Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON], яка також діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Сімферопольської міської ради, третя особа [PERSON], в якому просила зобов'язати відповідача перенести огорожу, що знаходиться між домоволодіннями [ADDRESS] і [ADDRESS] та встановити її на межі землекористування, зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у закріпленні межовими знаками межі, що розділяє земельні ділянки [ADDRESS] і [ADDRESS], а також підтвердити спільну межу, що розділяє вказані земельні ділянки, у розмірі, що зазначений у кадастровому плані земельної ділянки від 18.02.2014р. та надати дозвіл на оформлення документів на приватизацію земельної ділянки площею 0,0532 га для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS] без узгодження межі з відповідачем [PERSON] Вимоги мотивовані тим, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS], рішенням Сімферопольської міської ради від 25.07.2013р. ним наданий дозвіл на розробку проектів землеустрою по відведенню земельної ділянки [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд. [PERSON] належить 73/100 частки домоволодіння [ADDRESS], в його користуванні знаходиться земельна ділянка площею 352 кв.м, яка граничить із земельною ділянкою, якою користуються позивачі. Позивачка уклала договір з приватним підприємцем [PERSON] на виконання топографо-геодезичних робіт, при обстеженні земельної ділянки встановлено, що огорожа між домоволодіннями сторін завалена в бік домоволодіння позивачів, проте, відповідач відмовляється перенести огорожу, що робить неможливим закріплення межових знаків, також відповідач [PERSON] не надає свою згоду на закріплення кутів повороту меж земельної ділянки, у зв'язку з чим, позивачка вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов по тих же підставах, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника. Повідомлена у клопотанні причина неявки у судове засідання не може бути визнана поважною, оскільки доказів на підтвердження зайнятості представника відповідача в іншому судовому засіданні не представлено, у зв'язку з чим, враховуючі, що в матеріалах справи знаходяться письмові заперечення відповідача проти позову, суд розглядає справу на підстав наявних у ній доказів. Представник Сімферопольської міської ради та третя особа [PERSON] у судове засідання також не з'явилися, повідомлені належним чином, в матеріалах справи є їх заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши позивачку та її представника, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], які у судовому засіданні пояснили, що відповідач [PERSON] відмовляється підписувати акт приймання-передачі межових знаків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв'язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Частиною 1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом та законом від 06.09.2005р. [PERSON] належить 3/8 часток жилого будинку по [ADDRESS], [PERSON] належить 1/8 частка вказаного жилого будинку (а.с.34,35,36,54,55,56). Згідно рішення виконкому Сімферопольської міської ради №365 від 12.12.2000р. [PERSON] є опікуном [PERSON] (а.с.23). [PERSON] належить 1/2 частка жилого будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.1986р. (а.с.37). Рішенням Сімферопольської міської ради від 25.07.2013р. №765 [PERSON], [PERSON], [PERSON] наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтованою площею 0,0532 га для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с.21). Згідно свідоцтва відділу комунального господарства виконавчого комітету Сімферопольської міської ради від 05.07.1978р. 73/100 частки домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.14). На підставі рішення колегії суддів Апеляційного суду АР Крим від 27.04.2006р. [PERSON] виділена земельна ділянка розміром 352 кв.м по [ADDRESS] (а.с.102). 28 лютого 2013р. [PERSON] уклала договір з фізичною-особою підприємцем [PERSON] на виконання топографо-геодезичних робіт по кадастровій зйомці земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.58), згідно якої був розроблений проект землеустрою по відведенню земельної ділянки (а.с.176). Відповідач [PERSON] відмовляється підписувати акт приймання-передачі межових знаків, що підтверджується поясненнями свідків та не заперечувалось відповідачем під час судового розгляду. Звертаючись до суду з позовною вимогою про зобов'язання відповідача перенести огорожу та встановити її на межі землекористування позивачка вказує, що рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 11.10.2011р. відповідача вже було зобов'язано перенести вищевказану огорожу та встановити її на межі землекористування, проте, рішення суду до теперішнього часу не виконано, у зв'язку з чим, вона знову звернулась з даною вимогою до суду. Під час судового розгляду встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 10.11.2011р. у цивільній справі №2-18/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Сімферопольської міської ради про встановлення межі між домоволодіннями, зустрічний позов задоволено, зобов'язано [PERSON] за рахунок власних коштів перенести огорожу, яка знаходиться між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] та встановити її на межі землекористування (а.с.45-48). Рішенням Апеляційного суду АР Крим від 31.01.2012р. рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя від 10.11.2011р. у вищевказаній частині залишено без змін (а.с.50-52). У судовому засіданні сторона позивача повідомила, що в рамках даної справи йдеться про перенесення тієї же самої огорожі, що була предметом позовних вимог в рамках цивільної справи №2-18/11, разом з тим, зазначила, що на час прийняття судом рішення від 10.11.2011р. ще не існувало рішення Сімферопольської міської ради від 25.07.2013р. №765 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки. Згідно з ч.2 ст.223 ЦПК після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Оскільки на час розгляду справи встановлено існування судового рішення, що набрало законної сили, яким відповідача [PERSON] зобов'язано за рахунок власних коштів перенести огорожу, яка знаходиться між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] та встановити її на межі землекористування, підстав для повторного винесення рішення суду з цього приводу не вбачається, у зв'язку з чим, у задоволенні позову в цієї частині слід відмовити. Статтею 158 ЗК України визначені органи, що вирішують земельні спори. Так, за ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. За ч. 3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Згідно зі ст. ст. 106, 158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, не підвідомчий суду. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). За ч. 5 ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. З огляду на вищезазначене, суд також не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині підтвердження судом спільної межі, що розділяє земельні ділянки, якими користуються сторони, та надання судом згоди на приватизацію земельної ділянки без узгодження меж з [PERSON] Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання перенести огорожу, підтвердження спільної меж, та надання згоди на приватизацію земельної ділянки без узгодження меж з [PERSON], суд також вважає за необхідне відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкоду у закріпленні межовими знаками межі земельних ділянок, які випливають з первісних позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed