Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] 26.01.2018 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, про скасування наказу про звільнення та про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, головний спеціаліст відділу обліку страхувальників Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, 29 грудня 2017 року була звільнена з займаної посади згідно наказу начальника управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області №144-к від 26 грудня 2017 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Перед цим 26 жовтня 2017 року позивачу було вручене письмове попередження №10-22-1847 від 26.10.2017 року про зміну в організації виробництва і праці, зміну істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію 01.01.2018 року та про можливе майбутнє вивільнення. 29.12.2017 року відповідач вручив [PERSON] витяг з наказу №144-к від 26.12.2017 року про звільнення та видав трудову книжку. Позивачка вважає, що звільнення є незаконним (протиправним), оскільки відповідачем: порушена діючим трудовим законодавством процедура звільнення в порядку скорочення; під час попередження її про звільнення та під час звільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідачем не враховано переважне її право на залишення на роботі і не враховані її висока кваліфікація,довготривалий стаж бездоганної безперервної роботи; відповідачем попередження її про звільнення і саме звільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося, не зважаючи на те, що її повинні були перевести на іншу роботу (посаду) за її згодою, враховуючи те, що розірвання трудового договору з працівником у зв`язку зі скороченням штату працюючих можливе лише за відсутності вакансій в усій структурі підприємства, установи, організації; відповідачем не було запропоновано зайняти будь-яку вакантну посаду, яка відповідає його професійному рівню, не було запропоновано зайняття взагалі будь-якої посади. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.04.2018 року провадження у справі було відкрито. 08.05.2018р. позивачем подана уточнена позовна заява, в якій вона просила суд: 1)скасувати наказ начальника Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області Буланого О.А від 26.12.2017 №144-к про звільнення [PERSON] 2)поновити [PERSON] на посаді головного спеціаліста відділу обліку страхувальників Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області 3)стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 01 січня 2018 по 31 травня 2019 в розмірі 241365,00 4)стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області компенсацію моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. 5)в частині поновлення на посаді та стягнення та стягнення заробітної плати за один місяць допустити негайному виконанню рішення. 25.05.2018р. відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області надав до суду відзив,а також копії документів на які він посилається, як на докази дотримання вимого законодавства про працю та стверджує що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.03.1999 року №1105-Х1V управління фондом соціального страхування України здійснюється на паритетній основі: державою, представниками застрахованих осіб і роботодавців. Безпосередньо управління фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція. У зв`язку із внесенням змін до Закону України №1105-Х1V, фонд утворено шляхом реорганізації (злиття) фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Згідно п.17 статті 7 Закону №1105-XIV - правління Фонду соціального страхування України (далі - Правління) приймає рішення про створення та реорганізацію робочих органів виконавчої дирекції Фонду та їх відділень відповідно до затвердженої правлінням структури органів Фонду. Постановою Правління Фонду від 12.09.2017 року № 47 (надалі - Постанова №47), затверджено граничну чисельність працівників Фонду соціального страхування України. Постановою правління Фонду від 10.10.2017 №50 (надалі - Постанова №50) установлено затвердити та ввести в дію з 01.01.2018 року структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та затвердити до 01.11.2017 року штатні розписи управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та місті Києві відповідно до затвердженої структури та граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду. З метою виконання Постанови №47 виконавча дирекція Фонду соціального страхування України Наказом від 23.10.2017 року №574 (зі змінами) затвердила граничну чисельність працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Харківській області та його відділень. Наказом Управління від 25.10.2017 року №83-к «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників» (надалі - Наказ №83-к) введено з 01.01.2018 року граничну чисельність працівників управління та його відділень у кількості 265 штатних одиниць і зазначено, що у термін до 01.11.2017 року необхідно попередити працівників управління та його відділень про зміни в організації виробництва і праці, про зміну істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступають в дію 01.01.2018 та про можливе майбутнє вивільнення. У термін до 01.11.2017 року всі працівники були ознайомлені під розпис про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників. Позивачці 26 жовтня 2017 року під особистий підпис було вручено письмове попередження №10-22-1847. В результаті скорочення по Харківській області чисельність працівників булла зменшена з 389 одиниць до 265одиниць, скорочено 124 одиниці. Скорочення чисельності та штату працівників справді відбулось, підтвердженням чого є порівняльна характеристика штатних розписів. На момент звільнення позивачки вакансії по Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, працівником якого була позивачка та по Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області та інших його робочих органах - відсутні. За таких умов, рішення про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників ухвалено з дотриманням діючого законодавства. Процедура щодо вивільнення працівників дотримана: постановами правління Фонду №47, №50 затверджена нова структура та чисельність; листом Управління від 29.09.2017 №01-11-1010 проінформовано профспілкові органи про заплановане вивільнення та зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, письмово ознайомлені з дотриманням строку не пізніше як за 3 місяці до реалізації запланованих заходів оптимізації відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»; видано наказ виконавчої дирекції Фонду від 23.10.2017 року №574 із змінами, наказ Управління від 25.10.2017 року №83-к; працівникам відповідно до вимоги ст. 49-2 КЗпП України, під особистий підпис видано персональні попередження в строк не пізніше ніж за 2 місяці; подано повідомлення до Державної служби зайнятості України про заплановане масове вивільнення (форма №4-ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці», затверджена наказом Мінсоцполітики від 31.05.2013 р. № 317); вивчено переважне право з урахуванням аналітичних показників роботи на виконання вимог статей 42, 184 КЗпП України; Управління листом від 08.12.2017 №10-22-2628 звернулось до первинної профспілкової організації працівників соціальної сфери України Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області за наданням згоди на звільнення працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, та профспілковий комітет на засіданні 22.12.2017 року у присутності працівників щодо яких вирішувалось питання про звільнення надав згоду; до відома позивача, під підпис, доведено розмір нарахованих сум остаточного розрахунку та вихідної допомоги відповідно до вимог статті 116 КЗпП України; своєчасно виплачений остаточний розрахунок та вихідна допомога відповідно до вимог статті 116 КЗпП України; видано витяг з наказу про звільнення відповідно до вимог статті 47 КЗпП України; в останній день роботи позивачу було видано трудову книжку відповідно до вимог статті 47 КЗпП України. Проведений об`єктивний аналіз показників та обсягів виконуваної роботи свідчить, що показники [PERSON] низькі в порівнянні з результатами інших працівників за своїми діловими та особистими якостями з урахуванням коефіцієнту особистої участі у реалізації функцій та завдань відділу.При умові оптимізації вакантні посади відсутні і перевагу надано фахівцям з більшою кваліфікацією та продуктивністю. Наявність у складі сім`їпрацездатного але не працюючого чоловіка не встановлює переваг. Відповідач посилається на те, що розрахунок розміру суми за вимушений прогул проведено з порушенням норми абзацу 3 п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 №100, а саме: що у разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду), тощо - таке коригування середньої заробітної плати не провадиться. Відповідач надав докази постанови, накази, штатні розписи, що з 01.01.2018 затверджено нову структуру та працівників переведено до новоствореної структури на вище оплачувану роботу. Тому, коригування середньомісячної заробітної плати не проводиться. Відповідач зазначає що наказом від 26.12.2017 №144-к який просить скасувати [PERSON] їй було призначено виплату вихідна допомога у розмірі 9828,08 грн. і скасування наказу зумовлює автоматичне скасування рішення про виплату коштів. Однак, при розрахунку вона даний факт не враховує. Це протирічить абз.2 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудовихспорів»: «При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.». Позивачка отримує виплати по безробіттю але при розрахунку сумм їх не враховує. Крім того з листопада 2018 року вона працює. Як підтвердження моральної шкоди Позивачка надає суду квитанції про нараховані комунальні платежі, розписки про взяття коштів у борг та медичні документи про наявність у неї загального захворювання, що встановлено у неї з 2013 року. Всі ці обставини не мають жодного відношення до скорочення чисельності штату та рівня кваліфікації та продуктивності праці тому не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку між звільненнями Позивачки за п.1 ст. 40 КЗпП України. Отже, звільнення позивачки з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України проведено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень статей 42, 49-2 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 25.06.2018р. позивачем подано клопотання про витребування доказів та заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач збільшила розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 94 408,36грн. 25.06.2018р. представником позивача [PERSON] надана відповідь на відзив, в якій зазначила про право роботодавця провадити атестацію, яку на її думку відповідач мав обов`язково провести і лише за її результатами звільняти працівників. Представник стверджує, що надані таблиці складових кваліфікаційних характеристик за посадою та показники персональної участі кожного працівника у реалізації функцій та задач відділу є неналежними доказами рівня кваліфікації та продуктивності праці. Оскільки оцінювання проводилось начальником відділу у якому працювала позивачка, на її думку керівник відділу не є фахівцем у певних галузях, наприклад: визначити рівень володіння державною мовою може виключно філолог, рівень володіння програмним забезпеченням виключно програміст. Тому вивченням переважного права не відбулось. Крім того, вказує на те що позивачка постійно отримувала як і всі працівники відділу щомісячне преміювання та надбавку і це є підтвердженням вислого рівня кваліфікації та продуктивності. Також представник позивача наголосив, що на запит адвоката було отримано дані про те що по Харківській області у робочих органах Фонду на момент оптимізації було 19 посад на які були переведені працівники на умовах тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною. На її думку це вакантні посади, які повинні були запропонувати саме позивачці. У зв`язку із незаконним звільненнями, позивачка вимагає стягнення середнього заробітку за вимушений прогул за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 в розмірі 241365,00 грн. при розрахунку виплати до середнього заробітку застосовано корегування в зв`язку із підвищенням посадових окладів. Обґрунтування вимоги моральної шкоди є наявність захворювання; заборгованість із сплати комунальних платежів; факт отримання коштів у бог про що свідчать надані копії: медичної документації, роздруківки з інтернету про орієнтовну вартість лікування; квитанцій за комунальні послуги; боргова розписка; трудової книжки чоловіка. 27.06.2018р. представником відповідача подані заперечення на відповідь представника позивача на відзив, в яких фактично зазначені обставини, вказані у поданому раніше відзиві. 12.03.2019р. позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач збільшила розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 208210,26грн. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Як встановлено матеріалами справи, зокрема копіями трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , позивачка 04.09.2013 року призначена на посаду провідного спеціаліста відділу по роботі з роботодавцями відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові. В зв`язку зі зміною структури та організації праці, наказом Управління від 01.10.2014р. №272-к була переведена на посаду провідного спеціаліста відділу обліку страхувальників відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові. З 1 серпня 2017 в зв`язку із ліквідацією робочих органів Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України та Фонду з тимчасової втрат працездатності шляхом приєднання до новоствореного Фонду соціального страхування України Борисенко О. Ф . наказом від 27.07.2017 №47-к була переведена на посаду головного спеціаліста відділу обліку страхувальників у новостворене Харківське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Харківській області. 29 грудня 2017 року була звільнена з займаної посади згідно наказу начальника управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області №144-к від 26 грудня 2017 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішення про скорочення чисельності працівників, зміни в організації виробництва і праці та істотних умов праці було прийнято на законодавчому рівні: згідно ст. 5, п.17 ст. 7, п.4 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.03.1999 року; на рівні розпорядче-організаційних документів: постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 року № 47, постановою Правління від 10.10.2017 №50; наказом виконавчої дирекції Фонду наказом від 23.10.2017 року №574 (із змінами). Про прийняття рішення про скорочення чисельності працівників, зміни в організації виробництва і праці та істотних умов праці відповідно ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» повідомлено профспілки (не пізніше ніж за 3 місяці до вивільнення). Згідно ст. 49-2 КЗпП України 26.10.2019 письмово та особисто повідомлено Позивачку (не пізніше ніж за 2 місяці до звільнення). Повідомлено Державну службу зайнятості України про заплановане масове вивільнення. (ст.49-2 КЗпП України) Вивчено переважне право за статями 42, 184 КЗпП України. Першочергово визначено, осіб, звільнення яких прямо заборонено ст. 184 КЗпП України. На виконання вимог ч.1 ст. 42 КЗпП України визначено переважне право в зв`язку із високою кваліфікацією та продуктивність праці шляхом аналізу кваліфікації та продуктивності праці. Результати оформлено показниками: персональної участі кожного працівника у реалізації функцій та задач відділу;складових кваліфікаційних характеристик за посадою; відомостей про особові дані працівників. Були вивчені наступні показники: знання чинного законодавства; рівень володіння державною мовою; здатність до сприйняття нового, нових форм і методів роботи; етика ділового мовлення та спілкування; дотримання вимог з діловодства; рівень володіння програмним забезпеченням, рівень навантаження та обсягів виконуваної роботи. До складових кваліфікаційних характеристик за посадою для аналізу було враховано ділові та особисті якості. Також було враховано показниками персональної участі кожного працівника у реалізації функцій та задач відділу і особові данні стаж роботи, наявність утриманців, тощо. Судова практика не допускає можливості проведення експертизи з метою визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Тому, рівень кваліфікації може підтверджуватись отриманням другої вищої освіти, навчання без відриву від виробництва, присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), підвищення кваліфікації, тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, наявність вченого ступеню або вченого звання, відзнак, грамот тощо. Продуктивність праці характеризується якістю виконуваної роботи, часом, який витрачається кожним із працівників для виконання завдання рівного ступеню складності. Необхідно також враховувати виконання працівником складних відповідальних завдань або більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, що працюють на аналогічних посадах чи виконують роботу за тією ж професією й однакового ступеню складності (розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваної роботи, тощо). З метою забезпечення ефективної розстановки кадрів, начальник Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхуванняУкраїни в Харківській області подав пропозиції щодо оптимізації. Адміністративна комісія Управління на засіданні розглянула пропозицій відділень управління щодо розстановки кадрів. Отримано згоду профспілкового органу на звільнення Позивачки за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Доведено до відома [PERSON] під підпис розмір нарахованих сум остаточного розрахунку та вихідної допомоги відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, своєчасно виплачена остаточний розрахунку та вихідну допомогу, видано витягу з наказу про звільнення відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України та в останній робочий день видано трудову книжку. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працюУкраїни. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників). Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, а згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Згідно роз`яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із наступними змінами та доповненнями) від 6 листопада 1992 року № 9, при розгляді трудових спорів, пов`язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1ст40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо. За приписами ч. 2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивачка посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання звільнення незаконним та поновлення її на роботі. Оскільки судом не встановлено порушень законодавства при звільненні позивачки з роботи, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Інші доводи позивачки та її представника цих висновків не спростовують. Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про законність звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed