Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Скаржник звернувся до суду із скаргою на дії Святошинського РВДВС м. Київ. Скарга мотивована тим, що 22.11.2017 старшим державним виконавцем Святошинського РВ ДВС м. Київ Щербак В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-4201/1998, виданого 14.08.1998 Оболонським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.08.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Заявник вважає, що така постанова винесена державним виконавцем з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, строк пред'явлення якого закінчився у травні 2015 року. Посилаючись на наведене, просить суд визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського РВДВС м. Київ Щербак В.В. від 22.11.2017 про відкриття виконавчого провадження. Від представника скаржника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність скаржника та його представника, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі. Від головного державного виконавця Святошинського РВДВС м. Київ Белана І.В. надійшов відзив на скаргу, в якому відділ просить відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування. Стягувач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлялася належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав. Рішенням Мінського районного суду м. Києва від 14.08.1998 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.08.1998 і до досягнення дитиною повноліття. 14.08.1998 на підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист №2-4201, який було пред'явлено на виконання до відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві. Постановою державного виконавця від 22.11.2005 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4201. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.09.2012 за поданням державного виконавця видано дублікат виконавчого листа №2-4201 від 14.08.1998 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки. Як вбачається з відміток на дублікаті виконавчого листа, в подальшому 22.05.2015 державним виконавцем було винесено постанову на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Також 28.12.2015 державним виконавцем було винесено аналогічну постанову, в якій зазначено що станом на 01.12.2015 заборгованість боржника складає 92642,48 грн. 30.06.2017 стягувач [PERSON] звернулася до Святошинського РВДВС м. Київ з заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа №2-4201 та направити його за місцем роботи боржника. Постановою старшого державного виконавця Святошинського РВДВС м. Київ Щербак В.В. від 22.11.2017 відкрито виконавче провадження ВП №54295378 з примусового виконання виконавчого листа №2-4201, виданого Оболонським районним судом м. Києва 14.06.1998 про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку. 11.05.2018 державним виконавцем Беланом І.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановлено звернути стягнення на доходи боржника [PERSON], які він отримує у ТОВ «Лофінк» у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу по аліментам 92893,48 грн.. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У силу ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, втрати годувальника тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок виконання рішень судів про стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5. Відповідно до п.п. 7.19, 7.12 Інструкції з організації примусового виконання рішення державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах трирічного строку, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем в порядку, встановленому Сімейним кодексом України. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист №2-4201, виданий Оболонським районним судом м. Києва 14.08.1998 про стягнення зі скаржника аліментів вперше був пред'явлений до виконання у листопаді 2005 року. За даним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження та здійснювалися виконавчі дії. На момент досягнення [PERSON] повноліття рішення суду від 14.08.1998 боржником виконано не було. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.12.2015 становить 92642,48 грн. Відтак, враховуючи, що стягнення заборгованості по аліментам проводиться у загальному порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», незалежно від досягнення дитиною повноліття, суд доходить висновку про правомірність винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, підстав для її скасування судом не встановлено, а тому у задоволенні скарги слід відмовити. З викладеного,

Outcome: dismissed