Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту батьківства, в якій просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженець станиці Вознесенська Лабінського району Краснодарського краю, Російська Федерація, який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що з 2002 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання з останнім вели разом господарство. [INFO] у них народилася дитина: [PERSON] . З її слів у свідоцтві про народження дитини батьком дитини записано: " [PERSON] ". Однак, біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Наразі для неї існує необхідність у встановлені батьківства - [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , у судовому порядку, щоб реалізувати право дитини на пенсійне забезпечення, що й стало підставою звернення до суду. Заявник та представник заявника у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, заяву підтримують у повному обсязі та просять суд ї задовольнити. Представник заінтересованої особи Орган опіки та піклування Павлоградської міської Дніпропетровській області у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення просить врахувати інтереси дитини. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що померлий [INFO] [PERSON] дійсно є рідним батьком [PERSON] , [INFO] . Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, встановив наступне. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачано, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 2002 року по 24 вересня 2018 року [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 03.12.2018 року, складеним комісією Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. 03 червня 2005 року [PERSON] дівчинку - [PERSON] . При реєстрації народження дочки заявниці батьком останньої був записаний [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України за № 00014623957 від 23.10.204 року. [INFO] [PERSON] помер. Однак, заявниця посилається на те, що батьком її дитини - [PERSON] , є [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю, мала інтимні стосунки та вони вели спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 встановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття Відповідно до абзацу 3 п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 - У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] визнавав себе батьком дитини [PERSON] , [INFO] , адже весь час вони фактично перебували разом та проживали однією сім`єю. Крім того, [PERSON] постійно надавав матеріальну допомогу їх спільній дитині, своїми діями намагався забезпечити належний рівень життя, здоров`я, фізичний і духовний розвиток своєї дочки. Наведені обставини також підтвердили [PERSON] , [PERSON] , які є рідними дітьми [PERSON] . Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Встановлення факту батьківства для заявниці має юридичне значення, оскільки необхідне їй для внесення змін до актового запису про народження дитини та подальшого права дитини на пенсійне забезпечення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту батьківства [PERSON] , який помер [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] . Понесені заявницею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн., відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, не відшкодовуються та покладаються на заявницю. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved