Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

28.10.2013 року позивач звернулася до суду з позовом та зазначила, що 24.10.2013 року на засіданні сесії депутатів Новооржицької селищної ради Оржицького району Полтавської області, в присутності громадян, зокрема, голови селищної ради, секретаря ради, депутатів ради, працівників КП «Новооржицьке БЛАГО» громадянка [PERSON] обмовила її, назвавши хамкою, сказавши, що вона ображає людей, займається здирництвом та наживається на людському горі, маючи непомірно велику заробітну плату, вимагала, щоб [PERSON] звільнилася з посади директора КП «Новооржицьке БЛАГО», бо не гідна цієї посади. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому, після уточнення позовних вимог, просила суд зобов'язати відповідача вибачитися у неї при свідках за приниження її честі і гідності, а також ділової репутації та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, а саме, спростувати слова «хамка», що позивачка займалася здирництвом, наживалася на людському горі, що позивачка негідна посади, яку займає, в присутності депутатів на засіданні сесії Новооржицької селищної ради, просила також стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалася на обставини, викладені в позові, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі, сказала, що не ображала позивачку на сесії селищної ради, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача і відповідача, заслухавши свідків, розглянувши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на нижченаведене. Судом встановлено, 24.10.2013 року відбулося засідання сесії депутатів Новооржицької селищної ради Оржицького району Полтавської області, на якому були присутні, зокрема, голова селищної ради Буркацька О.М., секретар ради Недбайло В.П., депутати: Весельська І.І., Кайдаш Т.П., Бондаренко Л.О., [PERSON], Товстоп’ят Б.Г., [PERSON], Баєва Н.Й., Кулагін І.М., працівники КП «Новооржицьке БЛАГО»: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], громадянка [PERSON] Сторони погодились, що під час вказаного засідання були присутні позивач та відповідач. Допитані у судовому засіданні свідки зазначили слідуюче. Свідок [PERSON], являється працівником КП «Новооржицьке Благо» зазначила, що була на сесії ради, чула, як відповідач говорила, що у комунальному підприємстві нічого не роблять, хоча мають великі зарплати, зазначала, що надходять скарги щодо поведінки [PERSON] від населення. Свідок [PERSON], яка працює касиром «Новоржицького Благо» зазначила, що була на сесії. [PERSON] говорила, що до неї звертаються люди з приводу образ з боку позивача на їх адресу. Також говорила, що у позивача велика зарплата, її треба зменшити. Свідок [PERSON] працює у КП «Новооржицьке Благо» зазначила, що на сесії [PERSON] говорила, що [PERSON] ображає людей, має велику зарплату і при цьому нічого не робить. Про велику зарплату говорила і [PERSON], і інші депутати. Інші свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначили, що образливих слів у бік позивача відповідач не висловлював. [PERSON] лише зачитувала звернення людей з приводу завищених тарифів по воді. Твердження позивачки [PERSON] про те, що громадянка [PERSON] в присутності вищезазначених громадян назвала її «хамкою», сказавши, що вона ображає людей, займається здирництвом та наживається на людському горі, маючи непомірно велику заробітну плату, вимагала, щоб [PERSON] звільнилася з посади директора КП «Новооржицьке БЛАГО», бо не гідна цієї посади, оцінюється судом критично, так як жоден з присутніх на засіданні сесії селищної ради громадян, які були допитані в судовому засіданні якості свідків не підтвердив таке твердження позивачки. Взаємовідносини, що склалися урегульовані слідуючими нормами законодавства. Згідно ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частиною 1 ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу його гідності та честі. Згідно частини 1 ст. 299 ЦК фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Згідно вказаних норм фізична особа з приводу захисту вказаних немайнових прав має право звернутися до суду. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Пунктом 19 Постанови передбачено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Тому, суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 Цивільного кодексу України. Враховуючи зазначені норми законодавства, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача вибачитися у неї при свідках за приниження її честі і гідності, а також ділової репутації та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, а саме, спростувати слова «хамка», що позивачка займалася здирництвом, наживалася на людському горі, що позивачка не гідна посади, яку займає, в присутності депутатів на засіданні сесії Новооржицької селищної ради, так як в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивачки, що відповідачка висловлювала в її адресу такі слова. Факт образи у вигляді слова «хамка» не було підтверджено ні свідками позивача, ні свідками відповідача. Інші судження відповідача суд оцінює як критичні, оскільки відповідач являється директором КП «Новооржицьке Благо» яке надає комунальні послуги на території Новоржицької селищної ради, роботою якого громадяни громади можуть бути не задоволені. Окрім того, позивач як доказ того, що відповідач регулярно направляє у різні інстанції щодо діяльності КП «Новооржицьке Благо» скарги за підписами жителів с.Новооржицьке не є належним доказом у розумінні положень ст. 60 ЦПК України, оскільки за змістом позову позивач вважає, що слід поновити її особисті немайнові права з урахуванням висловлювань на її адресу саме 24.10.2013 року. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed