Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

03.03.2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору б/н від 22.03.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 5300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до Умов та правил надання банківських послуг та умов договору. Проте, відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 31.10.2016 року у сумі 20\~581,45 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 5228,98 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 11\~746,21 грн., заборгованість за пенею та комісією 2150,00 а також штрафів відповідно умов кредитного договору. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості та понесені судові витрати. В судове засіання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наолягав на задоволенні позову. Відповідач просив справу розглянути у його відсутність . В наданій суду заяві просив у задоволенні позову відмовити з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду на підставі ч.4 ст. 267 ЦПК України, зазначивши, що строк дії картки закінчився 31 березня 2013 року, а останні платіж здійснено 25.03.2013 року . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 22.03.2011 року, згідно умов якого [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви приєднався до Умов та правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ , та відповідачу була надана кредитна картка зі встановленим кредитним лімітом (а.с.12). Згідно договору, умов та правил надання банківських послуг, відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та зобовязався у строк, визначений договором, виконати свої зобов?язання по своєчасному погашенню суми заборгованості перед Банком , а також сплачувати плату за кредит на користь банку відповідно до умов договору . Позивач виконав обовязок перед відповідачем, відповідно до умов договору, відкривши картковий рахунок та надавши кредитний ліміт на платіжну картку , що підтверджено розрахунком заборгованості за договором (а.с.9-11). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку позивача відповідач зобов'язання щодо погашення кредиту в повній мірі не виконував, що призвело до утворення заборгованості. Таким чином суд дійшов висновку про порушення відповідачем права позивача на отримання наданих кредитних коштів. Згідно Умов та правил надання банківських послуг (1.1.7.12) дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта . За наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку непогашеної заборгованості за договором , дія договору закінчується після повного погашення заборгованості . З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки виданої відповідачу був встановлений до 31.03.2013 року. Розрахунком заборгованості також підтверджено, що останній платіж відповідачем здійснено 25 березня 2013 року. Відповідачем суду надана заява про застосування строку позовної давності до винесення рішення відповідно до вимог ч.3 ст. 267 ЦК. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору в цій справі та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про комплексне банківське обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Разом із тим , суд приходить до висновку , що передбачений законом строк позовної давності позивачем у даній справі дотриманий не був, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що відповідач не виконував взятих на себе зобов'язань щодо погашення кредиту, після закінчення 31.03.2013 року строку дії картки нова картка для відповідача не перевипускалась, проте ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК " звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 03.03.2017 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України по справі 6-133цс14 від 01 жовтня 2014 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного права. Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову слід скасувати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed