Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що у шлюбі з відповідачкою перебував з 1999 року по2013 рік. Від спільного подружнього життя мають дітей: [PERSON], 2001 року народження, [PERSON], 2004 року народження. При розлученні суд не вирішив питання про місце проживання дітей. Вказав, що він працює, має постійний заробіток, забезпечений житлом. Відповідачка, натомість не працювала та не працює, перебувала на його утриманні. Житла не має, живе разом з батьками в Івано-Франківській області, клімат якої є несприятливим для здоров'я дітей. Просив суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], 2001 року народження, та [PERSON], 2004 року народження, разом з батьком - [PERSON] за місцем його проживання: [ADDRESS] У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що після розлучення він з відповідачкою та дітьми залишились проживати в м. Боярці. Протягом нетривалого часу відповідачка забрала дітей та поїхала проживати до своїх батьків. Але повернувшись діти були ослаблені. На час розгляду справи продавжують проживати разом в одній квартирі. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні відповідачка проти позову заперечувала. Суду пояснила, що дійсно проживає разом з позивачем та дітьми в одному помешканні. Отримує аліменти на утримання дітей, тому кошти має. Просила відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області підтримав поданий суду висновок комісії, просив вирішити спір враховуючи висновок та інтереси дітей. Вказав, що дійсно сторони проживають за однією адресою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 30 грудня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Цінівській сільській раді Рожнятівського району Івано-Франківської області. Батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Нормою ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Стиваавввввааття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 6 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, ґрунтуючись на рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. 11 серпня 2009 року [PERSON] отримав ордер на жиле приміщення №003090 на зайняття квартири [ADDRESS]. Ордер виданий на сімю з чотирьох чоловік: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки форми 3, виданої ОСББ «Боярчанка» 07 травня 2014 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS], складеного Боярською міською радою Києво-Святошинського району Київської області, вбачається що для проживання малолітніх дітей [PERSON], 2001 року народження, та [PERSON], 2004 року народження, створені належні умови. З пояснень позивачки та відповідача вбачається, що на час розгляду справи сторони проживають по місцю реєстрації разом з неповнолітніми дітьми. Сторони не можуть знайти порозуміння з питань участі кожного із батьків у вихованні дітей. Батько та мати дитини проживають разом, кожен з батьків позитивно характеризується, за місцем реєстрації та проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дітей. Доводи позивача, що він проявляє більше уваги та турботи до дітей, піклується про їх здоров'я, порівняно з матір'ю дитини, суд до уваги не бере, оскільки піклування про матеріальне забезпечення дитини та його духовний розвиток є обов'язком кожного з батьків відповідно до існуючих їхніх можливостей. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. При розгляді справи орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації надав висновок на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 29 вересня 2014 року №24 (протокол №19). При цьому вважали за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], 2004 року народження, та [PERSON], 2001 року народження, як з батьком - [PERSON], так і з матір'ю - [PERSON] З пояснень представника служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області вбачається, що основною підставою для вирішення даного питання є спільне проживання в одному помешканні батьків неповнолітніх дітей. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі наведеного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, та приймаючи до уваги вік малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], яким безумовно потрібна як материнська, так і батьківська турбота, оскільки між дитиною та матір'ю з самого народження існує тісний зв'язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у фізичному та емоційному розвитку дитини, відсутність підтвердження грубого чи егоїстичного ставлення [PERSON] до дітей та будь-яких інших виключних обставин, а батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у їх вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю щодо встановлення часу спілкування, або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням, сторони проживають разом в одній квартирі, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed