Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою, якою просила суд поновити її на роботі, стягнути з ННЦ «Інститут метрології» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі, визначеному на час винесення судом рішення. В обґрунтування позовних вимог вказано про те, що з 2001 року позивач працювала в державному підприємстві ННЦ "Інститут метрології", в тому числі, з 2002 року на посаді техніка господарчого відділу. Наказом № 152-к від 10.11.2015 р. генерального директора відповідача [PERSON] було попереджено про наступне вивільнення 11 січня 2016 року. Наказом № 46-к від 25.04.2016 р. генерального директора позивача було звільнено за скороченням штату п. 1 ст. 40 КЗпП України. У 1996 році позивачка стала в чергу для поліпшення житлових умов і знаходилася на пільговому квартирному обліку в Інституті, оскільки є багатодітною матірю та інвалідом III групи по загальному захворюванню. Позивач вважає, що при її звільненні було допущено наступні порушення: 1.Колективним договором, який було укладено між адміністрацією державного Інституту та трудовим колективом, узгоджений в міністерстві та у галузевій профспілці, були передбачені граничні розміри вивільнення працівників. Ці граничні розміри було порушено відповідачем при виданні наказу, на підставі якого було видано наказ про її звільнення. 2.Наказ про попередження позивача про звільнення не містить інформації, за якою статтею її повинно бути звільнено. 3.При вирішенні питання щодо звільнення позивача було порушено узгоджений зі нею порядок, а саме: п. 2 її посадової інструкції передбачає, що її, як техніка ГВ, звільнення від посади здійснюється за поданням завідуючого господарством ГВ та за узгодженням з головним інженером Інституту, що не було відповідачем зроблено, оскільки, як позивачка вважає, її звільнення є ініціативою саме генерального директора, з зазначеної вище причини. 4.Виданий генеральним директором наказ, яким із штатного розпису Інституту виключено посаду техніка господарчого відділу, яку позивачка на той час займала, в цій частині є абсолютно недоцільним, оскільки ті функції, які вона виконувала, більшою частиною, залишились без відповідального за їх виконання співробітника, що негативно відзначається на організації роботи Інституту. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, наполягали на незаконності звільнення та вказали про те, що звільнення безпосередньо повязано із тим, що позивач намагається поновити своє місце у квартирній черзі. Крім того, представником позивача вказано про те, що обовязки позивача ніхто не виконує, а їх виконання є важливим для інституту. Представник відповідача проти позову заперечувала, вказала про те, що позивач була звільнена у звязку із скороченням штату, повязаним із реорганізацією роботи підприємства, вважає, що при звільненні позивача дотримане чинне законодавство та процедура звільнення. Крім того, представником відповідача вказано про те, що в порядку п. 7.5 Статуту ННЦ «Інститут метрології» зміни в організаційній структурі та штатному розписі погоджено Мінекономрозвитку України листом від 09.11.2015 року вих. №3241-09/37152-08. Щодо квартирної черги представником відповідача зазначено про те, що квартирна черга була розформована давно і з цього приводу є відповідні судові рішення, тому питання вичерпано. Щодо процедури звільнення представником відповідача вказано наступне. В штатному розписі ННЦ «Інститут метрології», який введений в дію з 11.01.2016 року не передбачена посада техніка господарчого відділу. 11.11.2015 року [PERSON] не зявилась на запрошення до відділу кадрів для ознайомлення з наказом від 10.11.2015 року № 152-к щодо попередження про майбутнє вивільнення. Натомість залишила територію ННЦ «Інститут метрології» о 10 год 05 хв. (підтверджується даними електронної прохідної). 04.01.2016 року позивачка надала до відділу кадрів листки непрацездатності за період з 11.11.2015 року по 01.01.2016 року, стала до роботи та ознайомилась з наказом № 52-к від 10.11.2015 року. 01.02.2016 року [PERSON] була ознайомлена з наявними вакантними посадами, від яких вона відмовилась. У подальшому за письмовою заявою [PERSON] розглядалась можливість переведення її на посаду техніка І категорії науково-дослідної лабораторії електромагнітних хвиль. Про неможливість переведення на вказану посаду через відсутність профільної освіти та досвіду роботи з електричною та радіотехнічною апаратурою [PERSON] була повідомлена листом від 22.02.2015 року № 009/33-445. 15.02.2016 року надана згода первинної профспілкової організації ННЦ Інститут метрології» на звільнення [PERSON] (протокол № 51). Враховуючи попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, датою звільнення мала стати дата 04.03.2016 року. З 03 березня 2016 року [PERSON] захворіла. 25 квітня 2016 вона надала до відділу кадрів чотири листки непрацездатності за період з 03.03.2016 по 22.04.2016 року. Наказом від 25.04.2016 року № 46-к [PERSON] - технік ГВ звільнена за скороченням штату п.1 ст. 40 КЗпП з виплатою вихідної допомоги. Остаточний розрахунок з нею був проведений своєчасно. З приводу перевищення квоти вивільнення працівників, про яку зазначено представником позивача, представником відповідача зазначено про те, що станом на 01.11.2015 року штатний розпис ННЦ «Інститут метрології» складався з 298 штатних одиниць. То ж, перевищенням 4% квоти буде звільнення 12 та більше працюючих. З ініціативи адміністрації в 2016 році звільнено менше 4% чисельності працівників, що підтверджується змістом наказу ННЦ «Інститут метрології» від 0.11.2015 року № 152-к, яким про майбутнє вивільнення попереджено 9 працівників. Наказ від 10.11.2015 року № 152-к позивачкою не оскаржувався. Третя особа генеральний директор Національного наукового центру «Інститут метрології» [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Вислухавши осіб, які брали участь у справі, допитавши заявлених свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи та наданими документами підтверджується те, що позивач, [PERSON] у період з 01.04.2001 року працювала у ННЦ ННЦ «Інститут метрології». 04.01.2016 року позивач ознайомлена з наказом генерального директора ННЦ «Інститут метрології» від 10.11.2015 року № 152-к щодо попередження про майбутнє вивільнення у звязку із наказом № 430 від 09.11.2015 року «Щодо введення в дію штатного розпису НЦ «Інститут метрології», яким займану позивачем посаду не передбачено. 01.02.2016 року позивач ознайомлена із переліком вакантних посад, [PERSON] погодилась на переведення на посаду техніка 1 категорії НДЛ-50, однак у звязку із відсутністю необхідної для зайняття вказаної посади освіти, її переведення стало неможливим. Про наведене [PERSON] була повідомлена листом від 22.02.2015 року № 009/33-445. 15.02.2016 року надана згода первинної профспілкової організації ННЦ Інститут метрології» на звільнення [PERSON] (протокол № 51). Наказом від 25.04.2016 року № 46-к [PERSON] - технік ГВ звільнена за скороченням штату п.1 ст. 40 КЗпП з виплатою вихідної допомоги. У судовому засіданні позивач про таке не заперечувала. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Частиною 1 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до положень ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Штатний розпис - це внутрішньо-господарський документ, що встановлює для підприємства, установи, організації структуру, штати та посадові оклади працівників. Розроблення, внесення змін до штатного розкладу є виключною компетенцією власника підприємства. Статтею 64 Господарського кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. В пункті 7.5 Статуту ННЦ «Інститут метрології» вказано, що генеральний директор визначає та затверджує штатний розпис, структуру і чисельність Наукової установи за погодженням уповноваженого органу управління, вирішує питання добору, призначає на посади та звільняє з посад працівників Наукової установи. Після винесення наказу від 25.04.2016 року № 46-к позивач отримала розрахунок та трудову книжку. Допитані у судовому засіданні заявлені свідки не підтвердили доводів [PERSON] про порушення трудового законодавства під час її звільнення за скороченням штату працівників. Оцінивши надані докази, доводи сторін, суд приходить до висновку, що доказування з боку позивача ґрунтується лише на поясненнях та її оцінці подій, тобто ґрунтується на припущеннях. Разом з тим, ч. 4 ст. 60 ЦПК України чітко визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог про порушення її трудових прав, а тому в задоволені позову [PERSON] слід відмовити. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed