Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України через управління Державної казначейської служби України в Богуславському району Київської області на його користь 100000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди та 79138, 42 гривень матеріальних збитків, пов'язаних з невиконанням відділом державної виконавчої служби Богуславського районного управління юстиції Київської області виконавчого листа №2-596/04. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем - відділом Державної виконавчої служби Богуславського районного управління юстиції Київської області всупереч ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» своєчасно та в повному обсязі не проведено всіх виконавчих дій за виконавчим листом № 2-596/04 щодо виконання рішення Богуславського районного суду Київської області від 21.05.2004 року, яким з [PERSON] на його (позивача) користь стягнуто 77138 (сімдесят сім тисяч сто тридцять вісім ) грн. 42 коп. майнової шкоди та 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. моральної шкоди, а всього 79138 (сімдесят дев'ять тисяч сто тридцять вісім ) грн. 42 коп., внаслідок чого судове рішення понад десять років залишається невиконаним, що порушує його права як стягувача у виконавчому провадженні. Також позивач зазначає, що ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 11 березня 2014 року визнано неправомірною бездіяльність державних виконавців відділу ДВС Богуславського районного управління юстиції щодо виконання виконавчого листа № 2-596/04. Оскільки неправомірна бездіяльність державних виконавців відділу ДВС Богуславського районного управління юстиції у процедурі виконання виконавчого листа № 2-596/04 є доведеною вищевказаною ухвалою Богуславського районного суду, то як наслідок є достатні підстави для застосування ст.ст. 11 ч.3, 87 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 23, 1173, 1174 ЦК України та задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, яку позивач обґрунтовує тим, що 03.10.2002 року [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, протиправно заволодів його (позивача) автомобілем [NUMBER] 2002 року випуску, вартістю 93746 гривень, після чого, не справившись з керуванням, допустив наїзд на електроопору, в результаті чого пошкодив даний автомобіль на суму 77138 грн. 42 коп. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 21.05.2004 року з [PERSON] на його (позивача) користь стягнуто 77138 грн. 42 коп. майнової шкоди та 2000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що тривалий час змушений добиватись справедливості. У зв'язку з цим у нього погіршилися стосунки з оточуючими, погіршився сон, оскільки сума грошей, яка підлягає стягненню, а від так, не отримана ним, для нього є значною шкодою та тримає його в стані постійного психологічного дискомфорту. Будучи підприємцем він не зміг користуватись автомобілем та докладав значних зусиль для налагодження свого життя. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, з підстав зазначених в позовній заяві та просили його задовольнити. Крім того, вони зазначили, що боржник по виконавчому провадженні [PERSON], починаючи з 20.06.2006 року був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату. Проте, починаючи з 20.06.2006 року державними виконавцями відділу державної виконавчої служби Богуславського районного управління юстиції Київської області не було проведено жодної виконавчої дії щодо встановлення місця роботи боржника, внаслідок чого не проводилися відрахування з його заробітної плати. Тобто вказана бездіяльність, державних виконавців унеможливила звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника [PERSON] Позивач також стверджував, що боржник [PERSON] після відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-596/04 мав намір продати (передати в довготривалу оренду) свій земельний пай фермеру [PERSON] за 50000 грн. Однак вказана угода не відбулася через те, що державним виконавцем безпідставно накладено арешт на земельний пай [PERSON], внаслідок чого фермер [PERSON] відмовився від своїх намірів. Тобто, необдумані та невиважені дії державного виконавця щодо накладення заборони на земельний пай призвели до упущеної вигоди (п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України) та фактично унеможливили добровільне, часткове виконання судового рішення в розмірі 50000 гривень відшкодування шкоди боржником [PERSON] на користь стягувачу [PERSON] Також, на переконання позивача, державними виконавцями не вживалися відповідні заходи щодо притягнення боржника [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК України за невиконання судового рішення і ця можливість безповоротно втрачена, оскільки останнім було повідомлено про своє працевлаштування та добровільно надано в підтвердження цього трудову книжку, що виключає прямий умисел, як суб'єктивну складову даного злочину. Таким чином, вказані дії та бездіяльність державних виконавців у виконавчому провадженні, яке триває більше десяти років, перебувають причинно-наслідковому зв'язку із заподіянням позивачу матеріального збитку в розмірі нестягнутої відділом державної виконавчої служби Богуславського районного управління юстиції Київської області за виконавчим листом №2-596/04, стягуваної суми в розмірі 79138, 42 гривень, яку він просить стягнути з державного бюджету України. Представник відділу державної виконавчої служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області Ведмеденко О.Д. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що державними виконавцями відділу ДВС вживались всі необхідні та передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо виконання виконавчого листа № 2-596/04 по виконаю рішення Богуславського районного суду Київської області від 21.05.2004 року, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 77138 грн. 42 коп. майнової шкоди та 2000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а всього 79138 грн. 42 коп. Судові рішення щодо визнання неправомірними дій чи бездіяльності державних виконавців по виконанню даного виконавчого листа відсутні, а рішенням суду, на яке посилається позивач, було визнано лише неправомірною бездіяльність державного виконавця по виконаю ухвали Богуславського районного суду Київської області від 27.03.2004 року про забезпечення позову. Також представник відповідача зазначив, що виконавче провадження по виконаю виконавчого листа № 2-596/04 не закінчене, оскільки боржник [PERSON] є власником земельної частки (паю), яка перебуває в оренді ПОСП «Іванівське». Стягнення звернуто на орендну плату. Щодо передачі земельної частки (паю) стягувачу, в тому числі згідно мирової угоди, це є не можливим, оскільки існує мораторій на відчуження земель товарного сільськогосподарського виробництва. Щодо невиконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині звернення стягнення на заробітну плату боржника [PERSON], то такі дії державним виконавцем не здійснювались, так як боржник не повідомляв державного виконавця про своє працевлаштування. Лише 27.03.2014 року [PERSON] повідомив про своє працевлаштування, але після запиту державного виконавця до УПФ у Богуславському районі від 03.04.2014 року було отримано інформацію, що боржник не працює, що позбавило можливості державного виконавця направити виконавче провадження до іншого відділу ДВС по територіальності. Всі інші дії щодо виявлення майна боржника державним виконавцем постійно здійснювались з часу відкриття виконавчого провадження. Представник відповідача - управління Державної казначейської служби України у Богуславському районі Київської області Кашпур М.І. в судовому засіданні підтримав своє письмове заперечення, в якому зазначено, що позивачем помилково зроблено висновок, що виходячи зі змісту ст. 1174 ЦК України, відшкодовувати шкоду завдану органом державної влади, чи посадовою особою, має Управління Казначейства за рахунок коштів державного бюджету України. Зокрема, позивач не врахував, що у зазначеній вище правовій нормі мова про Управління Казначейства не йде, також відсутні посилання позивача на будь-яку норму закону, якою б передбачалось, що Управління Казначейства зобов'язано відшкодовувати завдану моральну шкоду. Помилковим є ототожнення загального поняття «Державний бюджет» з поняттям «Управління Казначейства». Державна казначейська служба України та його територіальні органи є окремими юридичними особами, які здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників державного бюджету, тобто фактично виконують функції банку. Казначейство України є самостійною юридичною особою, яка утримується виключно за рахунок бюджетних асигнувань, наданих з державного бюджету згідно затвердженого кошторису. Ці кошти виділяються виключно для виплати заробітної плати працівникам та матеріально - технічного забезпечення установи. На думку представника відповідача, позивач повинен був обгрунтувати, чим документально підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань та матеріальних збитків, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач мав би надати відповідні медичні довідки та виписки. Також позивач повинен надати до суду нормативно - обгрунтований розрахунок суми, яку він просить стягнути і Державного бюджету України. Вказані вимоги позивачами виконані не були. Позивач вважає, що відповідачем завдано йому моральну шкоду та матеріальні збитки, однак позивач не врахував, що відповідачем вживалась всі дії спрямовані на виконання судового рішення. Вважає, що у позивача відсутні достатні підстави для відшкодування моральної шкоди, у зв'язку із недоведеністю обставин та необґрунтованістю заявлених позовних вимог, а також не вказано нормативно - правового обгрунтування, згідно якого визначено суму моральної шкоди та матеріальних збитків у сумі 179 138, 42 гривень. Суд, заслухавши позивача і його представника, представників відповідачів, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 21.05.2004 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 77138 (сімдесят сім тисяч сто тридцять вісім ) грн. 42 коп. майнової шкоди та 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. моральної шкоди, а всього 79138 (сімдесят дев'ять тисяч сто тридцять вісім ) грн. 42 коп. На підставі вказаного рішення суду 19 жовтня 2004 року позивачу видано виконавчий лист №2-596. 25 жовтня 2004 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Богуславського районного управління юстиції Київської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання до 27.10.2004 року. Боржником рішення суду добровільно не було виконано, після чого державний виконавець почав здійснювати заходи щодо примусового виконання рішення суду, а саме 27.10.2004 року було складено акт опису та арешту майна боржника [PERSON], направлені запити про надання інформації про наявність зареєстрованого за боржником нерухомого майна та транспортних засобів. В послідуючому державний виконавець здійснював такі дії періодично протягом всього терміну знаходження на виконанні даного виконавчого провадження. Слід зазначити, що ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 27 квітня 2004 року було забезпечено позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля, та накладено арешт на майно [PERSON] Довідкою відділу ДВС Богуславського районного управління юстиції від 09.02.2014 року підтверджується, що виконавче провадження по виконанню вищевказаної ухвали суду про забезпечення позову знищено 08.07.2009 року в зв'язку з закінченням терміну зберігання, що позбавляє суд можливості на даний час дослідити матеріали зазначеного виконавчого провадження. Натомість з інформаційної довідки Єдиного реєстру забороно відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців №73749499 від 21.10.2014 року вбачається, що 06.07.2004 року Богуславською районною державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження на все невизначене майно, все майно, нерухоме майно [PERSON] згідно постанови державної виконавчої служби м. Богуслав від 11.05.2004 року. Тобто, з цієї довідки слідує, що державний виконавець 11.05.2004 року на виконання ухвали Богуславського районного суду про забезпечення позову наклав арешт на все майно боржника [PERSON] і тому до часу відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-596 до 25.10.2004 року арешт на майно боржника вже було накладено. Як убачається із ухвали Богуславського районного суду Київської області від 11.03.2014 року судом було визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця по виконаю ухвали Богуславського районного суду Київської області від 27.03.2004 року про забезпечення позову. Судові рішення про визнання неправомірними дій чи бездіяльності державних виконавців по виконанню виконавчого листа №2-596 відсутні. Також відсутні судові рішення, якими було б визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невиконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині звернення стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] Як убачається із матеріалів виконавчого провадження державний виконавець постійно роз'яснював боржнику [PERSON] його обов'язок повідомляти про своє працевлаштування, але боржник не повідомляв відомості про свою роботу. Зокрема такі пояснення були відібрані у боржника [PERSON] 06.08.2007 року, 23.04.2008 року, 18.03.2011 року, 17.01.2012 року, 13.02.2012 року, 11.03.2014 року. Лише 27.03.2014 року [PERSON] повідомив про своє працевлаштування, але після запиту державного виконавця до УПФ у Богуславському районі від 03.04.2014 року було отримано інформацію, що боржник не працює, що як наслідок позбавило можливості державного виконавця направити виконавче провадження до іншого відділу ДВС по територіальності. Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник [PERSON] є власником земельної частки (паю), яка перебуває в оренді ПОСП «Іванівське». 27.07.2007 року розпорядженням державного виконавця стягнення звернуто на орендну плату боржника в ПОСП «Іванівське». Суд, перевіривши матеріали виконавчого провадження та дослідивши їх в судовому засіданні, а також дослідивши докази надані сторонами під час судового розгляду в їх сукупності, не вбачає підстав для задоволення позову та враховує наступні положення чинного законодавства України якими врегульовуються спірні правовідносини. Так, в силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Завдана шкода підлягає відшкодуванню за наявності складу цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: наявність шкоди, неправомірність дій заподіювача шкоди, безпосередній причинний зв'язок між шкодою та діями, а також вина заподіювача шкоди. При цьому відсутність хоча б одного складового виключає можливість відшкодування шкоди. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в які грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянину внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В силу вимог ст.1174 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що дії державного виконавця по виконанню виконавчого листа №2-596 в судовому чи в позасудового порядку визнавались неправомірними. Крім того, будь-які докази, які б підтверджували факт заподіяння моральних страждань позивачу бездіяльністю державного виконавця відділу ДВС Богуславського районного управління юстиції позивачу в матеріалах справи відсутні. Позивач не надав суду достатніх доказів у передбаченому законом порядку про наявність причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю державної виконавчої служби, державного виконавця і шкодою, яку він просить стягнути, тому підстави для задоволення позову відсутні. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed