Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач Акціонерна компанія «Харківобленерго» звернулись до суду із позовом до [PERSON] про поновлення порушеного права шляхом звільнення охоронної зони високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» та знесення надбудови над гаражем у межах опор №64-65 по [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що Акціонерній компанії «Харківобленерго» належить високовольтна повітряна лінія електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8», яка побудована у 1959 році та знаходиться на обліку компанії. При проведенні обстеження цієї повітряної лінії, компанією було виявлено порушення користування охоронною зоною, а саме: в межах опор №64-65 без дозволу компанії над гаражем по [ADDRESS] другим поверхом було зведено надбудову, що унеможливлює нормальні умови експлуатації повітряної лінії та її належного обслуговування, що загрожує припиненням електропостачання побутових та промислових споживачів. Вважають, що цими діями відповідач порушує інтереси Акціонерної компанії «Харківобленерго», та просять шляхом знесення надбудови над гаражем по [ADDRESS] поновити порушене право позивача. Представник позивача у судовому позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив про те, що Акціонерній компанії «Харківобленерго» належить високовольтна повітряна лінія електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8». 01 серпня 2013 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено повідомлення від 31 липня 2013 року №27 В/14-18-1251 про спільне обстеження охоронної зони високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» по [ADDRESS]. 30 серпня 2013 року компанією було проведено обстеження цієї повітряної лінії, під час якого було виявлено порушення користування охоронною зоною, а саме: в межах опор №№64-65 без дозволу Акціонерної компанії «Харківобленерго» було зведено над гаражем другим поверхом надбудову. При цьому, відстань від крайнього дроту по горизонталі при проектуванні його на землю складає 8,4 метри. За результатами перевірки було складено Акт обстеження електричної мережі від 30 серпня 2013 року №40. Акт був направлений відповідачу, в якому було запропоновано протягом 10 робочих днів, дотримуючись п.10 Правил охорони електричних мереж, демонтувати надбудову над гаражем за межі охоронної зони високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8». Працівниками Акціонерної компанії «Харківобленерго» в ході обстеження також встановлено, що надбудова над гаражем обладнана для проживання людей, чим відноситься до житлової будівлі, розміщення якої забороняється в охоронній зоні. 03 вересня 2013 року на адресу відповідача направлялось повідомлення від 02 вересня 2013 року №27 В/14-18-1449 про необхідність прибути 01 жовтня 2013 року за адресою: [ADDRESS] для повторного спільного обстеження повітряної лінії. 01 жовтня 2013 року працівниками Акціонерної компанії «Харківобленерго» повторно здійснювалось обстеження, в результаті якого було встановлено, що вимоги про усунення порушень за Актом від 30 серпня 2013 року виконані не були. Розташування об»єкта, зведеного відповідачем в охоронній зоні повітряної лінії, порушує законні інтереси позивача, а саме: унеможливлює нормальні умови експлуатації ним повітряної лінії та її належного технічного обслуговування, що загрожує припиненням електропостачання великій кількості побутових і промислових споживачів, створює загрозу безпеці населення. Отже, відповідачем [PERSON] були порушені вимоги діючого законодавства, а саме: п.5, п.8, п.9 Правил охорони електричних мереж та ч.3, ч.5 ст. 32 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон електричних об»єктів». Просив задовольнити позовні вимоги Акціонерної компанії «Харківобленерго» у повному обсязі та поновити порушене право шляхом звільнення охоронної зони високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» та знесення відповідачем надбудови над гаражем у межах опор №64-65 по [ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Надав суду письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову Акціонерної компанії «Харківобленерго» відмовити у повному обсязі. Заперечення ґрунтує на тому, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він являється належним позивачем у цій справі, не надано документів, що підтверджують належність високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» Акціонерній компанії «Харківобленерго». Вказує на те, що земельна ділянка по [ADDRESS] виділена позивачу для забудови ще до будівництва повітряної лінії електропередач і домоволодіння з надвірними будівлями на цій земельній ділянці належить йому на праві власності на підставі правовстановлюючих документів. Крім цього, спірний гараж літера «М» не являється жилим приміщенням, і використовується виключно за призначенням як приміщення нежитлового характеру. Просить розглянути справу у його відсутності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON] за наявними у справі доказами. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, матеріали цивільної справи Фрунзенського районного суду м. Харкова №2-2813/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення спільної сумісної власності, розподіл житлового будинку, надвірних будівель та визначення порядку користування земельною ділянкою, вважає позовні вимоги Акціонерної компанії «Харківобленерго» такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судовим розглядом встановлено, відповідно до Указу Президента України № 282 / 95 від 04 квітня 1995 року «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» та Наказу Міністерства економіки України №75 від 17 травня 1995 року «Про внесення змін та доповнень до переліків підприємств, що підлягають корпоратизації та графіків її проведення» (а.с.83-84), Міністерством енергетики та електрифікації України було видано Наказ №163 від 22 серпня 1995 року «Про створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Харківобленерго» (а.с. 82), яким затверджено акт оцінки цілісного майнового комплексу Виробничого-енергетичного об'єднання «Харківенерго» (а.с.85-86) в подальшому із змінами (а.с.87), та засновано на його базі Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Харківобленерго». Відповідно до пункту 6 Наказу Міністерства енергетики та електрифікації України №163 від 22 серпня 1995 року «Про створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Харківобленерго» (а.с.82), Державна акціонерна енергопостачальна компанія «Харківобленерго» вважається правонаступником Виробничого-енергетичного об'єднання «Харківенерго» щодо структурних одиниць, розташованих на території Харківської області, і які увійшли до складу компанії. Як вбачається з інвентаризаційного опису основних засобів, високовольтна повітряна лінія електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» значиться такою, що передавалася в процесі корпоратизації (а.с.90). Згідно наданого позивачем робочого проекту Всесоюзного Державного проектного інституту «Теплоелектропроект» (а.с.91-92) та паспорту високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» (а.с.93-95) вбачається, що лінія побудована у 1958 році, введена в експлуатацію 18 червня 1959 року. Рішенням загальних зборів акціонерів 14 березня 2000 року Державна акціонерна енергопостачальна компанія «Харківобленерго» була перейменована в Акціонерну компанію «Харківобленерго». У відповідності до вимог п. 1.1, п. 3.1, п. 3.2 Статуту Акціонерної компанії «Харківобленерго» (а.с.104-111), затвердженого в новій редакції протоколом №16 Загальних зборів акціонерів Акціонерної компанії «Харківобленерго» 05 березня 2009 року, посвідченого 11 березня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №1611, Акціонерна компанія «Харківобленерго» є правонаступником Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Харківобленерго», являється юридичною особою з моменту державної реєстрації, та здійснює свою діяльність відповідно до законодавства України та цього Статуту. Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №086160 (а.с.112-113), позивач Акціонерна компанія «Харківобленерго» зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 22 березня 2000 року. Предметом діяльності позивача є, крім всього іншого, експлуатація ліній електропередач та підстанцій, виробництво електричної енергії (п.п. 2.2.4 п. 2.2 Статуту Акціонерної компанії «Харківобленерго») (а.с.104-111). Отже, слід прийти до висновку про те, що на час будівництва Акціонерна компанія «Харківобленерго» не була власником високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8», оскільки остання була передана на баланс позивача, як правонаступника попередніх організацій. Але на теперішній час ця повітряна лінія перебуває у власності позивача, у зв»язку з чим, Акціонерна компанія «Харківобленерго» являється належним позивачем у цій справі. Відповідно до наданого відповідачем технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за №50959 від 01 лютого 2000 року (а.с.58-61), а також висновку судово-технічної експертизи Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №6096 від 27 квітня 2009 року (а.с. 65-72), оригінал якого міститься в матеріалах цивільної справи №2-2813/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення спільної сумісної власності, розподіл житлового будинку, надвірних будівель та визначення порядку користування земельною ділянкою, - вбачається, що згідно з квартальною зйомкою будівельного кварталу №473, затвердженого рішенням виконкому Сталінської райради №757 від 21 вересня 1954 року, за домоволодінням [ADDRESS] зареєстрована площа земельної ділянки 726 кв.м. Отже, слід прийти до висновку про те, що земельна ділянка надана землекористувачу у 1954 році, тобто за п»ять років до введення високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» в експлуатацію в 1959 році. Будівництво повітряної лінії здійснювалось в межах міста Харкова вже за наявності виділених земельних ділянок землекористувачам для обслуговування житлових будинків. Матеріали справи свідчать, що на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] знаходиться домоволодіння з надвірними будівлями. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину від 01 березня 2000 року, виданого державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №3-196, відповідач [PERSON] та його брат [PERSON] успадкували у рівних частках кожний спадкове майно після померлого батька [PERSON], яке складається із жилого будинку з надвірними будівлями (а.с.63). 10 березня 2000 року право власності відповідача [PERSON] на спадкове майно за цим свідоцтвом зареєстровано у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №50959 (а.с.64). Відповідно до Рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м. Харкові від 21 грудня 2004 року №270/16 «Про узаконення самовільних будівель та переобладнання по [ADDRESS]» за погодженням з Головним управлінням містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради відповідачу [PERSON] було узаконено, крім всього іншого, гараж літ. «М», розміром 5,60м х 4,50м (а.с.62). Відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2009 року у справі №2-2813/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення спільної сумісної власності, розподіл житлового будинку, надвірних будівель та визначення порядку користування земельною ділянкою, вбачається, що відповідачу [PERSON] виділено в натурі 59/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовами, сараєм літ. «К», гаражем літ. «М», льохом літ. «Л», вбиральнею літ. «Н», душем літ. «О» (а.с.77-89). 11 грудня 2009 року вказане майно, в тому числі і гараж літ. «М», зареєстроване на праві власності за відповідачем [PERSON] у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2009 року у справі №2-2813/09 та свідоцтва про право на спадщину за законом №3-196, виданого 01 березня 2000 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори (а.с.64). Житловий будинок з надвірними будівлями, в тому числі і гараж літ. «М», 1987 року побудови, прийняті до експлуатації, дані про них внесені до технічних паспортів, виданих Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.54-57, 58-61, 73-76). Отже, слід прийти до висновку про те, що право власності на частину домоволодіння з надвірними будівлями, в тому числі і на гараж літ. «М», 1987 року побудови, належить на відповідній правовій підставі відповідачу [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності відповідача [PERSON] на частину домоволодіння з надвірними будівлями, в тому числі і на гараж літ. «М», 1987 року побудови, розташовані по [ADDRESS] не оспорюється. Проаналізовані документи підтверджують відсутність будь-яких претензій або обмежень між утримувачем повітряної лінії та власником будівель на земельній ділянці по [ADDRESS] стосовно експлуатації високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» в межах опор №№64-65 з моменту введення цієї повітряної лінії в експлуатацію в 1959 році до 2013 року. Судовим розглядом встановлено, що 30 серпня 2013 року представниками Акціонерної компанії «Харківобленерго» було проведено обстеження високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8», за результатами якого було складено Акт обстеження електричної мережі №40 від 30 серпня 2013 року (а.с.10). Пунктом 1 цього Акту встановлено, що споживач [PERSON] порушив пункти 8, 9 Правил охорони електричних мереж, а саме: в охоронній зоні повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» проміж опорами №№64-65 без узгодження з Акціонерною компанією «Харківобленерго» на гаражним боксом другим поверхом побудував житлове приміщення по [ADDRESS]. При цьому, відстані від крайнього дроту повітряної лінії до жилого приміщення по горизонталі складає 8,4 метри. Відповідно до ст. 76 ЗК України, землями енергетичної системи визнаються землі, надані під електрогенеруючі об'єкти (атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії вітру і сонця та інших джерел), під об'єкти транспортування електроенергії до користувача. Землі енергетичної системи можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередачі встановлюються охоронні зони. Частинами 2, 3 ст. 112 ЗК України визначено, що охоронні зони створюються уздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України. Охоронні зони ліній електропередач на протязі всього часу їх існування врегульовувалися, зокрема, (російською) Постановлением Совета народных комиссаров СССР от 30 июня 1925 года «О порядке сооружения и регистрации электрических станций и надзора за таковыми» (а.с.117), Постановлением Совета народных комиссаров СССР от 18 июля 1929 года «Об устройстве и эксплоатации электропередач» (а.с.118-119), Правилами устройства и охраны высоковольтных электрических сетей, утвержденными Постановлением Совета народных комиссаров СССР от 07 октября 1939 года №1642 (а.с.120-124), Правилами охраны высоковольтных электрических сетей, утвержденными Постановлением Совета Министров СССР от 30 ноября 1953 года №2866 (а.с.125-130), Правилами охраны электрических сетей напряжением свыше 1000 В, утвержденными Постановлением Совета Министров СССР от 26 марта 1984 года №255 (а.с.131-137), Правилами охорони електричних мереж, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209 (а.с.138-142). Згідно пунктів 2, 6 (російською) Правил устройства и охраны высоковольтных электрических сетей, утвержденных Постановлением Совета народных комиссаров СССР от 07 октября 1939 года №1642 (а.с.120-124), в состав электрических сетей входят подземные кабели, воздушные линии электропередач, трансформаторные и преобразовательные подстанции, переключательные, контрольные и монтерские пункты, дороги, мосты, линии связи, радио, посадочные площадки и прочие устройства, необходимые для безопасной и бесперебойной передачи электрической энергии. Охранной зоной электроустановок напряжением до 110 кВ считается участок земли вдоль воздушных линий электропередач, а также вдоль участков, занятых подстанциями, определяемый параллельными прямыми, проходящими от крайних проводов или от ограждения сооружения на расстояниях в ненаселенных местах 20м, в населенных местах - 15м. Згідно пунктів 3, 4 (російською) Правил охраны высоковольтных электрических сетей, утвержденных Постановлением Совета Министров СССР от 30 ноября 1953 года №2866 (а.с.125-130), в состав высоковольтных электрических сетей входят воздушные линии электропередачи, подземные и подводные кабельные линии, трансформаторные и преобразовательные подстанции, распределительные устройства и переключательные пункты. Для сохранности и нормального содержания воздушных линий электропередачи устанавливаются: а) охранные зоны вдоль воздушных линий электропередачи, проходящих по ненаселенным местностям, определяемые параллельными прямыми, отстоящими от крайних проводов для линий напряжением до 110 киловольт включительно на расстоянии 20 метров; б) разрывы от крайних проводов воздушных линий электропередачи при наибольшем их отклонении до ближайших выступающих частей зданий и сооружений для линий напряжением 35-110 киловольт включительно шириною не менее 4 метров. Отже, посилання представника позивача в поясненнях (а.с.80) на пункт 4 (російською) Правил охраны высоковольтных электрических сетей, утвержденных Постановлением Совета Министров СССР от 30 ноября 1953 года №2866 (а.с.125-130) суд розцінює помилковим, оскільки представником не вірно викладений текст цього пункту постанови, яким в минулому визначалась охоронна зона повітряних ліній електропередач лише у ненаселених місцевостях. Згідно пункту 12 (російською) Правил охраны высоковольтных электрических сетей, утвержденных Постановлением Совета Министров СССР от 30 ноября 1953 года №2866 (а.с.125-130), земельная площадь, находящаяся под воздушными линиями электропередачи, не подлежит изъятию у землепользователей, которые могут использовать ее для сельскохозяйственных надобностей. Згідно частини 2 пункту 14 (російською) Правил охраны высоковольтных электрических сетей, утвержденных Постановлением Совета Министров СССР от 30 ноября 1953 года №2866 (а.с.125-130), организация, строящая или эксплуатирующая высоковольтные электрические сети, обязана согласовывать с надлежащими министерствами (ведомствами) и предприятиями технические условия на строительство этих электрических сетей и порядок их эксплуатации, а также порядок эксплуатации охранных зон указанных сетей. Згідно пункту 1 (російською) Правил охраны электрических сетей напряжением свыше 1000 В, утвержденных Постановлением Совета Министров СССР от 26 марта 1984 года №255 (а.с.131-137), настоящие правила вводятся в целях обеспечения сохранности электрических сетей напряжением свыше 1000 В, создания нормальных условий эксплуатации этих сетей и предотвращения несчастных случаев и применяются при проектировании, строительстве и эксплуатации электрических сетей напряжением свыше 1000 В, а также при производстве работ и осуществлении другой деятельности вблизи электрических сетей. Под электрическими сетями напряжением свыше 1000 В для целей настоящих правил понимаются подстанции, распределительные устройства, токопроводы, воздушные линии электропередачи подземные и подводные кабельные линии электропередачи и относящиеся к ним сооружения. Згідно пункту 2, підпункту а) пункту 4 (російською) Правил охраны электрических сетей напряжением свыше 1000 В, утвержденных Постановлением Совета Министров СССР от 26 марта 1984 года №255 (а.с.131-137), для обеспечения сохранности, создания нормальных условий эксплуатации электрических сетей и предотвращения несчастных случаев отводятся земельные участки, устанавливаются охранные зоны, минимально допустимые расстояния от электрических сетей до зданий, сооружений, земной и водной поверхностей, прокладываются просеки в лесных массивах и зеленых насаждениях. Охранные зоны электрических сетей устанавливаются для линий напряжением 110 кВ вдоль воздушных линий электропередачи в виде земельного участка и воздушного пространства, ограниченных вертикальными плоскостями, отстоящими по обе стороны линии от крайних проводов при неотклоненном их положении на расстоянии 20 метров. Згідно пункту 5 (російською) Правил охраны электрических сетей напряжением свыше 1000 В, утвержденных Постановлением Совета Министров СССР от 26 марта 1984 года №255 (а.с.131-137), земельные участки, входящие в охранные зоны электрических сетей, не изымаются у землепользователей и используются ими для проведения сельскохозяйственных и иных работ с обязательным соблюдением настоящих Правил. Згідно пункту 1 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209 (а.с.138-142), електричними мережами, які підлягають охороні згідно з правилами, вважаються трансформаторні підстанції, розподільні пункти і пристрої, струмопроводи, повітряні лінії електропередачі, підземні і підводні кабельні лінії електропередачі та споруди, які до них належать. Згідно пункту 4 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209 (а.с.138-142), у межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Згідно пунктів 5, 6 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209 (а.с.138-142), охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі напругою 110 кВ у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань 20 метрів. Згідно пункту 6 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209 (а.с.138-142), мінімально допустимі відстані від електричних мереж до будинків, споруд, дерев та інших зелених насаджень, а також від проводів повітряних ліній електропередачі до земельної і водної поверхні встановлюються нормативними актами Міненерго, погодженими з заінтересованими органами. В таблиці 2.5.32 глави 2.5 розділу 2 Правил улаштування електроустановок (а.с.143-145) визначено, що допустимі норми проходження повітряних ліній при їх найбільшому відхиленні відносно до існуючих будинків, споруд та гаражів встановлюються на відстані не менше 4 метрів. Відповідно до пункту 2.5.169 глави 2.5 розділу 2 Правил улаштування електроустановок, проходження повітряної лінії по населеній місцевості слід виконувати відповідно до вимог державних будівельних норм України «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с.143-145). Відповідно до пункту 8.23 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених Наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року №44 із змінами та доповненнями (а.с. 146-148), в охоронних і санітарно-захисних зонах електричних мереж забороняється, крім всього іншого, будувати житлові, громадські та дачні будинки. Відповідно до пункту 8.23 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», для повітряних і кабельних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв всіх напруг встановлюються охоронні і санітарно-захисні зони, розміри яких залежать від типу і напруги енергооб'єкта. Розміри цих зон слід приймати за таблицею 8.5а, а саме: для повітряної лінії електропередачі напругою до 110 кВ включно відстань по горизонталі від проекцій крайніх проводів при їх найближчому відхиленні до найближчих частин будинків і споруд, які виступають, та гаражів становить 4 метри (а.с.146-148). Згідно пункту 8 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209 (а.с.138-142), забороняється в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, виконувати будь-які дії, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки, а саме, крім всього іншого, будувати житлові, громадські та дачні будинки. Згідно пункту 9 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209 (а.с.138-142), у межах охоронних зон повітряних ліній без письмової згоди енергопідприємств, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника забороняється будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, знесення будівель і споруд. Згідно пункту 11 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209 (а.с.138-142), енергопідприємства видають письмові дозволи на використання охоронних зон підприємствам і приватним особам, які виконують, крім всього іншого, будівництво, капітальний ремонт, реконструкцію будинків та споруд поблизу електричних мереж - за умови наявності у проектно-кошторисній документації заходів щодо збереження електричних мереж. В жодному із зазначених нормативних актах не міститься заборони щодо існування в межах охоронної зони саме такої споруди як гараж. Встановлені обмеження стосуються лише житлових, громадських та дачних будинків. Крім цього, наявність охоронної зони ще не є безумовною забороною на існування в її межах будівель і споруд. Також, судом встановлено і не оспорюється сторонами у справі, що мінімально дозволена за вимогами ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» у таблиці 8.5а відстань між гаражем і відхиленим проводом - 4 метри безумовно дотримана, оскільки, згідно Акту обстеження електричної мережі №40 від 30 серпня 2013 року (а.с.10), відстань від крайнього дроту повітряної лінії до жилого приміщення по горизонталі складає 8,4 метри. Як вбачається із позову, під перешкодами у здійсненні права користування високовольтною повітряною лінією електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» позивач зазначає будівництво над гаражним боксом літ. «М» по [ADDRESS] другим поверхом житлового приміщення, яке знаходиться проміж опорами №№64-65 в охоронній зоні повітряної лінії на відстані 8,4 метри від крайнього проводу до жилого приміщення по горизонталі. Судовим розглядом встановлено, що спірний гараж літ. «М» побудований ще у 1987 році. Таким чином, на момент розгляду справи відповідач не здійснює в охоронній зоні високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт, або будь-які інші дії, які потребують згідно з Правилами охорони електричних мереж отримання відповідного дозволу, отже він не являється суб»єктом даного виду порушення цих Правил. Позивачем не доведено, що надбудова над гаражем являється житловим приміщенням. Матеріали справи також не містять таких відомостей. Крім цього, позбавлена логіки вимога позивача про знесення тільки надбудови над гаражем, а не всього гаражу в цілому, оскільки будова гаражу також знаходиться на відстані 8,4 метри від крайнього дроту по горизонталі. Приймаючи до уваги принцип цивільного судочинства, який базується на позиції вини сторони по справі, суд при розгляді даного цивільного позову не встановив жодних обставин, які б вказували на винну поведінку чи винні дії відповідача, які б свою чергу були підтверджені позивачем по справі. Позивачем не надано належних доказів порушення його прав на експлуатацію високовольтної повітряної лінії електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» у межах опор №№64-65 по [ADDRESS] та наявності перешкод, які чинить відповідач [PERSON] при користуванні та розпорядженні майном позивачеві. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб. їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК) . Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звертається до суду. Статтею 41 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У судовому засіданні позивач, маючи право використовувати та експлуатувати високовольтну повітряну лінію електропередач 110 кВ «№1 та №2 Лосево-Серп и Молот-ГПЗ №8» у межах опор №№64-65 по [ADDRESS], порушує питання стосовно майна, яке перебуває у власності відповідача [PERSON], при цьому, не надав суду обґрунтування переважності свого права власності, а також не надав суду жодної інформації про скасування права власності відповідача, або його обмеження в користуванні своїми правами як власника. Зважаючи на викладене, суд вважає позовні вимоги Акціонерної компанії «Харківобленерго» такими, що не ґрунтуються на законі, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та такими, що суперечать матеріалам справи, і вважає необхідним у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Судові витрати по справі визначаються судом, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed