Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

24 травня 2019 рок заявник звернулась до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт народження нею дитини чоловічої статі [INFO] в м. Сімферополь АР Крим. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що вона [INFO] в пологовому відділенні медичного закладу, який розташований на непідконтрольній території України, народила дитину чоловічої статті. Заявник, не може отримати свідоцтво про народження дитини в органах РАЦС на території України, оскільки дитина народжена на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення у судовому порядку факту народження дитини має юридичне значення, оскільки заявник в органі реєстрації актів цивільного стану зможе отримати свідоцтво про народження сина. 24 травня 2019 року ухвалою судді заяву [PERSON] , заінтересована особа Світловодський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту народження дитини залишено без руху. 28 травня 2019 року представником заявника на виконання ухвали судді від 24 травня 2019 року надано суду докази на підтвердження виконання ухвали судді від 24 травня 2019 року та заяву про встановлення факту народження дитини в новій редакції. Ухвалою суду від 28 травня 2019 року відкрито провадження в справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Світловодська міська державна нотаріальна контора Кіровоградської області та [PERSON] про встановлення факту народження дитини та призначено справу до судового розгляду, у відкритому судовому засіданні. Заявник у судове засідання не з`явилась, представником заявника подано заяву про розгляд справи за її відсутності, просить ухвалити рішення на підставі поданих нею доказів. Представник заінтересованої особи Світловодський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Заінтересована особа [PERSON] до суду не з`явився. Надав суду заяву, якою підтверджує факт свого батьківства відносно сина [PERSON] , [INFO] народження . Просить суд заяву про встановлення факту народження дитини задовольнити. Вказує, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. Заявник [PERSON] , [INFO] , є уродженкою м. Євпаторія АР Крим, громадянка України. Із виписного епікризу (акушерського стаціонару), вбачається, що [PERSON] [INFO] в медичному закладі, розташованому в м. Сімферополь АР Крим, другими пологами, народила дитину чоловічої статті вагою 3300 грамів. 30 березня 2019 року заявником отримано свідоцтво про народження сина, реєстрація якого проведена, (далі мовою оригіналу) «Симферопольским районным отделом записи гражданского состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым». Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства, зареєстрованого 30 березня 2018 року (далі мовою оригіналу) - «Симферопольский районный отдел записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым», батьком дитини [PERSON] є [PERSON] , внаслідок чого дитині присвоєно прізвище [PERSON] , по-батькові [PERSON] . Із матеріалів справи, вбачається, що заявник [PERSON] є матір`ю доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства. Заявник звернулась до Світловодського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області для отримання свідоцтва про народження сина. Відповідно до листа Світловодського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області відмовлено в проведенні державної реєстрації народження дитини заявника, оскільки заявником не пред`явлено документ, форма якого відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», в пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 7 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що заяви про встановлення факту народження особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події народження. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Відповідно до п. 1 гл. 2 розд. ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 р. підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08.08.2006 року, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи, засвідчене печаткою закладу (установи) Міністерства охорони здоров`я України. Виписний епікриз про виписку матері дитини із акушерського стаціонару не є підставою для проведення державної реєстрації народження дитини заявника, оскільки видане й завірене печаткою не закладом охорони здоров`я України. В зв`язку з чим, наявні підстави для розгляду судом питання встановлення факту народження, в порядку ч. 1 ст. 315 ЦПК України. При розгляді справи, суд первісно акцентує увагу, що згідно статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. З урахуванням вказаного, суд приходить до переконання, що заявник як мати має право в судовому порядку порушити питання захисту прав у спосіб встановлення факту народження дитини. Факт народження заявницею дитини підтверджений виписним епікризом, копією свідоцтва про народження дитини. Встановлення факту народження породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт народження дитини, що має юридичне значення, отже є всі підстави для встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку, що заявник [PERSON] є матір`ю за рахунком третьої дитини народженої [INFO] чоловічої статі в м.Сімферополь АР Крим відповідно заявлені вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. У відповідності до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved