Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

27 квітня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. Посилалась на те, що вона до 26.04.2013 року працювала на посадах заступника директора та завідуючої господарством СТОВ «Святогірське», яке 28.03.2014 року реорганізоване шляхом приєднання до ПАТ «Екопрод», яке стало його правонаступником. Зазначила, що між нею та [PERSON] був укладений договір займу від 19.01.2011 року, згідно якого вона була зобовязана придбати товарно-матеріальні цінності для потреб СТОВ «Святогірське» за власні кошти, а [PERSON], який був на період укладення договору головою господарства, зобовязався повернути їй грошові кошти за першою вимогою. Вказувала, що за весь період роботи вона надала підприємству фінансову допомогу на суму 94768,85 гривень. На теперішній час гроші їй не повернуті. Тому просить стягнути з правонаступника СТОВ «Святогорівське» відповідача ПАТ «Екопрод» грошові кошти за договором позики та сплачений судовий збір. В судове засідання позивач не зявилась, згідно наявної в матеріалах справи заяви, просила розглянути справу без її присутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, вважаючи не доведеним позивачем передачу грошей або речей згідно до Договору займу, надала заперечення та відповідні пояснення. Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, допитавши свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом\~\~встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~\~ [PERSON] позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 2 стататті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної кількості речей. Як вбачається з договору займу укладеного 19.01.2011 року, на який посилається позивач, [PERSON], діючи в інтересах СТОВ «Святогорське» придбає товарно-матеріальні цінності для потреб СТОВ «Святогорівське» за особисті кошти. А СТОВ «Святогорівське», в свою чергу, зобовязується повернути їй затрачені особисті кошти за першою вимогою. Будь-які документи або розписка саме на виконання Договору займу між позивачем та відповідачем не складалися. Так, позивачем на підтвердження виконання Договору займу надані звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі реквізити; назву документа (форми); дату і місце складання; назва підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт складається у відповідності з підпунктом 170.9.2. Податкового кодексу України та завершує виконання цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт, тому надані позивачем звіти не можуть свідчити про те, що товарно-матеріальні цінності придбавалися або передавалися на виконання Договору займу. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм статей\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно\~статті 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що сам договір позики не може бути достатнім доказом існування між сторонами\~\~правовідносин, що виникли з договору позики та доказом отримання відповідачем коштів, а справжньою правовою природою спірного «Договору займу» від 19.01.2011 року, незважаючи на назву, є правовідносини, передбачені нормами глави 68 Цивільного кодексу України - «Доручення». [PERSON] [PERSON] доручення надано не було. Позивач в підтвердження виконання Договору займу посилається на Акт звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами від 01.12.2012 року на суму 94\~768,85 гривень. Однак, в розумінні статей 9, 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", акт звіряння розрахунків є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами, договором, накладними, рахунками тощо. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено передачу грошей або речей згідно до Договору займу від 19.01.2011 року. Також, при прийнятті рішення, судом враховані пояснення свідка [PERSON], яка працювала бухгалтером на СТОВ «Святогорське» та на теперішній час працює бухгалтером на ПАТ «Екопрод», яка зазначила, що наданий позивачем [PERSON] займу не проводився по бухгалтерським документам на відміну від інших Договорів займу, за якими підприємство набувало боргових зобовязань, позивач власні грошові кошті, або товароматеріальні цінності підприємству не передавала. Крім того Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.10.2013р. порушено справу про банкрутство СТОВ «Святогорівське». 21.11.2012р. опубліковане оголошення в газеті «Голос України», яким встановлений 30-ти денний строк для прийому заяв кредиторів. Враховуючи те, що фінансова заборгованість в розмірі 94\~768,85 гривень, згідно до Акту звірки від 01.12.2012 року та надані Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт виникла до порушення справи про банкрутство, тому позивач є конкурсним кредитором, а тому повинен був звернутися до Господарського суду з відповідними майновими вимогами до СТОВ «Святогорівське» по справі з банкрутства. У встановлений строк Позивач відповідну заяву не подав. Ухвалою Господарського суду від 26.03.2013р. затверджений реєстр кредиторів, у склад котрих позивач не була включена. 29.04.2013р. у справі про банкрутство «СТОВ «Святогорівське» винесено ухвалу про затвердження мирової угоди і припинення провадження у справі. Згідно частини 4 статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у випадку затвердження у справі про банкрутство мирової угоди господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Згідно частин 1-3\~статті 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких підстав, суд оцінивши докази в їх сукупності та враховуючи характер спірних правовідносин сторін, приходить до висновку, що між сторонами відсутній договір позики, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed