Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради, відділу [PERSON] в Звенигородському районі Черкаської області про визнання права власності на земельну частку (пай). Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач являється власником земельної частки (паю) на підставі сертифіката на право на земельну частку [PERSON] сільської ради, який зареєстрований за №22 на його імя в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), сертифікат ЧР №040585 від 17.09.1996 р. площею 2,55 умовних кадастрових гектарів, зазначене підтверджується довідкою Держгеокдастру від 25.12.2015 р. [PERSON] документ сертифікат ЧР №040585 від 17.09.1996 р. площею 2,55 умовних кадастрових гектарів втрачений. У звязку із втратою документа мала місце публікація оголошення в газеті «Шевченків карай» про втрату сертифікату ЧР №040585 від 17.09.1996 р. площею 2,55 умовних кадастрових гектарів, копія оголошення додається до позовної заяви. На даний час у позивача виникла необхідність виділити в натурі (на місцевості) свою частку (пай) та отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, однак, в зв'язку з тим, що позивач втратив документ - сертифікат на право на земельну частку (пай), який являється підставою для виділення в натурі земельної ділянки, як власнику земельної частки (паю), позбавлений можливості використати своє право, а тому виникла необхідність в судовому порядку визнати за позивачем право власності на вищевказану земельну частку (пай). Враховуючи наведене просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай), на яку в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [PERSON] [PERSON] сільської ради Звенигородського району зареєстрований сертифікат №22 на імя [PERSON] серії ЧР №040585 від 17.09.1996 р., площею 2,55 умовних кадастрових гектарів і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради проти задоолення позову в судовому засіданні заперечував. Через канцеляію суду подав заперечення, у якому вказав, що рішенням КСП «Шевченків Край» позивач був виведений із списків на розпаюання земель та сертифікат на його ім`я був визнаний недійсним, так як на момент розпаювання він не являвся його членом. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в Звенигородському районі Черкаської області подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. При цьому повідомивши, що позивач був визнаний, як помилково вписаний до списку громадян на розпаювання земель, оскільки він не був членом КСП «Шевченків край» с. Шевченкове. Щодо вирішення позову поклався на розсуд суду. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач працював у КСП «Шевченків край» з 1964р. по 1972 різноробочим, а у 1972-1993 зварщиком, що підтверджується копією трудової книжки. Рішенням сходки громадян села Шевченкове Звенигородського району, яке оформлене протоколом № 2 від 11.11.1996 року було створено комісію по розпаюванню земель КСП «Шевченків край», якій було доручено переглянути попередні списки осіб які працювали і працюють у КСП «Шевченків край» і затверджено списки по розпаюванню земель для виписки сертифікатів. При цьому позивач [PERSON] був включений до даного списку під № 22. Відповідно до довідки відділу [PERSON] у Звенигородському районі Черкаської області від 25.12.2015р. в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) [PERSON] сільської ради дійсно зареєстрований сертифікат за № 22 на ім`я [PERSON]. Серія ЧР №040585 від 17.09.1996 р., площею 2,55 умовних кадастрових гектарів. Державний акт на земельну частку на гр. [PERSON] не виготовлявся та відповідно книг записів реєстрації державних актів фізичних осіб державний акт на право приватної власності на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не зареєстровано. Рішенням загальних зборів КСП «Шевченків край», оформлених протоколом від 12 лютого 1998 року визнано 76 сертифікатів недійсними, як такі, що помилково виписані, оскільки особи не являються членами КСП. Серед вказаних сертифікатів визнаний недійсним і сертифікат позивача. Аналогічне відображене і в протоколі засідання комісії по розпаюванню землі КСП «Шевченкі край» від 10 лютого 1998 року. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року\~визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю». Відповідно до ч. 1\~ст. 1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Судом встановлено, що позивач на час проведення паювання земель не був членом КСП «Шевченків край» та був виключений із списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), саме з вказаної підстави. Виданий на його ім`я сертифікат було визнано недійсним. Як пояснив представник відповідача [PERSON] сертифікат позивача було вилучено та знищено, а посилання позивача на те, що вказаний сертифікат загублено не відповідають дійсності. Тобто, право позивача на отримання земельної частки (паю) не було порушене, оскільки не виникало. Відповідно до\~ст. 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, а тому до вказаних правовідносин, які виникли в 1995 році слід застосовувати положення\~Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до\~ст. 71 ЦК УРСР\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно з вимогами\~ст. 74 ЦК УРСР\~вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Стаття 75 ЦК УРСР \~передбачає, що позовна давність застосовується судом,\~\~арбітражем\~\~або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до\~ст. 76 ЦК УРСР\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно з вимогами\~ст. 80 ЦК УРСР\~ закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Поважними є причини, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача для вчасного звернення до суду. Судом встановлено, що позивачу було відомо про те, що його сертифікат визнано недійсним та його виключено із списку осіб що мали право на земельну частку (пай) та у випадку незгоди з таким рішенням загальних зборів колгоспу він мав змогу звернутись до суду за захистом своїх прав протягом трьох років, починаючи з лютого 1998 року. Строк позовної давності позивачем пропущено без поважних причин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed