Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

29.01.2013 року до Бахчисарайського районного суду АК надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на на домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані ч. 2 ст. 220 ЦК України, зокрема тим, що між позивачем та відповідачем у 1991 році укладений договір купівлі-продажу спірного домоволодіння у простій письмовій формі, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, хоча всі істотні умови договору досягнуті, відбулось його виконання. Ухвалою Бахчисарайського районного суду АРК від 05.02.2014 року відкрито провадження у цивільній справі №103/552/14-ц. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності № 139 від 19.02.2014 року на задоволенні позову наполягав з підстав, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило. Ухвалою Бахчисарайського районного суду АРК від 25.02.2014 року постановлено про заочний розгляду цивільної справи № 103/552/14-ц . Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволені позову, виходячи з наступного. 04.02.1987 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 3-4). Рішенням виконавчого комітету Бахчисарайської районної ради народних депутатів № 44 від 08.02.88 року закріплена земельна ділянка за [PERSON] [ADDRESS] (а.с. 5). Наказом № 210 від 24.07.91 по Бахчисарайському ефіромаслічному совгоспу -заводу у зв'язку з продажем будинку за адресою: [ADDRESS], [PERSON] [PERSON] закріплена присадибна земельна ділянка у розмірі 503 кв.м. За [PERSON] (а.с.21). Зі змісту акту депутату від 11.12. 2013 року слідує, що виходячи зі слів сусідів сторони у 1991 році у простій письмовій формі укладений договір купівлі-продажу [ADDRESS], за 45 000,00 руб у зв'язку з чим видала відповідач генеральну довіреність для оформлення документації, строк якої сплинув (а.с. 10). Вирішуючі позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно із роз'ясненнями у п 13 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Вказані вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Отже, у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, суд звертає увагу, на той факт, що позивачем не наданий суду договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, укладений між сторонами у письмовій формі у 1991 році, докази його виконання, що також унеможливлює задоволення позову судом. Повний текст рішення складений відповідно до приписів ч. 3 ст. 209 ЦПК України 28.02.2014 року. За змістом приписів ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Outcome: dismissed