Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 1680 від 10.11.2016 р. та стягнення 25400 грн., сплачених на виконання зазначеного договору. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 10 листопада 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» укладено договір фінансового лізингу №1680 з додатками, предметом якого є транспортний засіб трактор Foton FT 244, умови якого він підписав, не прочитавши повністю текст договору. У день підписання договору він сплатив ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» 25\~000 грн. авансового платежу та 250 грн. за банківські послуги. Зачекавши 30 днів і не отримавши предмету лізингу, перечитавши договір, він зрозумів, що здійснив не авансовий платіж за трактор, а комісію за організацію угоди, яка не входить до вартості предмета лізингу. Авансовий платіж має складати 50 % від вартості предмета лізингу і має бути сплачений додатково. Відповідач відмовився повернути йому сплачену суму коштів, зазначивши, що він має звертатися із заявою про розірвання договору і що у такому разі за умовами договору 25000 грн. є комісією за організацію угоди і не підлягають поверненню. Відповідно до п.4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачену договором умову щодо неповернення комісії лізингодавцем у разі відмови споживача виконати договір він вважав несправедливою. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пославшись на обставини, наведені у позовній заяві, заявив, що внаслідок юридичною необізнаності його фактично ошукали. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому пояснив, що він звертався до відповідача із заявою про визнання укладеного правочину нікчемним та повернення позивачу сплачених ним коштів, на що від ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» надійшов лист з пропозицією подати заяву про розірвання договору. Однак при розірванні договору за його умовами 25000 грн. є комісією за організацію угоди і не підлягають поверненню, а тому він вважає договір недійсним, так як у ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» відсутня ліцензія на надання фінансових послуг, передбачена договором комісія не є лізинговим платежем і є незаконною, несправедливою умовою договору по відношенню до позивача як споживача. Також представник позивача вважав незаконною умову договору щодо обовязку лізингоодержувача сплатити авансовий платіж у розмірі 50 % вартості предмета лізингу, посилався на те, що договір не посвідчений нотаріально, як це передбачено ст. 799 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча відповідач належним чином був повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України справа судом розглянута заочно, на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши наявні надані у справі докази, судом встановлені обставини справи і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 10 листопада 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» укладено письмовий договір фінансового лізингу №1680 (далі Договір), предметом якого є транспортний засіб трактор Foton FT 244. Відповідно до п. 3.3.1. [PERSON] як лізингоодержувач до отримання предмету Договору, на умовах та у порядку, передбаченому Договором, зобовязаний сплатити передбачені даним Договором платежі (а.с. 12-21). ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» відповідно до п. 3.1.1. Договору зобовязалася придбати Предмет Лізингу в порядку та на умовах даного Договору та інших письмових домовленостей між сторонами та передати його Лізингоодержувачу. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними у укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Положенням ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до\~\~ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Суд вважає, що вказаним вимогам законодавства договір фінансового лізингу від 10.11.2016 року №1680 з додатками до договору № 1, 2, відповідає. Даний договір містить найменування товару, розмір лізингових платежів та строк лізингу. Умови даного договору є чіткими, зрозумілими та містять детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Крім того, підставою вважати, що [PERSON] були повідомлені умови даного договору та додатків до нього, є його особистий підпис на кожному аркуші Договору та додатків до даного договору. Факт підписання даного договору та додатків до нього позивачем не оспорюється. У відповідності до ч.1 та ч.2\~\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6\~\~ст. 203 ЦК України. З наданий матеріалів справи суд не вбачає встановлених законом підстав щодо визнання даного правочину недійсним. Відповідно до п.8.2. Договору вартість Предмета Лізингу становить 246000грн. Пунктом 9.1. статті 9 Договору передбачено, що Комісія за організацію Угоди становить 10% від вартості предмету лізингу, які позивач сплатив у день підписання Договору (а.с. 11). Пунктом 9.2. статті 9 Договору передбачено, що авансовий платіж складає частину від вартості Предмета Лізингу в розмірі 50 % від вартості Предмета Лізингу, зазначеного в Договорі та у Додатку № 1 до нього. Згідно з п.4.1. статті 4 Договору Лізингодавець передає у користування Предмет Лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 30 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію Угоди; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу. Суд констатує, що посилання позивача на порушення його прав як споживача згідно Закону України «Про захист прав споживачів» є не доведеними та безпідставними. Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив, що ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» діяла в рамках повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про фінансовий лізинг». Посилання позивача, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як відповідачем було включено до договору можливість не повертати кошти, сплачені у якості комісії за організацію Угоди, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації у звязку з розірвання або невиконанням ним договору, суд вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки спеціальним законом, який регулює правові та економічні засади фінансового лізингу, є Закон України «Про фінансовий лізинг», відповідно до ст. 16 якого лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Безпідставним суд вважає також посилання позивача на недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення договору, оскільки ст. 799 ЦК України не відноситься до правил регулювання договору лізингу. Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахування особливостей, встановленим параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. Загальні положення про найм (оренду) містяться у параграфі 1 глави 58 ЦК України. Заявляючи про відсутність у відповідача ліцензії на надання фінансових послуг, позивачем не надано доказів на підтвердження цього, до того ж відсутність ліцензії відповідно до ст. 227 ЦК України не є безумовною підставною для визнання правочину недійсним. Згідно з п.20 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивач не надав до суду достатніх доказів того, що відповідач ввів його в оману під час укладання договору фінансового лізингу, а тому такі доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору фінансового лізингу від 10.11.2016 року №1680, укладеного між що ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та [PERSON], тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed