Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати укладену 05.08.2013 року з ПАТ КБ ПриватБанк Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт недійсною, зобов'язати відповідача повернути йому гроші в сумі 16802,07 гривень як такі, що отримані без достатньої правової підстави. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 14.11.2005 року він уклав з ПАТ КБ ПриватБанк кредитний договір № DNH4KP50650241 для отримання кредитних коштів на придбання побутової техніки на суму 3533,40 гривень строком до 14.11.2006 року включно з умовами сплати відсотків за його користування в розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з щомісячною сплатою 336,56 гривень. 13.08.2006 року він уклав з ПАТ КБ ПриватБанк кредитний договір № DNH4KP50650794 для отримання кредитних коштів на придбання персонального комп'ютера на суму 5686,20 гривень строком до 13.08.2008 року включно з умовами сплати відсотків за його користування в розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з щомісячною сплатою 350 гривень. У 2008 році він в повній мірі виконав умови зазначеного кредитного договору та виплатив кредит, проте в серпні 2013 року він був викликаний до відділення ПАТ КБ ПриватБанк, де йому повідомили, що в нього існує велика заборгованість за вищевказаними договорами та запропонували укласти Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості за даними кредитними договорами, за якою він буде звільнений від сплати пені. Він був розгублений та, не усвідомлюючи правильності своїх дій, помилково підписав таку угоду. Таким чином, банк нав'язав йому необґрунтовану заборгованість в сумі 16802,07 гривень з терміном сплати на 6 місяців, тобто до 28.02.2014 року із обов'язковою щомісячною сплатою 2800,35 гривень. Вважає, що укладена з банком Генеральна угода від 05.08.2013 р. є недійсною, адже при її укладанні у нього була відсутня інформація про дійсну наявну чи відсутню заборгованість за кредитними договорами від 14.11.2005р. та від 13.08.2006р, що була б підтверджена документально. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилялася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Вважає, що сплачені за Генеральною угодою гроші в сумі 16802,07 гривень повинні бути йому повернуті як безпідставно отримані. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. Надав заперечення проти позову, в яких зазначив, що вимоги позову є безпідставними, оскільки [PERSON] неналежно виконувалися договірні зобов'язання. Так, за кредитним договором № DNH4KP50650241 від 14.11.2005р. позивачем внесено лише 8 платежів на загальну суму 2718,09 гривень замість 12 платежів на суму 4070,22 гривень, а за кредитним договором № DNH4KP50650794 від 13.08.2006р. позивачем внесено лише 15 платежів на загальну суму 4804,39 гривень замість 24 платежів на суму 7401,20 гривень. Позивачем на підтвердження відсутності заборгованості за кредитними договорами не надано суду довідки банку про погашення кредитів. Перед укладанням Генеральної угоди [PERSON] були роз'яснені причини виникнення та нарахування заборгованості за вказаними кредитними договорами. Зобов'язання за укладеною Генеральною угодою від 05.08.2013р. [PERSON] були виконані в повному обсязі, внаслідок чого станом на 01.03.2014р. у позивача відсутня кредитна заборгованість перед банком. Таким чином, підписавши Генеральну угоду та виконавши зобов'язання за нею, [PERSON] визнав факт неналежного виконання ним зобов'язань за кредитними договорами, визнав самі зобов'язання та суми нарахованої йому кредитної заборгованості. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. 14.11.2005р. між ПАТ КБ ПриватБанк та позивачем був укладений кредитний договір № DNH4KP50650241, за яким Мiженний Олексiй Миколайович отримав кредит у розмірі 3533,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.11.2006 року. В подальшому між сторонами був укладений договір № DNH4KP50650794 від 13.08.2006 року, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 5686,18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.08.2008 року. [PERSON] неналежно виконував взяті на себе зобов'язання за умовами вищевказаних кредитних договорів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитними договорами. У звязку з наявністю заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами [PERSON] банком було запропоновано здійснити реструктуризацію кредитної заборгованості. Як наслідок, між позивачем та ПАТ КБ ПриватБанк 05.08.2013р. було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості за кредитними договорами № DNH4KP50650241 від 14.11.2005 року та № DNH4KP50650794 від 13.08.2006 року. В пункті 1.1.1 Генеральної угоди сторони домовились про зменшення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP50650241 від 14.11.2005р., яка виникла з дати надання позивачеві кредиту, а саме пені на 12544,17 гривень, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором з дати підписання Генеральної угоди склала 11150,45 грн. (п. 1.1.2 Генеральної угоди). Згідно 1.2.1 Генеральної угоди сторони домовились про зменшення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP50650794 від 13.08.2006 року, яка виникла з дати надання позивачеві кредиту, а саме пені на 11677,38 гривень, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором з дати підписання Генеральної угоди склала 7811,62 грн. (п. 1.2.2 Генеральної угоди). Датою остаточного погашення заборгованості встановлено 28 лютого 2014 року (п. 1.1.3 та 1.2.3 Генеральної угоди). Відповідно п. 2.1 Генеральної угоди, відповідач надав позивачеві строковий кредит у сумі 16802,07 грн. на строк 06 місяців з 05.08.2013р. до 28.02.2014р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, а позивач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки. Погашення заборгованості повинно здійснюватися з 1 по 25 число кожного місяця у сумі 2800,35 грн. Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи- споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 12 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитор має право проводити за погодженням з споживачем реструктуризацію заборгованості по договору про надання кредиту. Банк має право за реструктуризованими згідно із цією частиною договорами звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації. Згідно з правилами ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що з метою створення сприятливих умов для виконання позивачем зобов'язань за кредитними договорами № DNH4KP50650241 від 14.11.2005р. та № DNH4KP50650794 від 13.08.2006 року сторони 05 серпня 2013 року уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості за кредитними договорами, за якою позивач приєднався до Умов і правил надання продукту кредитних карток, попередньо ознайомившись з ними, що підтвердив своїм підписом в оспорюваному правочині. При цьому, відповідач звільнив позивача від штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, що виникли до дати такої реструктуризації, та надав кредит для погашення обумовленої в Генеральній угоді заборгованості. Зобов'язання за укладеною Генеральною угодою [PERSON] були виконані у повному обсязі, внаслідок чого у позивача з 01.03.2014р. відсутня кредитна заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк. В силу вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України позивач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, вимоги, встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, в момент укладення оспорюваного договору сторонами порушено не було, а тому в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі, в т.ч. і в частині стягнення грошових коштів, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про визнання правочину недійсним.

Outcome: dismissed