Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення порядку користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS]. Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 45, 6 кв.м., жилою площею 25, 9 кв.м. У квартирі зареєстровані та проживають позивач та відповідач. Протягом тривалого часу між сторонами встановлений порядок користування квартирою, а саме: позивач займає кімнату, площею 11, 4 кв.м., а відповідач - площею 14, 5 кв.м. Але відповідач відмовляється приймати участь у витратах по сплаті квартплати та комунальних послуг. Позивач самостійно не має можливості сплачувати всі витрати. Він неодноразово пропонував відповідачу вирішити спірне питання, але він не погоджується. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] виділивши йому у користування кімнату, площею 11, 4 кв.м., а відповідачу кімнату, площею 14, 5 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що між сторонами визначений порядок користування жилим приміщенням, а тому спору з цього приводу у них немає. Певний період часу відповідач самостійно сплачував квартплату та комунальні послуги, але потім позивач сказав, що буде це робити особисто. Крім того, представник зазначила, що на даний час квартира перепланована, встановлена перегородка, дане перепланування не узгоджено в установленому законом порядку, а тому вважає неможливим визначення порядку користування у такій квартирі. На підставі викладеного представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] Сторонам по справі на праві власності (по 1\\2 частині - кожному) належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с. 7). Спірна квартира складається з двох прохідних кімнат, загальною площею 45, 6 кв.м., жилою площею 28, 80 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності та довідкою форми № 3 (а.с.10). Згідно технічного паспорту, виготовленого 11.12.2014 року, квартира складається з двох окремих кімнат, площею 14, 5 кв.м. та 11, 4 кв.м. Тобто, житлова площа становить 25, 9 кв.м. (а.с.8-9). На даний час у спірній квартирі зареєстровані дві особи - позивач та відповідач, що підтверджується довідкою форми № 3 (а.с.10). В своїх позовних вимогах позивач просить суд визначити порядок користування жилим приміщенням, виділивши йому у користування кімнату, площею 11, 4 кв.м., залишивши у користуванні відповідача кімнату, площею 14, 5 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні власників. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з положень вимог діючого законодавства, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні. В даному випадку на кожного із співвласників припадає по 14, 4 кв.м. (28, 8 кв.м. жилої площі : 2). Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику за позовами про захист приватної власності" № 15 від 22.12.1995 року передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Але слід зазначити, що згідно письмових документів, спірна квартира складається з двох прохідних кімнат. Після перепланування, що було здійснено позивачем за власні кошти, кімнати стали роздільними, але площа кімнат зменшилася, що підтверджується технічним паспортом. Крім того, вказане перепланування, проведене позивачем, не було узгоджено з відповідними органами, а також не було здійснено відповідну реєстрацію, що позбавляє суд можливості визначити порядок користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed