Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

У січні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Торецьквугілля», в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану умовами праці на виробництві, що спричинили професійне захворювання у розмірі 15000 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що з ДП «шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля», позивач перебував у трудових відносинах з 03.09.2002 в якості підземного гірничого робітника очисного забою 5р. підземного з повним робочим днем на підземній роботі. З 15.02.2006 звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗПП України у зв`язку з переходом на пенсію (наказ № 33-к від 17.02.2006). За час роботи на шахті позивач одержав профзахворювання - хронічна вертеброгенна попереково-крижова радікулопатія в стадії затягнутого загострення з вираженим м`язово-тонічним, помірним больовим, корінцевим синдромом. Факт отримання зазначених захворювань підтверджений висновком лікарсько-експертної комісії Комунально-лікувальною-профілактичною установою Донецькою обласною клінічною лікарнею профзахворювань № 9769 від 12.12.2005 р. Відповідно до довідки серії ДОН-04 № 049404 від 21.02.2007 Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії м. Донецьк позивачеві встановлено 30% (тридцять) втрати працездатності хр. п/кр радікулопатія. Згідно витягу з акту огляду МСЕК позивач визнаний інвалідом 3-ї групи по профзахворюванню. На підставі наданих позивачем документів Дзержинським відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у Донецькій області згідно постанови фонду йому призначили страхові виплати та одноразова допомога. Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 1 від 04.01.2006 встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є важкість праці 480 ВТ при ГДР 90 ВТ до 80 % робочої зміни, температура повітря на робочому місці до 29,3 гр., відносна вологість до 94%, швидкість руху повітря до 2,5 м/сек. У зв`язку з отриманими профзахворюванням фізичний стан позивача погіршився (кашель, задуха, біль у хребті та суглобах кінцівок, загальна слабкість). Тільки за 2006- 2020роки позивач декілька разів пройшов курс лікування в міських та обласній лікувальних установах. Після отримання інвалідності по профзахворюванню позивач відчуває моральні страждання, які виражаються в порушенні його ритму і укладу життя, порушені нормальні життєві зв`язки і відносини з родичами. Позивач відчуває себе неповноцінною людиною через свою підвищену нервозність, з`явилося почуття страху за життя і здоров`я, яке з кожним днем погіршується. Отримане захворювання позбавило позивача можливості займатися улюбленою справою. Позивач доставляє незручності близьким, рідним людям своїм погіршенням здоров`ям, своєю нервозністю, моральні страждання посилюються з кожним днем. Лікування дає слабкі результати, для, відновлення нормальних життєвих відносин необхідні додаткові умови та матеріальні кошти Просить стягнути з відповідача на свою користь 15000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідачем від 11.05.2021 надано заперечення на позовну заяву 1-14/964, в яких що ДП «Торецьквугілля» позовні вимоги не визнає, оскільки вважає себе неналежним відповідачем, зазначаючи, що на момент встановлення позивачу втрати працездатності, моральна шкода відшкодовувалася Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (наразі Фонд соціального страхування), у зв`язку з чим просив замінити ДП «Торецьквугілля» на Фонд соціального страхування України в особі - Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області. Позивач до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача до суду не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Судом встановлено, що позивач [PERSON] ДП «шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля», позивач перебував у трудових відносинах з 03.09.2002 в якості підземного гірничого робітника очисного забою 5р. підземного з повним робочим днем на підземній роботі. З 15.02.2006 звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗПП України у зв`язку з переходом на пенсію (наказ № 33-к від 17.02.2006). За час роботи на шахті позивач одержав профзахворювання - хронічна вертеброгенна попереково-крижова радікулопатія в стадії затягнутого загострення з вираженим м`язово-тонічним, помірним больовим, корінцевим синдромом. Факт отримання зазначених захворювань підтверджений висновком лікарсько-експертної комісії Комунально-лікувальною-профілактичною установою Донецькою обласною клінічною лікарнею профзахворювань № 9769 від 12.12.2005 р. Відповідно до довідки серії ДОН-04 № 049404 від 21.02.2007 Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії м. Донецьк позивачеві встановлено 30% (тридцять) втрати працездатності хр. п/кр радікулопатія. Згідно витягу з акту огляду МСЕК позивач визнаний інвалідом 3-ї групи по профзахворюванню. На підставі наданих позивачем документів Дзержинським відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у Донецькій області згідно постанови фонду йому призначили страхові виплати та одноразова допомога. Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 1 від 04.01.2006 встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є важкість праці 480 ВТ при ГДР 90 ВТ до 80 % робочої зміни, температура повітря на робочому місці до 29,3 гр., відносна вологість до 94%, швидкість руху повітря до 2,5 м/сек. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача на позовну заяву та не вбачає доцільності у заміні відповідача, оскільки Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. При цьому, суд зауважує, що позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою 28.01.2021, а отже суд вважає, що відповідач у справі є належним. Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що саме через небезпечні умови праці позивач отримав професійне захворювання. Сукупність проаналізованих та досліджених судом доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного стану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я [PERSON] і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Судом враховано фактичні обставини справи, характер та обсяг спричинених позивачу моральних страждань, переживанням які відчуває [PERSON] у зв`язку з ушкодженням здоров`я, з врахуванням ступеню втрати працездатності та у зв`язку з професійним захворюванням, а відтак вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 15000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved