Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

02.02.2016 року [PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з цивільним позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що 22.10.2014 року помер батько позивача [PERSON], який у відповідності до заповіту від 09.10.2010 року заповів все належне йому майно позивачу [PERSON] Після відкриття спадщини, позивач вчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Разом з тим, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Гагаріна, 16, с. Соколова, Хмільницького району, Вінницької області у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок. Проте, довідкою Соколівської сільської ради, а також витягом з погосподарської книги підтверджено, що вказаний будинок належав [PERSON] За таких підстав позивач просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом, право власності на спадкове майно що залишилося після смерті [PERSON], а саме житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Гагаріна, 16, с. Соколова, Хмільницького району, Вінницької області. Ухвалою суду від 16.02.2016 року до участі у справі, в якості співвідповідача, залучено Соколівську сільську раду Хмільницького району Вінницької області. У судове засідання позивач та її представник не зявились, представник позивача надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач 1 у судове засідання не зявилась, надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що повністю визнає заявлені позовні вимоги. Представник відповідача 2 у судове засідання не зявилась, надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги визнає повністю. Враховуючи подані сторонами заяви, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Свідоцтвом про смерть серії І-АМ №299925 (а.с.5) підтверджено, що [PERSON] помер 22.10.2014 року в с.Соколова Хмільницького району Вінницької області. Відповідно до заповіту від 09 жовтня 2001 року посвідченого секретарем Соколівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, [PERSON] заповів все належне йому майно - [PERSON]. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №93. Заповіт не змінено і не відмінено (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, серед якого житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул.Гагаріна, 16, с.Соколова, Хмільницького району, Вінницької області. Вказане підтверджується довідкою Соколівської сільської ради №322 від 27.10.2015 року (а.с.10), витягом з погосподарської книги №1 Соколівської сільської ради (а.с.72), а також технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданий АПНВП "ВІЗИТ" від 02.11.2015 року (а.с.7-9). При цьому суд враховує, що у технічному паспорті відсутні відмітки що про те, що дане нерухоме майно є самочинно побудованим, наявний запис про відсутність правовстановлюючих документів. Як видно з технічного паспорта житловий будинок та господарські споруди були збудовані 1967 року. Довідкою Соколівської сільської ради №19 від 21.01.2016 року (а.с.11) підтверджено, що на момент смерті [PERSON], який помер 22.10.2014 року, разом з ним по вул.Гагаріна, 16, с.Соколова, Хмільницького району була зареєстрована його донька [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Отже, судом встановлено, а також доведено належними та допустимими доказами факт належності вищевказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] Здобуті докази свідчать про те, що за життя він володів, користувався та розпоряджався вищевказаним будинковолодінням, яке перебувало у його власності, відповідно до вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З копії матеріалів спадкової справи №189/2015 (а.с.47-66), заведеної приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу [PERSON], вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 22.10.2014 року, заведено спадкову справу №189/2015. З заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась донька померлого - [PERSON] Інші спадкоємці по даній спадковій справі з заявами про прийняття та/або про відмову від спадщини не звертались та відповідно свідоцтва про право на спадщину не видавались. Листом приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.12) [PERSON] повідомлено, що видати свідоцтво на право на спадщину на спадкове майно, за відсутності правовстановлюючих документів, неможливо. Рекомендовано звернутися за вирішенням даного питання до суду. За таких обставин, наявні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки матеріалами справи, дослідженими судом, доведено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, який у строк, визначений статтею 1270 ЦК України, подала заяву про прийняття спадщини, отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,12га, розташовані по вул. Гагаріна, 16 в с. Соколова. Відповідачі визнали позов в повному обсязі, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, а тому перешкод в прийнятті позивачем спадщини суд не вбачає. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: approved