Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

11.02.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на наступні обставини. З 19.08.2003 р. по 04.10.2006 р. позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, від шлюбу [INFO] народилась дочка [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2008 р. з Позивача стягнуто на користь Відповідачки аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2007 р. і до повноліття дитини. Позивач належним чином намагається виконувати вищезазначене рішення суду про стягнення аліментів, проте, на сьогоднішній день матеріальний стан не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі який встановлений судом виходячи з нижченаведеного. 15.01.2011 р. Позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який потребує матеріальної допомоги на утримання. Разом з тим, Позивач є фізичною особою-підприємець, проте, останній не отримує дохід від здійснення підприємницької діяльності, при цьому, іншого доходу Позивач немає. Відповідно до довідки Києво -Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 05.11.2018 р. сума доходу Позивача за період з 14.03.2017 р. по 31.12.2017 р. складає 0,00 гривень, а за період з 01.01.2018 р. по 27.04.2018 р. складає 0,00 гривень. Враховуючи відсутність доходу від підприємницької діяльності, з травня 2018 р. Позивачем вчиняються дії щодо припинення здійснення діяльності, як фізична особа- підприємець. Зважаючи на відсутність доходу, Позивач перебуває на утриманні своєї дружини [PERSON] , що є інвалідом 2 групи, потерпіла від аварії на ЧАЕС, внаслідок чого отримує пенсію у розмірі 2042 грн. 76 коп., крім того остання перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу на утримання дитини у розмірі 860 грн. Таким чином, загальний розмір сімейного бюджету складає 2902 грн. 76 коп., значна сума з вказаних грошових коштів йде на утримання сина [PERSON] , а також на сплату комунальних послуг у розміру приблизно 1500-2000 грн. на місяць. На сьогоднішній день державний виконавець у провадженні якого перебуває виконавчий лист щодо стягнення з Позивача аліментів, враховуючи, що останній не має доходу, обчислює розмір аліментів із середньої заробітної плати яка існує по Києво - Святошинському району Київської області. Середній розмір місячної заробітної плати за 2018 р. по Києво - Святошинському району Київської області склав приблизно 9500 грн., а тому щомісячний платіж по оплаті аліментів на користь Відповідачки складає орієнтовно 2375 грн. Відповідно вимог ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2008 року з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/8 частини всіх видів доходу [PERSON] кожного місяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 3-5 ). Ухвалою судді від 05 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 23-24 ). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд позовні вимоги задовольнити. Підтвердив, що заборгованості по сплаті аліментів не має. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що у нього від іншого шлюбу є дитина, а також те, що він як фізична особа-підприємець знаходиться в стадії припинення, тому винили труднощі матеріального характеру. У зв`язку з чим, просив суд зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/8 частини всіх видів доходу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, заперечувала проти їх задоволення та наголосила на тому, що донька страждає дитячим церебральним паралічем, потребує стороннього догляду, так як не здатна до самообслуговування. Вона не працює, так як доглядає за донькою. Остання потребує матеріального забезпечення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що з 19.08.2003 року по 04.10.2006 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , що не спростовано сторонами. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на особисте утримання, вирішено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2007 року і до повноліття дитини, та на особисте утримання стягувача в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до 05.11.2009 року та стягнуто судові витрати ( а. с. 7 ). Звертаючись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів позивач [PERSON] в судовому засіданні наголошував, що підставами цього позову є те, що у нього від іншого шлюбу має дитину, а також те, що він як фізична особа-підприємець припиняє свою діяльність та з цього приводу має труднощі матеріального характеру. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане судам Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, для збільшення чи зменшення розміру аліментів достатньо хоча б однієї із вказаних обставин. Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням матеріального становища платника аліментів, останній може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. Таким чином, за наявності відповідних обставин, батько дитини може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. На думку суду, в даній справі наявні докази, які дають підстави для зменшення встановленого за попереднім рішенням суду розміру аліментів. Слід зазначити, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна-розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивачем [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу того, що на утриманні останнього перебувають інші особи, яким позивач надає матеріальної допомоги. Навпаки, в судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] потребує матеріальної допомоги, так як хворіє на дитячий церебральний параліч та потребує стороннього догляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: медичним висновком № 762, висновком ЛКК № 659 та індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 238. Крім того, встановлено, що оскільки донька [PERSON] хворіє, постійно потребує стороннього догляду, відповідач [PERSON] постійно перебуває з донькою та не має можливості працювати. Посилання позивача, що причиною зменшення розміру аліментів є народження дитини від іншого шлюбу та те, що останній, як фізична особа-підприємець перебуває в стадії припинення не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для того зменшення. Інших належних та допустимих доказів з боку позивача щодо погіршення його матеріального становища, останнім не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, суд виходячи з принципу розумності, справедливості, приходить до переконання, що позовні вимоги позивача [PERSON] є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, у відповідності до вимог статей 133, 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати понесені при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed