Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати , посилаючись , що з1 лютого 2012 р. була прийнята на роботу старшим науковим співробітником відділу науково-експозиційної діяльності .7 червня 2012 р. переведена заступником завідувача науково-дослідного відділу. 11 червня 2012 р. призначена виконуючим обов'язки завідувача науково-дослідного відділу.30 липня 2013 р. переведено на посаду завідувача науково- дослідного відділу з вивчення голодоморів в Україні. Наказом № 81-К від 02.09.2014 р. звільнена за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, п. З ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним та безпідставним.Обов'язки, покладені на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, виконувала. З колегами по роботі не конфліктувала, особистих рахунків ні з ким не мала. Адміністрація музею неодноразово давала високу оцінку роботі. Дисциплінарне стягнення вважає безпідставним та незаконним. Не ознайомлена з вимогами Інструкції з діловодства. Перед винесенням дисциплінарного стягнення роботодавець не зажадав від неї пояснювальної записки та, відповідно, не посилається на неї в наказі. Адміністрація музею не забезпечила схоронності документів ввіреного відділу. З 23.06.2014р. по 3.07.2014р. хворіла . 3.07.2014р. ознайомили з наказом №84 від 20.06.2014р. згідно з яким була винесена догана за несвоєчасну підготовку матеріалів для виставкових плакатів та виставкові брошури, що призвело до зриву Плану основних заходів музею на 2014р. У наказі №160 від 28.08.2014 p., з яким ознайомлена 01.09.2014 р. подана неправдива інформація щодо ненадання планів та звітної документації. Всі звіти та плани мною було подано вчасно. Керівництво музею не надавало необхідну для неї , як для завідувача науково-дослідного відділу з вивчення голодоморів в Україні, інформацію. Генеральний директор музею [PERSON] та заступник генерального директора(з експозиційної, фондової та реставраційної роботи) [PERSON] самоусунулися від керівництва науково-дослідним відділи .і з вивчення голодоморів в Україні, не реагували на її запити та пропозиції. 1 вересня 2014р. під час наради директор зачитав наказ про її звільнення з посади з 2.09.2014р. , від отримання якого вона відмовилась, оскільки вважає що там викладена неправдива інформація . 2.09.2014р. прийшла отримати наказ про звільнення та трудову книжку , однак після підписання обхідного листка документи їй не видали. Просить поновити на роботі завідуючем науково-дослідного відділу з вивчення голодоморів в Україні , стягнути середній заробіток за час прогулу . В судове засідання в подальшому не з»явилась, просила розглядати справу в її відсутність в межах позовних вимог викладених 1.10.2014р. Представник відповідача позов не визнав , вказував на те що позивача звільнено без порушень законодавства. Просив розглядати справу в відсутність, вказував на те що 31.07.2015р. змінено назву музею на Національний музей «Меморіал жертв Голодомору». 3-тя особа в судове засідання не з»явився. Суд , заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Встановлено , що позивач з1 лютого 2012 р. була прийнята на роботу старшим науковим співробітником відділу науково-експозиційної діяльності .7 червня 2012 р. переведена заступником завідувача науково-дослідного відділу. 11 червня 2012 р. призначена виконуючим обов'язки завідувача науково-дослідного відділу.30 липня 2013 р. переведено на посаду завідувача науково- дослідного відділу з вивчення голодоморів в Україні. 31.07.2015р.Наказом Міністерства культури України № 559 змінено назву Національного музею «Меморіал пам»яті жертв голодоморів в Україні « на Національний музей «Меморіал жертв Голодомору». Наказом № 81-к від 1 вересня 2014р. позивача звільнено з посади завідувача науково-дослідного відділу з вивчення голодоморів в Україні в звязку з систематичним невиконанням без поважних причин своїх обов'язків, покладених на неї Положенням про науково-дослідний відділ з вивчення голодоморів в Україні Національного музею "Меморіал пам'яті жертв голодоморів в Україні" та Посадовою інструкції завідувача науково-дослідного відділу з вивчення голодоморів в Україні, з урахуванням того, що до неї раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, відповідно до п.3 статті 40 Кодексу законів про працю України. Перед застосуванням дисциплінарного стягнення відповідно до ст.. 149 КЗпП України п.8.4 Колективного договору відповідач отримав від Позивача письмове пояснення , також проведено службове розслідування (а.с.192-203) Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі віди стягнення : виговор та звільнення. Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, а до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений термін може бути розірваний власником або уповноваженим органом у разі систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались засоби дисциплінарного стягнення. Відповідно до п. 10 ст. 247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником , який є членом професійної спілки. Судом встановлено, що позивачка двічі порушила внутрішній трудовий розпорядок ( наказ № 124 від 31.07.2014р. , наказ № 132 від 6.08.2014р. ) та є членом профспілкової організації та згідно протоколу первинної профспілкової організації від 28.08.2014 року було постановлено дати згоду на звільнення з заводу по ст. 40 п.3 КЗпП України за неодноразове порушення правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 210-222) Таким чином, у відповідача були правові підстави для звільнення позивача з роботи у відповідності до п.3ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважної причини обовязків покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку якщо до працівника раніше застосовувалося дисциплінарне стягнення. При таких обставинах суд приходить до висновку , що відповідачем додержано норми законодавства , що регулюють вивільнення працівника , передбачені ст.40 п.3,149, 247 КЗпП України, не порушені права позивача при звільненні , тому позов є безпідставним та не підлягає задоволенню .

Outcome: dismissed