Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, вимогами якого є: визнання відмови державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко Олени Василівни у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , незаконною; зобов`язання Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . загальною площею 50,60 кв. м.; стягнення з Міністерства юстиції України на користь [PERSON] судових витрат в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 29 серпня 2017 року позивач звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] його дружини [PERSON] . Ця квартира була придбана в 2003 році [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині квартири. При ознайомлені державним нотаріусом з документами на спадкову квартиру, було встановлено розбіжності в назві вулиці , на якій знаходиться будинок. В одних документах назва вулиці зазначена як « Стрілкова », в інших - як « Стрілецька ». В зв`язку з цим нотаріусом постановою від 29 грудня 2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вважає, що відмова в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є необгрунтованою. Одна із співвласниць квартири [PERSON] 2 серпня 2005 р. подарувала позивачу свою частку квартири у розмірі 1/2 всієї площі, яку вона разом позивачем та його дружиною придбала 25 червня 2003 року. У витязі з Державного реєстру правочинів, оформленому нотаріусом Морозовим Є.В . 02.08.2005 р . , адреса подарованої частини квартири зазначена - [ADDRESS] . Цей запис є додатковим свідченням того, що назви Стрілкова і Стрілецька фактично є назвами однієї й тої ж вулиці і мова в різних документах йде про одну й ту ж квартиру [ADDRESS] адресою. Нотаріус Черноморченко О.В. не звернула увагу на невірний переклад працівником БТІ м. Донецька з російської на українську мову назви вулиці у оформленому ним витязі про реєстрацію власності на нерухоме майно від 15.09.2003 р. Ухвалою суду від 06.07.2018 р. відкрито провадження у справі. 18.09.2018 р. нотаріусом Дванадцятої Київської державної Нотаріальної контори Черноморченко О.В. надано суду відзив, в якому просить просить слухати справу у відсутності представника контори та просить суд при ухваленні рішення врахувати, що у зв`язку з неможливістю встановлення факту належності спадкового майна та факту його державної реєстрації за різними назвами адреси вулиць, Дванадцята київська державна нотаріальна контора не може видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову квартиру (а.с. 32). 25.10.2018 р. представником МЮ України Підгородецькою О.Ю. надано суду пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Постановою нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та/або [ADDRESS] в зв`язку з неможливістю встановлення факту належності майна та факту його державної реєстрації, в зв`язку з різними адресами назв вулиць. Позивач вищевказану відмову просить суд визнати незаконною, оскільки вважає, що Витяг з Державного реєстру правочинів №1301838 від 02.08.2005 року (надалі-Витяг), підтверджує факт дарування квартири [ADDRESS] . Окрім того позивач вважає, що Витяг є свідченням того, що вулиця Стрілецька та Стрілкова , є однією та тією ж вулицею та адресою, а різне їхнє зазначення у документах (БТІ та договору купівлі-продажу) є лише невірним перекладом з російської мови. Враховуючи те, що в правовстановлюючих документах на квартиру [ADDRESS] , яку має намір успадкувати позивач, існують розбіжності у назві вулиць та площі, що відповідно не дає можливості нотаріусу ідентифікувати майно та встановити факт його належності відповідним особам, відтак вважає відмову нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори правомірною. Позивач у судовому засіданні позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи у задоволенні позову просить відмовити. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 20.02.1954 р. уклали шлюб (а.с. 5). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у м. Києві, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 4178 (а.с. 6). Предметом спору є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ця квартира була придбана в 2003 році [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини квартири. Одна з співвласниць даної квартири [PERSON] 02 серпня 2005 р. подарувала позивачу свою частку квартири у розмірі 1/2 всієї площі, яку вона придбала 25 червня 2003 року. В договорі дарування, посвідченому приватним нотаріусом Морозовим Є.В ., назва вулиці , на якій знаходиться квартира, записана як «Стрілецька» згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого БТІ м. Донецька 15.09.2003 р. Але в договорі дарування зазначено: «Ця частина квартири належить Дарувальниці на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 25.06.2003 року приватним нотаріусом Сліпко В.О. по реєстру №3592, зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 15.09.2003 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №1177788, номер запису 195 в книзі 4/19 дк-118». (а.с. 9, 10). Первинним документом на дану квартиру є технічний паспорт, виданий Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 16 травня 2003 року. В ньому назва вулиці вказана російською мовою як « Стрелкова ». В договорі купівлі-продажу цієї квартири від 25 червня 2003 року, посвідченому приватним нотаріусом Сліпко И. О., назва вулиці записана українською мовою як « Стрілкова » (а.с. 7-8). При реєстрації права власності на придбану квартиру в Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 15.09.2003 р. назва вулиці записана як «Стрілецька», незважаючи на те, що в договорі купівлі-продажу цієї квартири записана як « Стрілкова ». В реєстрі БТІ від 15.09.2003 р. підставою виникнення права власності вказаний договір купівлі-продажу квартири 3592 /25.06.2003/ посвідчений приватним нотаріусом Сліпко В.О. У витязі з Державного реєстру правочинів, оформленому нотаріусом Морозовим Є .В . ,2.08.2005 р. , адреса подарованої частини квартири зазначена такою: [ADDRESS] . 29 серпня 2017 року позивач звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті 11 березня 2017 року його дружини [PERSON] . В той же день йому був видний витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи за номером 61141079 (а.с. 12). До спадщини входить частина квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При ознайомлені державним нотаріусом з документами на спадкову квартиру було встановлено розбіжності в назві вулиці, на якій знаходиться квартира. В одних документах назва вулиці зазначена як « Стрілкова », в інших - як « Стрілецька ». В зв`язку з цим нотаріусом постановою від 29 грудня 2017 року мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 13). Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Обставини, на які вказує позивач у позовній заяві, потребують доказування у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.І ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Спадкоємець, на підставі ст. 66 Закону України "Про нотаріат", має право отримати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. Не можна успадкувати лише право на спадкове майно, не прийнявши на себе обов`язки з ним пов`язані. Спадкоємець не може прийняти одну частину спадщини, а від другої відмовитися. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також, як передбачено підпунктом пп. 4.12. п. 4 Глави 10 Розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Як вбачається з матеріалів справи Постановою нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та/або [ADDRESS] в зв`язку з неможливістю встановлення факту належності майна та факту його державної реєстрації, в зв`язку з різними адресами назв вулиць. Позивач вищевказану відмову просить суд визнати незаконною, оскільки вважає, що Витяг з Державного реєстру правочинів №1301838 від 02.08.2005 року, підтверджує факт дарування квартири [ADDRESS] . Окрім того позивач вважає, що Витяг є свідченням того, що вулиця Стрілецька та Стрілкова , є однією та тією ж вулицею та адресою, а різне їхнє зазначення у документах (БТІ та договору купівлі-продажу) є лише невірним перекладом з російської мови. Згідно з пп. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу 11 Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. У ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно п. 4 Гл. 8 Розділу І Порядку, нотаріус перевіряє справжність кожного аркуша документа, який викладений на спеціальних бланках нотаріальних документів та подається для вчинення нотаріальних дій, за допомогою Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів згідно з Порядком ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2009 № 2053/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.11.2009 за № 1043/17059 (далі Порядок ведення). Пп. 4.18. п. 4 Глави 10 Розділу 2 Порядку визначено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від ЗО травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. До складу спадщини, як встановлено ч. 1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 4.14 Глави 10 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Враховуючи те, що в правовстановлюючих документах на квартиру [ADDRESS] , яку має намір успадкувати позивач, існують розбіжності у назві вулиць та площі, що відповідно не дає можливості нотаріусу ідентифікувати майно та встановити факт його належності відповідним особам, відтак суд вважає відмову нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори правомірною та відмовляє позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed