Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] в травні 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог - орган опіки та піклування адміністрації Заводського району про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2009 року по 17 березня 2014 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - дочку [PERSON] [INFO] . Позивач зазначає, що відповідач протягом останнього року не цікавиться життям доньки, не приймає участь у її вихованні, , не відвідує доньку ана дома ані на навчанні, аліменти сплачує невчасно та не в поному обсязі, в зв`язку з цим вважає, що останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та просить позбавити його батьківських прав у відношенні дитини. Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Відповідачем 20 листопада 2019 року надано відзив на позовну заяву /а.с. 61-62/, згідно якого останній позов не визнав повністю, просить в його задоволенні відмовити, оскільки він бажає брати активну участь у житті дитини, спілкуватись з нею, проводити спільно час та займатися її вихованням. Позивач перешкоджає у спілкуванні відповідача з донькою ставить умови щодо їх спілкування, блокує його номер в телефоні дитини, забороняє їй бачитись з батьком, з цього приводу він звертався на початку 2018 року в орган опіки та піклування Заводського району та з позивачем була проведена бесіда, щодо недопущення створення перешкод у спілкуванні з батьком, але остання висновків не робить продовжує перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною. Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року підготовче провадження закрито та призначено судове засідання на 23 грудня 2019 року. Позивач 26 листопада 2019 року надала суду відповідь на відзив /а.с. 71-74/, згідно якого зазначила, що доводи відповідача викладені у відзиві жодним чином не підтверджені, хоча не заперечує факту звернення відповідача до органу опіки з приводу чинимих йому перешкод та проведення з нею бесіди з цього приводу органом опіки. Позивач в судове засідання 23.12.2019 року з`явилася, позов підтримала, надала пояснення згідно обставин викладених в позовній заяві, просить задовольнити позов. Відповідач в судове засідання 23.12.2019 року з`явився, позов не визнав повністю, надала пояснення згідно обставин викладених у відзиві, просить відмовити в задоволенні позову. Представник треьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування адміністрації Заводського району в судове засідання не з`явився, надав висновок щодо доцільності позбачленняі батьківських прав відповідача. Згідно якого просив прийняти рішення на розсуд суду. Вислухавши сторони, виввчивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини: Судом встановлено, що сторони перебували перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2009 року по 17 березня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с. 8/ та копією рішення суду про розірвання шлюбу /а.с. 9/. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини /а.с. 10/. З відповідач стягуються аліменти на користь позивача на утримання дитини, що підтверджується копією виконавчого листа /а.с. 11/, Відповідач сплачує аліменти не завжди вчасно та в повному обсязі, станом на 30 вересня в зв`язку з цим має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 2819,57 гривень, що підтверджується довідкою про заборгованість ат постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату /а.с. 12, 75/. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими не обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Згідно із ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, в необхідність застосування якого за обставин цієї справи суду позивачем не доведено, відповідач сплачує аліменти, і хоча робить це іноді невчасно та не в повному обсязі згідно наданих суду документів, це не носить систематичний характер, та заборгованість по аліментам є незначною та постійно зменшується. Крім того, між сторонами, яке є колишнім подружжям наявний конфлікт, та наявне непорозуміння у питаннях виховання доньки, чого не заперечували сторони в судовому засіданні та виявляли, це своєю під час агресивною поведінкою та ставленням один до одного під час удового розгляду. Крім того, позивачем визнана обставина, що остання перешкоджає певним чином у спілкуванні батька з дитиною, в зв`язку з чим, останній звертався в 2018 році до органу опіки та піклування, та з матір`ю дитини була проведена відповідна бесіда, ця обставина визнана позивачем тому, згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України доказуванню не підлягає. Суд не приймає довідки надані навчальними закладами /а.с. 14-18/, з приводу неучасті батька у вихованні дитини, оскільки вони лише свідчать про те, що батько не відвідує дитину в школі та не ходить на батьківські збори, крім того як пояснила сама позивач дані довідки остання бере в начальних закладах протягом навчання дитини для отримання додаткових відпусток на роботі, що також свідчить про неналежність цих доказів та недоведеність ухилення батька від обов`язку виховання дитини. Таким чином достатніх та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано. Судом не встановлено свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, відповідач проти позбавлення його батьківських прав заперечує, тому відсутні підстави для задоволення позову та застосування судом такої виключної міри, як позбавлення батьківських прав відповідача, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька так і для дитини.

Outcome: dismissed