Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 06.07.2008 р. між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту №11380935000, згідно умов якого банк зобов'язався надати позивачу кредит в сумі 26208,00 дол. США, а позичальник ([PERSON]) - повернути його та сплатити 13,5% річних за користування. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 06.07.2008 р. між [PERSON] та відповідачем був укладений договір поруки №222094. Позивач вважає, що аб.2,3,4 п.1.3.1, п.5.2, п.5.3 кредитного договору суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дані пункти встановлюють вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Просить суд визнати недійсними аб.2,3,4 п.1.3.1, п.5.2, п.5.3 кредитного договору №11380935000, укладеного 06.07.2008 р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», а також зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості позивача з урахуванням недійсності окремих положень зазначеного кредитного договору. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав повністю та просив у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю, а в разі, якщо суд дійде до висновку про законність вимог позивача - застосувати строк позовної давності. Третя особа - [PERSON] - в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду даної справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 06.07.2008 р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту №11380935000, згідно умов якого банк зобов'язався надати позивачу кредит в сумі 26208,00 дол. США, а позичальник - повернути його та сплатити 13,5% річних за користування. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 06.07.2008 р. між [PERSON] та відповідачем був укладений договір поруки №222094. Відповідно п.1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, починаючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,50% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати або не повної сплати платежу встановленого в договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. Отже, в самому договорі сторони домовилися про автоматичне збільшення процентної ставки в разі користування кредитними коштами понад встановлений договором термін. Наслідки порушення боржником грошового зобов'язання у вигляді підвищення відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання не є неустойкою, а є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності, а тому не має підстав вважати, що в договорі зазначена подвійна відповідальність за один і той же вид порушення зобов'язання. Відповідно до п.5.2. кредитного договору визначено умови, за яких може бути змінено розмір процентної ставки в сторону збільшення. В такому випадку банк зобов'язаний надіслати позичальнику повідомлення про встановлення нової процентної ставки. Отже, сторони погодили в договорі як підстави підвищення відсоткової ставки, так і порядок її підвищення, який зазначений в п.5.3 договору. Як роз'яснено в п.28 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Враховуючи вищезазначене у суду немає підстав вважати аб.2,3,4 п.1.3.1, п.5.2, п.5.3 кредитного договору нікчемними. Підписанням цього кредитного договору позичальник засвідчив про те, що всі його умови йому цілком зрозумілі і він на них погоджується. Отже, позивачем не надано суду переконливих доказів, які б свідчили про несправедливість умов договору щодо нього, а також щодо нечесної підприємницької практики з боку банку.

Outcome: dismissed