Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

в квітні 2012 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про поділ квартири. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони та відповідачі є співвласниками по ? частки квартири [ADDRESS]. Квартира розташована на першому поверсі трьох поверхового будинку, загальною площею 86,80 кв.м. У 1991 році власниками квартири, зроблено додатковий окремий вихід з квартири у двір, а в 1998 році зроблено гіпсокартонне перепланування внутрішньої площі квартири, яке існує на даний час. Відповідачі, які зареєстровані в квартирі фактично в ній не проживають. Всі витрати по оплаті комунальних послуг несуть позивачі. Між ними та відповідачами постійно виникають непорозуміння щодо порядку користування квартирою, створюються нестерпні умови для сумісного проживання в одній квартирі. Враховуючи те, що відповідачі не бажають мирним шляхом врегулювати спірне питання, вони вимушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просяить суд поділити квартиру [ADDRESS] в натурі між співвласниками, виділивши в натурі [PERSON] та [PERSON] ? частки квартири, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити ? частку квартири. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], він же представник позивачки [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності у рівних частках по ? частині кожному співвласнику. Проти поділу квартири у запропонованому позивачами варіанті він заперечує, оскільки не бажає об'єднувати свою частку з сестрою [PERSON] так як не бажає з нею конфліктів, щодо своєї частки власності. Просив у позові відмовити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що співвласник [PERSON] не бажає об'єднувати свою частку з братом відповідачем [PERSON], оскільки такий поділ порушує її права як власника належної їй частки. Проведена судова будівельно-технічна експертиза за технічним паспортом на квартиру, в якому зазначені переобладнання квартири, які не узаконені, а тому такий варіант поділу не може братись до уваги судом. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], представника позивачів [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідачки [PERSON], перевіривши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності у рівних частках по ? частці, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01.06.1993 року виданого Управління справами Академії наук України (а.с.6) Відповідно до технічного паспорту станом на 1993 рік спірна квартира розташована на першому поверсі трьох поверхового будинку, складається з трьох кімнат, загальною площею 86,80 кв.м., житловою площею 45,6 кв.м. Як вбачається з технічного паспорту станом на 04.03.2013 року спірна квартира самочинно переобладнана і відповідно до проведеної інвентаризації її загальна площа становить 77,9 кв.м., з яких житлова площа становить 31,6 кв.м. (а.с.81-82), вчинені переобладнання співвласниками не узаконені. В своїх позовних вимогах позивачі просить поділити спірну квартири в натурі між співвласниками, мотивуючи це тим, що хочуть продати свою частку, але відповідачі не згодні, а проживання разом з ними є неможливим, бажають, щоб їм була виділена окрема ? частка квартири в натурі. Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ частки із спільного майна не допускається, згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, що є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Також слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян. Для вирішення питання щодо можливості поділу спірної квартири в натурі судом за клопотанням позивачів була призначена судова будівельно-технічна експертиза. Так, відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5854/13-43 від 27.08.2013 року (а.с.95-104) встановлено, що з технічної точки зору можливо поділити квартиру [ADDRESS] на дві окремі, рівні за площею квартири, однак зазначений варіант поділу вимагає перепланування (реконструкції) квартири на дві окремі, що потребує отримання та розроблення відповідної проектно-дозвільної документації, на підставі якої визначається вартість робіт з перепланування. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі: співвласник [PERSON] та співвласник [PERSON] категорично не згодні на об'єднання свої часток та утворенням двох окремих квартир з частками по 1/2, оскільки це буде порушувати їх права як співвласників, а інших варіантів поділу щодо їх часток по 1/4 експертом не запропоновано. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У правовій позиції Постанови ВСУ від 3 квітня 2013 р. у справі №6 -12цс13 зазначено, що аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку (квартири), що перебуває у спільній частковій власності, можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), передає співвласнику частку житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень на нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивачів щодо поділу спірної квартири в натурі є необґрунтованими та безпідставними, а також такими, що можуть призвести до порушення прав відповідачів, як співвласників спірної квартири, а тому суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed