Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання незаконним рішення Васильківської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області про передачу 0.13 га земельної ділянки по [ADDRESS]. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Василівської сільської ради від 21 серпня 2008 року їй було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] та зобов'язано замовити земельно-кадастровій організації виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Вона звернулась до голови та землевпорядника Василівської сільської ради по питанню виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.25 га та відведення їй земельної ділянки площею 0.12 га для ведення особистого селянського господарства за тією ж адресою. В зв'язку зі скоєнням землевпорядником [PERSON] кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (підробка посадовою особою документів, питання щодо відведення їй земельної ділянки площею 0.12 га для ведення особистого селянського господарства вирішено не було, а замовлення на виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.25 га залишилось на виконанні земельно-кадастрової організації, при цьому у 2012 році їй стало відомо, що зазначена земельна ділянка частково захоплена невідомими їй особами, але відповідач ухилився від надання їй інформації з даного питання, в зв'язку з чим вона звернулась до прокуратури Солонянського району з заявою щодо самовільного заняття невідомими особами частини її земельної ділянки, за результатами розгляду якої Солонянським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 24 травня 2013 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, з якої вбачається, що внаслідок відсутності карт загальних площ та меж села фактично по [ADDRESS] існує земельна ділянка площею 0.13 га. Таким чином, їй стало відомо, що з переданої їй у приватну власність земельної ділянки площею 0.25 га у її користуванні станом на 2013 рік знаходиться тільки 0.12 га, а 0.13 га незаконно користуються невідомі їй особи, внаслідок чого дії відповідача щодо передачі у користування іншим особам 0.13 га з виділених їй рішенням сільської ради від 21 серпня 2008 року для будівництва та обслуговування житлового будинку 0.25 га по [ADDRESS] є незаконним та підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.141,ст.152 Земельного кодексу України та ст.393 ЦК України, в зв'язку з чим змушена з метою захисту порушеного права на земельну ділянку звернутися до суду з даним позовом, так як вона добровільно не відмовлялась від права користування земельною ділянкою, як не позбавлялась в установленому законом порядку і права користування зазначеною земельною ділянкою з передбачених законом підстав. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити, оскільки вона на даний час, маючи рішення сесії Василівської сільської ради від 21 серпня 2008 року про передачу їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0.25 га по [ADDRESS] не може реалізувати своє право на виділення даної земельної ділянки в натурі та встановлення її меж, оскільки при здійсненні замірів земельної ділянки землевпорядною організацією, з якою у неї укладено договір на виготовлення державного акту було виявлено, що розмір земельної ділянки фактично становить 0.13 га, а не 0.25 га, в зв'язку з чим вона вважає, що дану земельну ділянку сільська рада частково передала іншим особам, чим порушила її право на передану їй у власність земельну ділянку та внаслідок чого вона позбавлена можливості оформити як державний акт на дану земельну ділянку, так і здійснити будівництво житлового будинку. Спірна земельна ділянка до 2008 року знаходилась в користуванні її бабусі [PERSON], яка мешкає в [ADDRESS] та має на праві власності житловий будинок та іншу земельну ділянку за таким же цільовим призначенням. [PERSON] використовувала цю ділянку для випасу худоби, а потім в 2008 році подала до сільської ради заяву щодо відмови від земельної ділянки на її користь, а вона подала заяву на передачу цієї ділянки їй у власність для будівництва житлового будинку та його обслуговування, але чи мала бабуся відповідні документи на виділення їй цієї земельної ділянки їй не відомо. Вона заключила з землевпорядною організацією договір на виготовлення державного акту та технічної документації на зазначену земельну ділянку, але при здійсненні замірів з'ясувалось, що площа вільної земельної ділянки складає лише 0.13 га, а інша частина земельної ділянки зайнята іншою особою, але ким їй не відомо. При здійсненні замірів земельної ділянки представник сільської ради присутнім не був, а були лише землекористувачі сусідніх земельних ділянок - [PERSON] та [PERSON], якими і були вказані межі їх земельних ділянок, але документів на свої земельні ділянки вони не надавали. Внаслідок зменшення площі переданої їй у власність земельної ділянки вона не може її використовувати за цільовим призначенням що і змусило її звернутися з даним позовом до суду, при цьому зазначила, що їй не відомо, чи приймалось сільською радою рішення щодо вилучення переданої їй у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, тому вона в позовній заяві не зазначила, яке рішення сільської ради є незаконним та підлягає скасуванню, але вона хоче, щоб їй повернули виділену їй земельну ділянку в розмірі 0.25 га, а не 0.13 га як є фактично. Представник відповідача Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області позов не визнав та пояснив, що дійсно рішенням сесії сільської ради у 2008 році за заявою позивачки останній було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.25 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування земельної ділянки, розмір якої було вказано за даними землевпорядника сільської ради, які ні в яких документах не зафіксовані, оскільки сільська рада не має земельно-кадастрової документації по населеним пунктах сільської ради з зазначенням їх кількості та розмірів, в тому числі і в [ADDRESS], де виділялись земельні ділянки по [ADDRESS] під забудову. До виділення цієї земельної ділянки позивачка її використовувала для випасу худоби [PERSON] з усного дозволу сільського голови, оскільки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку вона до 2008 року нікому не виділялась. Вважає, що розбіжності в розмірах земельної ділянки, які зазначені в рішенні сільської ради та на місцевості викликані арифметичною помилкою при прийнятті рішення сільською радо, якою не було фактично встановлено площу вільної земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Після прийняття рішення сільської ради щодо передачі спірної земельної ділянки у власність позивачці сільською радою не приймалось будь-яких рішень щодо вилучення у неї цієї земельної ділянки та передачі її у власність інших осіб, в зв'язку з чим сільській раді необхідно прийняти відповідне рішення про внесення змін до рішення сільської ради про передачу у безоплатну приватну власність позивачки земельної ділянки в частині її розміру відповідно до фактично встановленої земельно-кадастровою організацією площі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у справі в межах позовних вимог, приходить до наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 12 Земельного кодексу України 2001 року, в редакції, яка діяла станом на день виникнення спірних правовідносин, передбачено, що саме до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належало розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу та) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до статті 40 цього Кодексу громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Положеннями статті 81 Земельного кодексу України 2001 року передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), при цьому відповідно до статті 116 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування, в тому числі безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільських рад вирішуються питання регулювання земельних відносин. Згідно статті 118 Земельного кодексу громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін, та погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, після чого сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність, а у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється, а згідно ст.126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що згідно рішення ХХІІІ сесії У скликання Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області № 6 від 21 серпня 2008 року [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,25 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та зобов'язано замовити земельно-кадастровій організації виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (а.с.8,71-72), а підставою винесення такого рішення була письмова заява [PERSON] на ім'я голови Василівської сільської ради від 23 липня 2008 року про передачу безоплатно у приватну власність зазначеної земельної ділянки та наданий на ім'я забудовника [PERSON] будівельний паспорт від 10 липня 2008 року (а.с.73-74). Будь-яких доказів виділення в користування чи у власність земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,25 га до 21 серпня 2008 року [PERSON] та послідуючої відмови останньою від цієї земельної ділянки в 2008 році позивачкою не надано, а судом не встановлено, в зв'язку з чим суд критично оцінює пояснення позивачки щодо підставності користування [PERSON] зазначеною земельною ділянкою та приходить до висновку, що ці доводи є необґрунтованими. На день прийняття рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] сусідніми землекористувачами були [PERSON] згідно рішення Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №60 від 14 травня 1999 року (а.с.64-66), земельна ділянка якого в послідуючому в зв'язку з його смертю була передана відповідно до рішення Василівської сільської ради №3 від 04 грудня 2009 року його синові [PERSON] (а.с.76-21), та [PERSON] згідно рішення Василівської сільської ради №7 від 03 липня 2007 року (а.с.68-69). Зазначені рішення Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області в установленому законом порядку не були визнані незаконними та не скасовувались. Будь-яких доказів наявності рішення Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 21 серпня 2008 року щодо вилучення у позивачки [PERSON] переданої їй у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,25 га ні позивачем, ні відповідачем суду не надано, а судом не встановлено. Доводи позивачки щодо наявності такого рішення ґрунтуються на припущеннях в зв'язку з невідповідністю розміру переданої їй у приватну власність земельної ділянки, який зазначено в рішенні сільської ради, та тим, що мається в натурі на місцевості, що було виявлено при здійснені замірів земельної ділянки землевпорядної організацією, до якої позивачка звернулась по питанню виготовлення державного акту на приватну власність на землю та про що їй стало відомо ще у 2009 році, при цьому позивачкою суду, не дивлячись на неодноразове роз'яснення щодо надання доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, будь-яких доказів наявності таких розбіжностей не надано, як і не здійснено уточнення позовних вимог щодо їх конкретизації, право на що неодноразово роз'яснювалось позивачці, а також її представникам в попередньому судовому засіданні 05 листопада 2013 року. З приводу усунення зазначених розбіжностей позивачка з будь-якими заявами до сільської ради не зверталась. Рішення Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, щодо передачі у приватну власність позивачці [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку було прийнято до виготовлення технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, а відповідно на день прийняття рішення органом місцевого самоврядування 21 серпня 2008 року не було достовірно встановлено розмір площі земельної ділянки, яка передавалась позивачці [PERSON] у приватну власність. Згідно статті 152 Земельного кодексу України 2001 року держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, при цьому захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постнови від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ" судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про визнання незаконним рішення Василівської сільської ради Солонянського району не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, в зв'язку з чим в задоволені позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed