Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який було в подальшому збільшено, до [PERSON], [PERSON], Рожнівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акту на право власності на землю, визнання недійсним договорів купівлі продажу, скасування державної реєстрації. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником нерухомого майна за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни, вул. Хутірська, буд. 15, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 15-ою Київською Державною нотаріальною конторою 15.11.1993 року за № 2с-832. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, інвентарний номер 430, реєстровий номер 430, реєстровий номер 68, складеного на ім'я [PERSON], розташоване за вказаною адресою нерухоме майно складається з жилого будинку літ. А1 (1946 р. побудови), сараю літ. Б (1970 р. побудови), прибудови літ. В (1970 р. побудови), гаража літ. Г (1975 р. побудови), вбиральні літ. Д (1970 р. побудови), погребу літ. Е, колодязю літ. К, огорожі літ. N(1-2). 04.10.1996 р. Рішенням Рожнівської сільської ради девятої сесії 22 скликання № 15 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,27 га, в тому числі 0,25 для обслуговування житлового будинку за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни. На підставі вказаного рішення 09.04.2001 року їй видано Державний акт про право приватної власності на землю, бланк серія КВ б/н, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5185. Таким чином, відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, що межує із домоволодінням позивача. Сільська рада приймаючи рішення від 04.10.1996 року № 15 «Про передачу земельних ділянок громадян у приватну власність», прийняла рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,27 га. Проте Державний акт був виданий 09.04.2001 року на більшу площу земельної ділянки, а саме, 0,283 га (для обслуговування жилого будинку 0,25 га, та ведення особистого підсобного господарства 0,033 га). Тобто, при розробленні технічної документації до державного акта на право приватної власності на землю, розмір земельної ділянки було необгрунтовано збільшено на 0,013 га. Під час виготовлення землевпорядної документації на земельну ділянку [PERSON] в подальшому було допущено ще одну помилку, а саме: межа ділянки проходить по одному з обєктів нерухомості позивача сараю літ. Б. Це підтверджується топографічною зйомкою земельної ділянки в с. Рожни Броварського району по вул. Хутірській, 15, виготовленою на замовлення [PERSON] [PERSON], який діє на підставі ліцензії, серія АВ №547408, виданої Державною службою геодезії, картографії та кадастру 14.07.2010 року. Вказує, що із отриманням нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, а саме свідоцтва про право на спадщину, в у неї виникло право на земельну ділянку саме під її нерухомістю. З огляду на це, прийняття сільською радою рішення про надання у власність [PERSON] земельної ділянки, видача їй державного акта на земельну ділянку, розташовану під нерухомістю позивача, свідчить про порушення прав [PERSON] та норм чинного законодавства, що діяли на той момент. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила задовольнити її позовні вимоги. У судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області у судове засідання не зявився, до суду надійшов лист у якому голова сільської ради [PERSON] просив слухати справу у відсутності представника сільської ради. Приватний нотаріус [PERSON] також подав заяву про слухання справи у його відсутність. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 1993 року є власником житлового будинку №15 по вул. Хутірська в с. Рожни Броварського району Київської області, позначеного на плані «А-1» та інших господарськиї споруд: сарай цегляний - «Б», прибудова цегляна «В», гараж «Г», вбиральня «Д», погріб «Е», колодязь «К», огорожа. Рішенням виконавчого комітету Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області від 26 грудня 2003 року було передано безкоштовно у власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1868 га за адресою: с. Рожни вул. Хутірська, 15 Броварського району Київської області, на якій розташований вищевказаний будинок. На підставі вказаного рішення Броварським науково виробничим землевпорядно-архітектурним бюро у грудні 2003 року було розроблено технічну документацію для виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку, на підставі якої 22 березня 2004 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1868 га для обслуговування житлового будинку серії КВ № 047245 кадастровий номер 3221287201:01:011:0005. З опису меж у даному державному акті вбачається, що дана земельна ділянка від точки «Б» до точки «В» є суміжною з земельною ділянкою [PERSON] Також з матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 1996 року рішенням Рожнівської сільської ради девятої сесії 22 скликання № 15 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,27 га, за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни. На підставі вказаного рішення 09.04.2001 року [PERSON] видано державний акт про право приватної власності на землю, серія КВ б/н, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5185, за яким їй передано у власність 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,33 га для ведення особистого підсобного господарства. У матеріалах справи міститься також технічна документація із землеустрою щодо виготовлення обмінного файлу для введення у базу даних і присвоєння кадастрового номера на земельну ділянку [PERSON], виготовлена ТОВ «Український земельний кадастр» у 2010 році на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серія КВ б/н, яка містить експлікацію земель та абрис земельної ділянки, де зазначено в описі меж від точки «Б» до точки «В» землевласник [PERSON] (а.с.189- 192 том 1). Також у вказаній технічній документації міститься заява [PERSON] про те, що вона не заперечує, що при геодезичних роботах площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства зменшилася з 0,033 до 0,0255 га. і виготовлено було відповідний абрис. У судовому засіданні зясовано, що 07 серпня 2012 року [PERSON] на підставі договорів купівлі продажу придбала у [PERSON] земельні ділянки 0,2500 га, кадастровий номер 3221287201:01:011:0053, на якій розташований житловий будинок №13 по вул. Хутірська в с. Рожни Броварського району Київської області та 0,0255 га. кадастровий номер 3221287201:01:011:0052 у с. Рожни (а.с.19 22). На підставі договору від 28 серпня 2012 року, укладеного між [PERSON] та ДП «Центр державного земельного кадастру» у 2013 році було виготовлено технічну документацію із землеустрою ( 68-98). Як пояснили у судовому засіданні сторони, порядок користування земельними ділянками склався давно, фактично з часу отримання [PERSON] та [PERSON] державних актів на право власності на земельні ділянки, і до весни 2014 року жодних суперечок між [PERSON] та колишнім власником земельної ділянки [PERSON] та новим власником [PERSON] не виникало. [PERSON] сторонами самовільно не переносилися. Лише після виникнення між сторонами конфлікту, 16 травня 2014 року було складено акт обстеження земельної ділянки [PERSON], у якому зазначено, що при обстеженні та геодезичному обмірі земельної ділянки площею 0,1868 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що є у власності [PERSON], було виявлено, що фактична межа земельної ділянки, якою користується [PERSON] не відповідає державному акту, а саме частині її земельної ділянки на якій розташовано сарай, перебуває у власності [PERSON] Також в акті зазначено, що державні акти на право власності на землю [PERSON] та [PERSON] виготовлені не вірно, а саме допущено помилку при визначенні координат та конфігурації суміжних земельних ділянок. Представники позивача в засіданні пояснили, що саме та обставина, що частина сараю, яка належить [PERSON] знаходиться на земельній ділянці [PERSON] і є підставою звернення до суду із даними позовними вимогами. Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише з підстав, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Згідно положень ст.12 ЗК України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу на території сіл, селищ, міст належить до повноважень сільських, селищних, міських рад. У ч. 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). За змістом абзацу першого ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. З досліджених у судовому засіданні доказів не вбачається жодних порушень норм чинного законодавства Рожнівською сільською радою Броварського району Київської області при прийнятті рішення від 04 жовтня 1996 року у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки. Сільська рада діяла у межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законом. Не надано й позивачем належних та допустимих доказів порушення її законних прав, свобод чи інтересів при прийнятті оскаржуваного рішення, оскільки таке жодним чином не визначає місце знаходження господарської споруди позивача та не визначає меж та координат земельних ділянок. З висновку судової земельно технічної експертизи від 19 листопада 2015 року вбачається, що відомості які містяться в Публічній кадастровій карті суттєво відрізняються від інформації, яка міститься в Технічній документації по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та близькі до відомостей які містяться в Поземельній книзі стосовно земельної ділянки [PERSON] Відомості які містяться в Публічній кадастровій карті суттєво відрізняються від інформації, яка міститься в технічній документації із землеустрою щодо виготовлення обмінного файлу для введедня в базу даних і присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку гр. [PERSON] на території с. Рожни Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, яка розроблена ТОВ «Український земельний кадастр» у 2010 році (а.с. 177-195), але співпадають з межами земельних ділянок, відповідно до координат поворотних точок меж, які містяться в Поземельній книзі, та в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, [PERSON], яка розроблена ДІЇ «Центр земельного кадастру» у 2013 році. Як зазначалося вище державний акт на земельну ділянку площею 0,1868 га для будівництва та обслуговування житлового будинку серії КВ № 047245 кадастровий номер 3221287201:01:011:0005 позивачу [PERSON] було видано 22 березня 2004 року, а технічна документація виготовлялася у 2003 році. При виготовленні вказаної технічної документації 08 жовтня 2003 року складався акт встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, у якому зазначено, що він складений у присутності землевласника [PERSON], було проведено встановлення на місцевості та погодження меж земельної ділянки [PERSON] Зазначено, що межі на місцевості проходять згідно з абрисом, який є невідємною частиною акту, ніяких претензій при встановленні зовнішньої межі не заявлено, межі погоджені і не виникає спірних питань. Зазначений акт погоджено із сусідами, в тому числі і з [PERSON] З наведеного випливає, що про існування державного акта, виданого на імя [PERSON] 09 квітня 2001 року із площею земельних ділянок, їх місцезнаходженням, координатами та межами позивач [PERSON] знала або могла дізнатися з 2001 року або ж з 2003 року, тобто з часу, коли виготовлялася технічна документація щодо видачі державного акту на право власності на земельну ділянку як [PERSON], так і особисто [PERSON] та з часу погодження та встановлення меж на місцевості, проте з відповідним позовом за захистом своїх прав звернулася лише у 2014 році і до власника [PERSON], яка придбала земельну ділянку із встановленою технічною документацією площею та встановленими і погодженими межами на місцевості попереднім власником. Крім того експерт [PERSON], який виконав судову експертизу у даній справі, у судовому засіданні пояснила що частина сараю, належного позивачеві, згідно технічної документації, що виготовлялася на замовлення позивача [PERSON] у 2003 році, а також згідно її державного акта не знаходився повністю на земельній ділянці позивача. Тобто на час виготовлення технічної документації та видачі державного акта [PERSON] факт про лише часткове розміщення сараю на її земельній ділянці був відомий. Статтею 257 ЦК України закріплено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України) Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання державного акту на право приватної власності на землю, серія КВ б/н, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5185, за яким [PERSON] передано у власність 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,33 га для ведення особистого підсобного господарства у звязку з пропуском строку позовної давності. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки площею 0,25 га, зареєстрованого в реєстрі №5765, кадастровий номер 3221287201:01:011:0053, то суд приходить до висновку про відхилення позовних вимог і в цій частині у звязку з їх недоведеністю. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановленазаконом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Позивачем же суду не надано належних та допустимих доказів стосовно недійсності договору купівлі продажу земельної ділянки, не наведено жодної з підстав, визначених законом. Не встановлено їх і в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що при придбанні нею земельних ділянок, жодних суперечок не було, межі між сторонами були встановлені і вони ними користувалися. Крім того, вона жодним чином не порушує будь які права позивача щодо користування ним своєю власністю сараєм. Представники позивача не надали суду жодних доказів, чим саме відповідач [PERSON] порушує, не визнає, чи оспорює права свободи чи інтереси [PERSON] Враховуючи викладене, не підлягають і задоволенню позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку номер 3221287201:01:011:0053, що розташована по вул.. Хутірській,13 у с. Рожни Броварського району Київської області. Посилання позивача на порушення вимог законодавства при виготовленні технічної документації [PERSON] у 2013 році не є підставою для скасування державної реєстрації її права власності, оскільки дана технічна документація не є предметом спору. Суд відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Посилання представників позивача на ту обставину, що 18 січня 2016 року до Державного земельного кадастру було внесено виправлення у відомостях щодо помилки координат поворотних точок меж земельної ділянки [PERSON] не спростовують висновків суду та додані матеріали не відображають місця знаходження після внесення змін спірного сараю. Крім того відповідача [PERSON] не було повідомлено у визначеному законом порядку про внесення відповідних виправлень, оскільки такі зміни можуть впливати на його право та обовязки..

Outcome: dismissed