Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У грудні 2015 року позивачі звернулися до суду із позовом до Святошинської РДА в м. Києві, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», з урахуванням уточнених вимог, просили визнати недійним ордер № 438 від 18.12.2014 року про право зайняття службового жилого приміщення, а саме 1 кімнату у квартирі [ADDRESS] з подальшим виселенням [PERSON] та [PERSON] з даної кімнати. Також просили визнати Розпорядження № 460 Святошинської РДА в м. Києві щодо закріплення кімнати жилою площею 17,1 кв.м. в квартирі [ADDRESS] такими, що не відповідають вимогам Закону. Крім того, просили стягнути з відповідачів судові витрати. Позивачі та їх представники позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, вказуючи на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Представник Київської міської ради у судове засідання не з'явився; надіслав суду письмові заперечення проти даного позову. Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, заперечень проти позову, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи із такого. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем житлової кімнати площею 10,3 кв.м. в квартирі [ADDRESS] , яку було надано останньому на підставі ордеру № 000449 від 07 квітня 1976 року (а.с. 7). Відповідно до Витягу з розпорядження № 818 від 31.12.2013 року «Про виключення жилих приміщень із числа службового», кімнату жилою площею 10,3 кв.м. в комунальній двохкімнатній квартирі [ADDRESS] де проживає [PERSON] виключено зі складу службового житла (а.с. 26). Згідно свідоцтва про шлюб виданого 25 грудня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ у м. Києві 25 грудня 2012 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації виданої КП з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва Філія № 807 ЄРРЦ 22.05.2013 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки Відділу обліку та розподілу житлової площі Святошинської РДА в м. Києві від 17 липня 2014 року за № 688 [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 27 червня 1988 року у складі сім'ї з 1. Згідно відповіді першого заступника голови Святошинської РДА в м. Києві Бусленко А. від 02.04.2013 року за № 2003-Г-398/0;1 вбачається, що для вирішення питання про надання спірної кімнати у комунальній квартирі [PERSON] рекомендовано було звернутись до відділу обліку та розподілу житлової площі. Крім того, згідно відповіді першого заступника голови Святошинської РДА в м. Києві Морозова В. від 19.05.2014 року за № 107-107/Г-85/1-1125, вбачається, що розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.07.2012 року за № 460 кімната площею 17,1 кв.м. в квартирі [ADDRESS] закріплена як службове житло і належить КП «РЕО-5» і тому законних підстав для надання [PERSON] спірної кімнати не має. Згідно відповіді департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу КМР від 08.09.2014 року [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 27.06.1988 року в пільговій черзі за категорією згідно з медичним висновком (ЛКК 42). Розпорядженням Святошинської РДА в м. Києві від 07.07.2012 року за № 460 «Про включення жилих приміщень до числа службових», включено до складу службових приміщень КП «Ремонтно-експлуатаційна організація-5» кімнату жилою площею 17,1 кв.м. в квартирі [ADDRESS] Відповідно до наказу Т.в.о. директора КП «РЕО-5» Кузьменка В. від 16 липня 2014 року за № 76 «Про надання службової жилої площі», [PERSON] надано службове жиле приміщення - одну кімнату в двокімнатній квартирі [ADDRESS] на сім'ю з двох осіб без зняття з черги. Відповідно ст.129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадку подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення , неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення , а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу при визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом 3 трьох років з дня його видачі. Представник позивачів та позивачі не надали доказів на підтвердження своїх вимог і тому вимоги про визнання ордеру недійсним є безпідставними та не підлягає задоволенню, оскільки ордер виданий відповідно до законодавства. При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2015 року у цивільній справі № 759/18727/14-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство "Ремонтно-експлуатаційна організація-5" про зобов'язання вчинити певні дії, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] і [PERSON] про визнання недійсним і скасування Розпорядження Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 07.07.2012 року № 460 щодо закріплення спірної кімнати як службового житла. При ухваленні вказаного рішення суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним і скасування оспорюваного Розпорядження №460 від 07.07.2012 року. Вирішуючи даний спір, суд приходить до висновку про те, що Розпорядження Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 07.07.2012 року № 460 було винесено у межах і спосіб визначених законодавством. Відповідно до частини 1 статті 118 Житлового Кодексу УРСР та пункту 2 положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Пунктом 3 зазначеного положення визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. Так розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.07.2012 № 460 «Про включення жилих приміщень до числа службових» кімнату жилою площею 17,1 кв.м в квартирі [ADDRESS] було включено до числа службових жилих приміщень Комунального підприємства «Ремонтно- експлуатаційна організація - 5». Відповідно до пункту 15, 16 положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов'язків, які потребують проживання в такому приміщенні. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. Статтею 122 Житлового Кодексу УРСР та пунктом 21 положення визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Враховуючи вищезазначені положення, відповідачу, [PERSON], як робітку з комплексного прибирання та утримання будинків КП «РЕО- 5» був виданий Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією оскаржуваний ордер № 438 від 18.12.2014 на право зайняття службового жилого приміщення. Згідно пункту 13 положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» в окремих випадках за наявності крайньої виробничої необхідності і відсутності відповідного службового жилого приміщення, як тимчасовий захід, за згодою працівника, йому може бути надано службове жиле приміщення, що не відповідає вимогам, передбаченим пунктом 10 і абзацом першим пункту 11 цього Положення, або за розміром менше від рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті (але не нижче від рівня, встановленого для прийняття громадян на квартирний облік), із збереженням права на одержання службового жилого приміщення, що відповідає вказаним вимогам і розміру. Пунктом 24 положення визначено, що ордер на службове жиле приміщення може бути визнаний недійсним стосовно до підстав і порядку, встановлених статтею 59 Житлового кодексу УРСР. Згідно статті 59 Житлового Кодексу УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Викладене свідчить про відсутність підстав для визнання недійсним Ордеру №438 від 18.12.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні даного позову з огляду на його необґрунтованість. Враховуючи викладене і

Outcome: dismissed