Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

07 травня 2019 року з Харківського районного суду Харківської області до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення аліментів на повнолітню дитину», на обґрунтування якого позивач зазначила, що 09 серпня 2011 року між нею та відповідачем Харківськім районним судом Харківської області шлюб було розірвано. Від зазначеного шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 2003 - 2019 рік [PERSON] платив їй аліменти на утримування сина [PERSON] до досягнення ним 18 років. Оплата аліментів проходила на підставі рішення Харківського районного суду. Оплата аліментів проходила нерегулярно, але заборгованості по аліментним зобов`язанням на сьогодні немає. Нині, син є учнем державного навчального закладу «Регіональний механіко - технологічного центру професійної освіти Харківської області» (ДНЗ «Регіональний Центр») 3 рівень акредитації. Для підтримання нормальної життєдіяльності (придбання одягу, продуктів харчував бракує коштів і син потребує матеріальної допомоги. У даний час працює не офіційно і має можливість надавати син таку допомогу,але відмовляється це робити. У зв`язку з цим син гостро потребує отримання матеріальної допомоги від батька, фактично знаходячись на утриманні матері. Вона працює, проте грошових коштів на прожитковий мінімум їм з сином не вистачає. Відповідач неповнолітніх дітей на утриманні не має, по іншим виконавчим листам з нього не стягається.Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду до закінчення навчання (а. с. 1). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, зареєстровану за вхідним № 6914/19-вх від 30.09.2019 року, з проханням справу розглянути у її відсутність, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі (а. с. 56). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, зареєстровану за вхідним № 5758/17-вх від 20.08.2019 року, в якій просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі (а. с. 47). Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін по справі свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Як убачається із Свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 03.04.2001 року Утківською селищною радою Харківського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 03.04.2001 року зроблено відповідний запис за № 3, та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (серії [NUMBER] ), виданого 09.08.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 170. (а. с. 8). Згідно довідки, наданої селищним головою Ватутінської сільської ради від 12.03.2019 року № 291, [PERSON] проживає за адресом: [ADDRESS] та має склад сім`ї: сина - [PERSON] , 2001 року народження, сина - [PERSON] , 2015 року народження, які зареєстровані та проживають разом із нею (а. с. 9). Відповідно до довідки, наданої ДНЗ «Регіональний центр» від 18.02.2019 року № 136, [PERSON] з 01.09.2017 року вступив до державного навчального закладу «Регіональний механіко - технологічного центру професійної освіти Харківської області» (ДНЗ «Регіональний Центр») ІІІ рівень акредитації. На даний час він навчається н 2 курсі денного навчання. Строк закінчення навчання 30.06.2020 року(а. с. 11). Відповідно до свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER] ), виданого 15.08.2012 року Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.08.2012 року, про що цього ж дня зроблено відповідний актовий запис за № 82. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а. с. 12). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (зі змінами та доповненнями). Відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов`язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Положеннями частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тотожне за своїм правовим змістом роз`яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Крім того, суд виходить з того, що зазначений обов`язок також закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України). Як убачається з роз`яснень, наданих у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 Сімейного кодексу України, і своїх повнолітніх дочку, сина. Норми права, які містяться у частині 1 статті 199 Сімейного кодексу України наголошують, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття /незалежно від форми навчання/, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Відповідно до положень частини 1 статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і /або/ у частці від заробітку /доходу/ платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина друга статті 200 Сімейного кодексу України). Крім того, вирішуючи спірні правовідносини суд враховує, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частина друга статті 199 Сімейного кодексу України). Враховуючи наведені норми права та обставини справи, що були досліджені судом, а саме досягнення [PERSON] повноліття; продовження ним навчання, яке не припинено та потребує надання матеріальної допомоги; наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу та відсутність будь-яких судових рішень про стягнення з [PERSON] коштів на утримання інших осіб /у тому числі батьків/ суд, з урахуванням, стану здоров`я, сімейного і майнового положення кожної з сторін приходить до висновку, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - [PERSON] - необхідно встановити у твердій грошовій сумі, про що не заперечував відповідач. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення аліментів на повнолітню дитину»повністю, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір - це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом [PERSON] звернулась до суду у 2019 році. Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456 - VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України. Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» № 2629-VІІІ від 23.11.2018 року з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1921 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 768,40 гривень, виходячи з розрахунку: 1921 гривень х 0,4 = 768,40 гривень. Однак на підставі приписів пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона як позивач у справі про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору. Отже, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] , суд доходить й до висновку про те, що з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір у сумі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved