Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом , в якому вказує, що 20 жовтня 2001 року між сторонами було укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Юрківської сільської ради Оріхівського району Запорізької області в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис 07, який був розірваний 31 березня 2017 року. За час шлюбу сторонами придбано: 1)Шафа-купе, вартістю 3310,00 грн., придбаний в січні 2012 року; 2)Телевізор «Rainford» Т\\/-5111 (92), вартістю 1500,00 грн., приданий в серпні 2002 року; 3)Машина пральна побутова СМ-2 «Агат», вартістю 310,00 грн., придбана в січні 2006 року; 4)Масляний радіатор «Наnsa», вартістю 1000,00 грн., придбаний в листопаді 2009 року; 5)Телевізійний тюнер «Тгіmах ТR2012 НD», вартістю 1000,00 грн., придбаний в жовтні 2012 року; Все перелічене вище майно, в порушення ч. 3 ст. 65 СК України відповідачем було без згоди позивача вивезене з його будинку в час, коли позивач був відсутній вдома. Загальна вартість вивезеного становить 7120,00 грн. У добровільному порядку відповідач не бажає розділити зазначене вище майно, яке знаходиться у повному користуванні відповідача, а тому Позивач бажає отримати за свою ? частину майна, що набуте ними за час шлюбу, грошову компенсацію у розмірі 3560,00 грн. Прохає суд, залишити у власності [PERSON] шафу-купе, вартістю 3310,00 грн., телевізор «Rainford» Т\\/-5111 (92), вартістю 1500,00 грн., машина пральна побутова СМ-2 «Агат», вартістю 310,00 грн., масляний радіатор «Наnsa», вартістю 1000,00 грн., телевізійний тюнер «Тгіmах ТR2012 НD», вартістю 1000,00грн. - на загальну суму 7120,00 грн. Стягнути з [PERSON] на його користь ? частина майна, що набуте ними за час шлюбу, у розмірі 3560,00 грн.та судові витрати по розгляду цивільної справи покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] на позові наполягає, прохає суд задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову, [PERSON] направила відзив/а.с.22/, в якому вказала, що все майно дійсно придбавалось ними за час шлюбу, але після того як її позивач вигнав з дому, перелічене майно залишилося у його будинку, де воно знаходиться на теперішній час їй невідомо. Вартість майна не відповідає тій оцінці яка вказана в позові. Прохає відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 14 лютого 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14 березня 2018 року підготовче судове засідання закрито та призначено до судового розгляду на 11 квітня 2018 року. Суд , заслухавши сторони по справі, свідка, оцінивши докази та заперечення проти них, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 жовтня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану виконкомом Юрківської сільської ради Оріхівського району Запорізької області в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено актовий запис № 07./а.с.5/. Шлюб з між сторонами розірвано 31 березня 2017 року Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області./а.с.6/. Сторони звернулися до суду з позовами про розподіл майна, набутого за час шлюбу. На підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Як роз'яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. [PERSON] надала суду пояснення, що всі речі, які вказані в позові нею не вивозилися з будинку, а залишилися у позивача, так як він забрав у неї ключі від будинку. На момент розгляду справи їй невідомо де знаходяться вказані речі. У судовому засіданні представник відповідача суду пояснив, що документи , які надані позивачем не підтверджують дійсну вартість майна та придбання. Так у позові вказано, що шафа купе придбана в січні 2012 року, а надається як доказ рахунок фактура від 22 грудня 2011 року на суму 3310,00 гривень. Щодо Телевізору «Rainford» Т\\/-5111 (92), вартістю 1500,00 грн., машини пральної побутової СМ-2 «Агат», вартістю 310,00 гривень, масляного радіатору «Наnsa», вартістю 1000,00 грн. та телевізійного тюнеру «Тгіmах ТR2012 НD», вартістю 1000,00 грн. суду надані лише гарантійні талони на майно, але вартість майна не вказана і хто саме його придбав. Представник позивача суду пояснив, що свідок [PERSON], мати позивача може підтвердити , що відповідачка вивозила все майно із будинку яке вказано у позові. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її син дозволив [PERSON] вивезти все майно , яке вона забажала, вона бачила як відповідачка вивозила майно з будинку. Речі вивозилися в мішках, що саме в них було вона уточнити не може. Суд відкидає, як доказ, пояснення свідка [PERSON], так як вона не конкретизувала в своїх поясненнях, яке саме майно вивозила відповідачка з будинку позивача. У зв'язку з чим представнику позивача було запропоновано надати докази на підтвердження наявності заявленого до розподілу майна, але таких доказів не надано. Для забезпечення змагальності процесу за приписами ст. 12 ЦПК України суд вживав заходів для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз. Сторони не виявили бажання скористатися такими правами та відмовилися від призначення товарознавчої експертизи , представник позивача пояснив, що саме відповідачка повинна надати оцінку вартості майна, так як вона не згодна із вартістю, яка вказана у позові. Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності майна, яке перелічене у позовній заяві, і з достовірністю не визначена його вартість, тому провести поділ його неможливо, а тому в позові необхідно відмовити в повному обсязі за недоведеністю заявлених вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed