказаного будинку був [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 21 червня 1968року, відповідно до якого будинок в цілому складався з трьох кімнат, загальною площею 46,30кв.м та господарських приміщень. В подальшому [PERSON] було здійснено прибудову (кухню, кімнату та коридор), на яку рішенням виконкому Ровенської міськради народних депутатів №221 від 9 червня 1982р. визнано право власності та дозволено обласному бюро техінвентаризації зареєструвати їх на праві Особистої власності та внести відповідні зміни у звітно - реєстраційні документи, і на підставі якого, частина будинку(квартира №2) комісією прийнята в експлуатацію, що підтверджується актом держприйомки від 15 грудня 1988р. Із цього акту вбачається, що будинок по [ADDRESS] є одноповерховим будинком, що складається з двох квартир. 2-га квартира, що належить [PERSON] складається із 2 житлових кімнат, кухні, сіней, коридору загальною площею 44,0 кв. м, житлова площа 21,9кв.м. Із технічного паспорту житлового будинку по [ADDRESS], який видано Рівненським ОБТІ у 1982 році вбачається, що в будинку 2 квартири: квартира під № 1 загальною площею 49,5кв.м., житловою 33,7; квартира під №2-загальною площею 44,0кв.м, житловою-21,9кв.м. Рішенням Ровенської міськради народних депутатів №104 від 12.04.1989року вирішено оформити право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS], а 28 квітня 1989року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на 57/100 частин вказаного будинковолодіння. 28 квітня 1989р. Ровенською міською радою народних депутатів видано свідоцтва про право власності, [PERSON] - на 23/100 частини зазначеного будинковолодіння, [PERSON]-20/100 частин. Рішенням виконкому Ровенської міськради народних депутатів №247 від 28 червня 1991р. вирішено відселити [PERSON] з будинку [ADDRESS], яке відмінено рішенням цієї ж ради за№1216-р від 12.10.1992р. Рішенням виконкому Ровенської міської ради народних депутатів №400 від 10 жовтня 1990року виділено [PERSON] та її сину [PERSON] дві однокімнатні квартири в зв'язку зі зносом їх'будинку [ADDRESS]. На підставі цього рішення 19 лютого 1991 року [PERSON] видано ордер на зайняття приміщення житловою площею 17,44 кв.м [ADDRESS] та [PERSON] видано ордер на зайняття приміщення житловою площею 17,44 кв.м [ADDRESS] з примітками «відселення з [ADDRESS]. 22.12.1992р. [PERSON] видано свідоцтво про право власності на дану однокімнатну квартиру. Крім того, Апеляційним судом Рівненської області у своєму рішенні від 20 лютого 2014 року встановлено, що докази про те, що 23/100 частини та 20/100 частин зазначеного будинковолодіння, [PERSON] та [PERSON] у вказані строки та порядку відчужені або продані в примусовому порядку, або прийнято рішення виконкому міськради про безоплатний перехід цих частин будинку №76 у власність держави відсутні, а тому, при отриманні [PERSON] та [PERSON] квартир з державного житлового фонду, частина домоволодіння, яка належала їм на праві власності не вибула з їх володіння, оскільки відчуження та знищення будинку ними за правилами ст. 33 ЖК УРСР та п.66 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP", не відбулося, крім того решта частина будинку (57/100) знаходилася у власності [PERSON], що унеможливлювало знесення всього будинку. Розпорядженням голови Рівненської міської управи №650-р від 22.06.1993року дозволено [PERSON], що мешкає по [ADDRESS] власними силами знести частину будинку що належить до квартири №1 (кімнати жилою площею 13,7 кв.м та 20,0кв.м); кухню кв.№1 площею 9,1 кв.м та коридор площею 2,8 кв.м. закріплено на кв.№2. 21 лютого 1997 року померла [PERSON], її спадкоємцем за заповітом є [PERSON], яка 21.08.1997року отримала свідоцтво про право на спадщину на 57/100 будинку [ADDRESS](будинок складається із жилої площі 21,9 кв.м. 18.07.1995р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] її сину [PERSON] на 20/100 частин будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] та належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності виданого 28.04.1989р. 25.12.1995р. Рівненським ОБТІ видано [PERSON] довідку- характеристику на 43/100 спірного будинку з метою відчуження, а 3.01.1996р. [PERSON] подарував [PERSON] 43/100 спірного будинковолодіння. За встановленим чинним законодавством порядком не було припинено право власності [PERSON] та [PERSON] відповідно на 20/100 та 23/100 будинковолодіння [ADDRESS], тому видача в подальшому свідоцтва про право на спадщину та відчуження 43/100 частин вказаного нерухомого на [PERSON] здійснено відповідно до діючого законодавства. Договір дарування був переданий [PERSON] при його укладенні 3 січня 1996 юку, про що зазначено у п. 8 вказаного договору дарування, а тому з цього моменту у останнього виникло право власності на дарунок, - 43/100 житлового будинку за дресою [ADDRESS]. На підставі викладеного виконавчому комітету Рівненської міської Ради, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в позові до Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації, [PERSON], [PERSON] про визнання реєстрації права власності недійсним та її скасування відмовлено за безпідставністю. [PERSON] в позові до [PERSON], [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору дарування недійсними відмовлено за безпідставністю. Таким чином встановлено, що [PERSON] є власником 43/100 частин будинку, оскільки договір дарування вчинений у відповідності до законодавства, право власності на 20/100 та 23/100 частин вказаного будинковолодіння у [PERSON] та [PERSON] із наданням їм квартир не припинилось, частки не вибули з їх володіння у зв»язку з чим визнати право власності [PERSON] на весь будинок [ADDRESS] в стані, який зареєстрований в Рівненському міському бюро технічної інвентаризації на даний час та визнати необґрунтованим оспорювання цього права та правовстановлюючих документів [PERSON] немає законних підстав, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Outcome: dismissed