Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. З відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09.11.2000 року. Під час перебування у шлюбі в сторін [INFO] народилася дочка, яку вони назвали [PERSON] . Пізніше 03.12.2014 року дочка змінила своє ім`я на [PERSON] та частково прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач пропав з її поля зору, вона не знала взагалі, де він перебуває. Оскільки відповідач є громадянином Пакистану, у позивача не було відомостей про нього практично до 2017 року. В січні 2017 року позивач випадково зустріла відповідача на вулиці і виявилося, що він проживає у м. Калуш. Під час зустрічі та розмови з відповідачем позивач просила прийняти участь в утриманні дочки. Відповідач запевнив позивачку, що буде матеріально допомагати. Вже маючи номер телефону відповідача, позивач раз на місяць дзвонила та просила про допомогу, проте відповідач кожного разу повідомляв про те, що він не має роботи і не може матеріально нічим допомогти. У 2018 році відповідач на день народження дочки подарував їй невеличкі золоті сережки, а в 2019 році - передав дочці 2000,00 грн. Позивач продовжувала щомісяця дзвонити відповідачу, писала листи по місцю його роботи, так як не знала його домашньої адреси, але відповідей ніколи не отримувала. Таким чином, напротязі 17 років відповідач жодним чином не приймав участі у вихованні та утриманні дочки. На даний час дочка [PERSON] навчається на 5-му курсі Вінницького медичного університету ім.М.Пирогова, на платній основі. Дочки стипендії не має, вимушена орендувати кімнату та оплачувати всі комунальні платежі та орендну плату, харчуватися та одягатися. Отже, починаючи з січня 2017 року і по день подання позовної заяви, відповідач абсолютно матеріально не допомагає. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, починаючи з 01.01.2017 року і по даний час і до досягнення дочкою 23-річного віку. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 16.01.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач подав до суду відзив на позов, згідно якого зазначає, що на даний час фактично проживає в [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] та неповнолітніми дітьми [PERSON] - 2008 року народження та [PERSON] - 2011 року народження. З 11.10.2019 року відповідач працює на посаді лікаря-стоматолога у ПП «Ліліана», його заробітна плата становить 4173 грн., щомісячно. Відповідач не має у власності будинку, квартири чи земельної ділянки. Отже, інших доходів, крім заробітної плати, відповідач не має, а її навіть не вистачає на придбання продуктів харчування, лікування, утримання малолітніх дітей, оплату комунальних послуг. Тому вважає, що у нього відсутня можливість надавати повнолітній дочці матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частини всіх його доходів. При цьому відповідач не заперечує, щоб аліменти стягувалися у розмірі 1/6 частки всіх його доходів на утримання повнолітньої дочки на час її навчання. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення аліментів з 01.01.2017 року, то відповідач зазначає, що до 03.10.2017 року він не працював, а з 03.10.2017 року - працював на 0,75 посади лікаря-стоматолога амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Сівка-Войнилівська, а з 01.02.2018 року - на 0,50 посади лікаря-стоматолога даної амбулаторії, а з 08.02.2019 року - отримував допомогу по безробіттю центрі зайнятості. Тобто з 01.01.2017 року у відповідача не було можливості платити аліменти. Відповідач просить врахувати, що позивачкою не надано суду жодних доказів про те, що вона вживала заходів щодо добровільної сплати відповідачем аліментів за період з 01.01.2017 року, а також, що він ухилявся від їх сплати. Тому відповідач просить в задоволенні вимог про стягнення аліментів за минулий час відмовити. Позивач подала відповідь на відзив. Зазначає, що відповідач намагається ввести суд в оману, так як лікар-стоматолог не може отримувати мінімальну заробітну плату. Так, приватний лікар-стоматолог, який приймає по 10 чоловік за день, отримує за мінімальні послуги по стоматології мінімум 200,00 грн. за одну. Відповідач дуже прибідняється, стверджуючи суду, що йому зароблених грошей не вистачає на комунальні послуги та їжу. Позивач зазначає, що відповідач не згадує, що, окрім нього, його дітей утримує дружина. Разом вони мають будинок в с. Кропивник та квартиру у м. Калуш. Також позивач просить врахувати, що дружина відповідача народжувала в Італії, що потребує значних коштів і, відповідно, свідчить про те, що відповідач насправді не перебуває у скрутному матеріальному становищі. Позивач просить врахувати, що відповідач у відзиві не заперечує факт постійних вимог на протязі останніх трьох років по сплаті аліментів, що підтверджує її позовну вимогу по стягненню аліментів за останні 3 роки. Позивач вказує, що навіть друзі її дочки, перейнявшись безвідповідальним ставленням батька до своєї дитини і бажаючи пробудити у нього залишки совісті, взяли та написали на вході стоматполіклініки «Ханіф Аліменти», однак навіть це не спонукало відповідача до сплати аліментів. За таких обставин позивач просить позов задоволити у повному обсязі. Відповідач подав заперечення. Зазначає, що твердження позивачки про те, що він заробляє 3000-4000,00 грн. на день не відповідають дійсності, оскільки він не є приватним підприємцем, особисто своїх доходів не має і ніколи не заробляв таких коштів на день. Відповідач просить врахувати, що він працює у ПП « [PERSON] » й відповідно отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про його доходи. Твердження позивача про те, що вони з дружиною мають будинок у с.Кропивник є голослівним, так як власником даного будинку в [ADDRESS] є [PERSON] . Однокімнатну квартиру в [ADDRESS] , на яку звертає увагу позивач, дружині відповідача подарувала її мама. Тобто відповідач не має жодного відношення до даної квартири. Також відповідач просить врахувати, що його дружина їхала народжувати в Італію до своїх рідних матері та сестри, у неї була відповідна страховка й оплату за пологи не проводила, а всі інші витрати фактично оплачували мама і сестра дружини. Тому відповідач просить позов задоволити частково. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Стаття 180 СК України зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 199 СК України вказує, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] - [INFO] (а.с. 5, 6). Судом встановлено, що [PERSON] є дійсно студенткою 5 курсу денної форми навчання медичного факультету №1 Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова за спеціальністю «Лікувальна справа», навчається за контрактом, термін навчання 2015-2021р.р. (а.с. 7). Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином ( ч.2 ст. 200 СК України). Суд враховує, що відповідач офіційно працевлаштований (а.с. 30-32), має стабільний дохід (а.с.28), а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки [PERSON] у зв`язку з її навчанням. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей: Ур- [PERSON] - [INFO] (а.с.25) та [PERSON] - [INFO] (а.с. 26). Суд також бере до уваги, що дочка [PERSON] , [INFO] - молода, здорова особа і зобов`язана на власний розсуд піклуватись про своє утримання та матеріальне забезпечення. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів є завищеними. Позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі. Так, покликання позивача, що відповідач має у власності нерухоме майно спростовуються документами, долученими відповідачем до матеріалів справи (а.с. 42,43,44). Виходячи з вищенаведеного, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст.182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, щомісячно, на утримання повнолітньої дочки [PERSON] - [INFO] , до закінчення навчання, але не більше як до досягнення дочкою 23-річного віку. Згідно із статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Водночас, позивач, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів, починаючи з 2017 року, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Фотознімок напису на стіні (а.с. 38) не може, з огляду на вищевказані положення ЦПК України, вважатися належним доказом вжиття нею відповідних заходів. Отже, позов слід задоволити частково. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed