Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.12.2018 сталась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю автомобіля марки «КІА» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , під час цієї пригоди заподіяно матеріальну шкоду автомобілю марки «Пежо» д.н.з. [NUMBER] . На момент спричинення шкоди діяв договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-1301-18-00594 від 25.10.2018, укладеного позивачем, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] . Згідно постанови Сихівського районного суду м. Львова від 17.01.2019 відповідача визнано винним в настанні ДТП. 02.01.2019 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Заяву було розглянуто та на підставі акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 02.01.2019, рахунку-фактури №86 від 04.01.2019, ремонтної калькуляції №ЗСКА-9198 від 28.01.2019, страхового акту №ЗСКА-9198 від 04.02.2021, розрахунку суми страхового відшкодування позивач виплатив страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «Пежо» д.н.з. [NUMBER] в розмірі 29671 грн. 88 коп. Позивачем отримано інформацію про те, що відповідач застрахований відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» за полісом №АМ6035967, який покрив суму збитків позивача в розмірі 14936 грн. 83 коп. Зазначають, що ПрАТ СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» сплатило позивачу страхове відшкодування в межах ліміту, з урахуванням зносу лише 14936 грн. 83 коп., тому позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яку здійснило ПрАТ ПрАТ СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» в розмірі 14 735 грн. 05 коп. (29671 грн. 88 коп. - 14936 грн. 83 коп.) Позивач стверджує, що після виплати страхового відшкодування у нього виникло право вимоги до відповідача, тому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 14 735 грн. 05 коп. та судовий збір в сумі 2 270 грн. Ухвалою від 19.04.2021 прийнято до розгляду позов і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що на час подій його автомобіль застрахований і розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика. Оскільки жодних документів, які б надавали йому можливість зрозуміти обгрунтованість такого нарахування не надано, тому просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа в судове засідання явку свого представника не забезпечила, повідомлялась належно, про причини неявки суд не повідомила, жодних пояснень чи заперечень на адресу суду не надходило. Суд проводить розгляд справи за відсутності представника позивача і третьої особи. Заслухавши вступне слово відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-1301-18-00594 від 25.10.2018, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Пежо 508», 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с.7-9) З довідки про ДТП вбачається, що 30.12.2018 на вул.Городоцька, 302 у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Пежо - 508 під управлінням водія [PERSON] та автомобіля КІА, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] , відповідача по справі (а.с.5). Встановлено, що постановою Сихівського районного суду м.Львова від 17.01.2019 відповідача [PERSON] визнано винним за ст.124 КУпАП і накладено штраф в розмірі 340 грн. (а.с.4) З полісу №АМ/6035967 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що відповідач [PERSON] застрахував автомобіль КІА, д.н.з. [NUMBER] у ПрАТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП», строк дії з 08.07.2018 до 07.07.2019, страхова сума за шкоду заподіяну житті і здоров`ю - 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн., розмір франшизи -0. (а.с.56) З рахунку-фактура №86 від 04.01.2019 вбачається, що вартість ремонтних робіт з запчастинами і матеріалами автомобіля Пежо - 508 (водія [PERSON] ) складає 29671,88 грн. (а.с.16) З платіжного доручення №2566 від 04.02.2019 вбачається, що позивач виплатив страхове відшкодування [PERSON] 29671,88 грн. (а.с.21) З платіжного доручення №11597 від 07.05.2019 вбачається, що третя особа ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», де застрахований автомобіль відповідача, здійснила страхове відшкодування в порядку регресу (потерпілій [PERSON] ) в розмірі 14 936,83 грн. Позивач свої позовні вимоги ґрунтує на тому, що він виплатив своєму страхувальнику [PERSON] вартість відновлюваного ремонту після ДТП, яке спричинив відповідач в розмірі 29671, 88 грн., однак ця сума не була покрита в повному обсязі страховою компанією, де відповідач застрахував свою цивільну відповідальність - ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП». За таких умов позивач вважає, що відповідач має відшкодувати йому різницю в розмірі 14735,05 грн. (26671,88 грн. - 14936,83 грн.) Натомість, суд не погоджується з позовними вимогами, з огляду на наступне. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій визначеній у договорі особі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. В той же час умови договору мають обов`язкове значення лише для його сторін і не можуть за звичайним правилом встановлювати обов`язки для інших осіб. За таких умов сума погодженого між позивачем та [PERSON] страхового відшкодування не має наперед встановленого значення у правовідносинах із заподіювачем шкоди, відповідачем у даній справі. Приписами ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином заподіювач шкоди має нести відповідальність лише в межах дійсного розміру спричиненої шкоди. В даній справі згідно положень вищевикладених норм доведенню підлягає насамперед розмір дійсної шкоди, спричиненої ДТП майну постраждалої особи, чого фактично зроблено не було, оскільки належних та допустимих доказів з цього приводу до суду позивачем не надано. Розмір спричиненої шкоди позивач доводив на підставі представленої до матеріалів справи акту, ремонтної калькуляції автомобіля «Пежо, 508», д.н.з. [NUMBER] . В той же час така калькуляція не може вважатися належним доказом саме з приводу розміру спричиненого внаслідок ДТП збитку, оскільки вона свідчить лише про вартість ремонтних робіт, які вирішив власник провести на авто, без підтвердження обґрунтованості саме таких робіт, їх необхідності, пов`язаності саме з ДТП та вартості, в тому числі необхідності заміни заднього бампера. Інших доказів з цього приводу до суду надано не було. За таких умов дані посилання позивача належним чином доведені не були, відтак не можуть бути прийняті судом. Окремо суд звертає увагу на те, що згідно правових позицій, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність обов`язок відшкодування спричиненої нею шкоди може бути покладений виключно у розмірі перевищення такої шкоди над лімітом страхової відповідальності. Згідно зі ст 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку із виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих становить 100 000 грн. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільного-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Стаття 991 ЦК України та ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перелічують підстави відмови від здійснення страхової виплати. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). А тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні по справі № 755/18006/15-ц 04.07.2018 посилалася на те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового відшкодування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідач застрахував свої цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн. та нульовою франшизою. Судом скеровано копію позовної заяви з додатками третій особі ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», котра жодних пояснень по справі не надала. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду немає повноважень на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Зважаючи на те, що розмір дійсної шкоди, спричиненої ДТП належним чином позивачем доведено не було, такий заявлений в межах страхового ліміту, тому правових підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі ст. ст. 22, 1166, 1188, 1191 ЦК України,

Outcome: dismissed