Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач Публічне Акціонерне Товариство « Акцент -Банк» звернувся до Алуштинського міського суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №АВNНRC079220004 від 15.01.2008 року у сумі 30 006 гривень 07 копійок. В процесі розгляду справи представник позивача зменшив суму позову, надавши уточнений розрахунок, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 17 118 гривень 67 копійок. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до кредитного договору від 15.01.2008 року №АВNНRC079220004, укладеного між позивачем та відповідачем, [PERSON] отримав від позивача кредит у розмірі 2 090 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості. Умови кредитного договору відповідачем систематично порушуються, у зв'язку з чим станом на 25.07.2013 року його заборгованість за кредитним договором перед позивачем складає 17 118 гривень 67 копійок. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що позивачем пропущено строк для пред'явлення позову до суду, на застосуванні якого наполягає. Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи , прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Так, згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наданих суду доказів встановлено, що відповідно кредитного договору від 15.01.2008 року №АВNНRC079220004, укладеного між позивачем та відповідачем, [PERSON] отримав від позивача кредит у розмірі 2 090 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості. Позивач стверджує, що умови договору відповідачем систематично порушуються, у зв'язку з чим, станом на 25.07.2013 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 17 118 гривень 67 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1974, 98 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 190, 23 гривень, заборгованості з комісії у розмірі 781, 66 гривень , заборгованості з пені у сумі 12 880, 43 гривні, а всього заборгованості за кредитом 15 827 , 30 гривень. Штраф ( фіксована частина) складає 500 гривень і штраф ( відсоток від суми заборгованості ) складає 791 , 37 гривень . Отже, на даний час відповідач повинен сплатити за кредитним договором позивачеві 17118, 67 гривень. Щодо твердження представника відповідача про сплив строку позовної давності , то з таким твердженням не погоджується, оскільки строк позовної давнини встановлений договором у 5 ( п'ять) років, який на момент направлення позову до суду 20. 09. 2013 року не сплив. Відповідно до положень Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини , що передбачено статтею 11 ЦК України. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, на що вказує стаття 509 ЦК України. Згідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом . У відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства . У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк - термін. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором (стаття 536 ЦК України ). Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою згідно до статті 546 ЦК України . Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 ЦК України ). Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання . Згідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за цим Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, на стягненні якої позивач наполягає у розмірі 17 118,67 гривень. Статтями 256-257 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 260, частин 1 і 5 статті 261, частин 3-4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Укладеним між сторонами кредитним договором №АВNНRC079220004 від 15.01.2008 року у зобов'язанні позичальника повернути кредит та сплатити усі передбачені договором суми, встановлений строк (термін) його виконання - не пізніше 15.07.2009 року, внаслідок чого з урахуванням вищевказаних х положень статті 530 Цивільного кодексу України, таке зобов'язання підлягало виконанню відповідачем у цей строк (18 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту та сплати всіх сум не пізніше 15.07.2009 року). Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У строк, встановлений договором, а саме: не пізніше 15.07.2009 року, відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором: не повернув кредит та не сплатив усі передбачені договором суми. Отже, починаючи з 15.07.2009 року, відповідач вважається таким боржником, що прострочив виконання зобов'язань у строк, встановлений договором - не пізніше 15.07.2009 року. Перебіг позовної давності (строк, у межах якого банк може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права) за даними вимогами почався 15.07.2009 (від дня коли кредитор довідався або міг довідатися про порушення свого права та про відповідача-позичальника, який його порушив). З матеріалів справи вбачається, що згідно поштового штемпелю (а.с.23) позивач надіслав позовну заяву до Алуштинського міського суду 20.09.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Окрім того, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення штрафу, стягнення на заставлене майно тощо). При цьому суд звертає увагу на те, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за кредитним договором банком одночасно нарахована пеня та штраф, що являється незаконним. Так, за змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності , а не окремими видами штрафних санкцій. Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно - правовому відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання( прострочення виконання грошового зобов'язання) , що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення , а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності , розумності та справедливості. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з огляду на наведене та пропущення строку позовної давності позивачем. Твердження представника позивача про ту обставину, що до спірних правовідносин слід застосувати позовну давність терміном у 5 років, як це передбачено умовами договору, які , ніби - то , відповідач отримав окремо від договору, є недоведеним. Так, на неодноразові вимоги суду надати оригінал зазначених умов, де вказано на позовну давність у 5 років і які підписані сторонами, як того вимагає закон, позивач зазначив, що такі умови являються однотипними і підпису сторін не потребують. Щодо вимоги суду надати положення про кредитування, яке діяло на момент укладення спірного договору і яким повинен був користуватися позивач у своїй діяльності, представник позивача також ухилився, посилаючись на те, що таке положення, якщо воно існує, знаходиться у архіві , а тому надати судові його не можливо. За таких підстав суд погоджується із твердженням представника відповідача про необхідність застосування строку позовної давності саме у 3 ( три) роки, як передбачено законом. Крім того, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат у сумі 300 гривень 07 копійок, оскільки у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором йому відмовлено у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed