Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, посилаючись на те, що працював на посаді директора Школи вищої спортивної майстерності м. Києва з 16.03.2012 р., згідно наказу № 47-п від 16.08.2012 р. В обґрунтування позову зазначив, що наказом № 42-к від 27.01.2015 р. Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) позивач був звільнений з займаної посади згідно п.3 чт.41 КЗпПУкраїни- за вчинення працівником,який виконує виховні функції аморального проступку не сумісного з продовженням даної роботи. Вважає дане звільнення незаконним, оскільки не являється працівником , який виконуєвиховні функції. Згідно п.1.2 Контракту від 2.01.2013р. директор здійснює керівництво Спортшколою відповідно до посадових обов'язків на підставі єдиноначальності та умовах, викладених в Контракті, у відповідності із чиним законодавством України і Статутом Дитячо-юнацької спортивної школи. Крім того, в наказі про звільнення вказано, що знаючи про відсутність спортивного звання, незаконно використовував відомості про наявність спортивного звання «Майстер спорту СРСР» та внаслідок цього привласнив кошти бюджету міста Києва. Однак він з вересня 2014р. за власною ініціативою припинив отримання надбавки. Трудова книжка з вини відповідача не видана. Тому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 42-к від 27.01.2015р., поновити на посаді, стягнути невиплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу , моральну шкоду в розмірі 10000грн. Справа слухалась в судах різних інстанції неодноразово. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року позов задоволено. Скасовано наказ Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 січня 2015 року № 42.Поновлено позивача на посаді директора школи вищої спортивної майстерності м. Києва з 27 січня 2015 року.Стягнуто з Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 81 227 грн. 59 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 500 грн. В іншій частині позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційну скаргу позивача задоволено, рішення апеляційного суду скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі. Постановою Верховного Суду України від 22 березня 2017 року вищевказані судові рішення скасовані, справу передано на новий розгляд. Верховний Суд України скасовуючи всі попередні судові рішення виходив з того, що суди не дослідили контракт позивача та не з'ясували чи директор відповідно до контракту виконує виховні функції, чи належить його посада до суб'єктів, які можуть бути звільнені відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача, 3-ї особи Школи вищої спортивної майстерності м. Києва проти позову заперечував, вказував на те , що наказ виданий відповідно до закону та права позивача не порушує. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлявся, суд вважає можливим розглянути справу в його відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач працював на посаді директора Школи вищої спортивної майстерності м. Києва з 16.08.2012р. згідно наказу № 47-п від 16.08.2012р. Наказом № 42-к від 27 січня 2015р. Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) позивач був звільнений з займаної посади згідно п.3 чт.41 КЗпП України, за вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку не сумісного з продовженням даної роботи. В наказі відповідачем вказано, що аморальним проступком слід вважати винні дії керівника позашкільного навчального закладу [PERSON], що полягають у свідомому незаконному привласненні шляхом використання завідомо неправдивих відомостей грошових коштів у сумі 4742грн.60 коп., а також отримував щомісячну надбавку до заробітної плати у розмірі 206 грн. 20 коп. за наявність у нього спортивного звання «Майстер спорту СРСР» з плавання. 11.11.2014р. до Департаменту освіти та науки молоді і спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшло повідомлення від Міністерства молоді та спорту України (лист № 7895/52) щодо відсутності інформації про присвоєння позивачу, який є директором Школи вищої спортивної майстерності м. Києва, звання «Майстер спорту СРСР» з плавання, що підтверджувалося архівною довідкою Міністерства спорту Російської Федерації № 611 від 18.08.14р. Позивач, знаючи про відсутність у нього спортивного звання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно та всупереч інтересам служби, недотримуючись педагогічної етики, встановленого порядку призначення надбавок за спортивні звання, незаконно використав відомості про наявність у нього спортивного звання «Майстер спорту СРСР», та внаслідок цього тривалий час незаконно та безпідставно привласнював собі кошти бюджету міста Києва.Одночасно, перебуваючи на посаді директора ШВСМ м. Києва, позивач, зокрема, виконував обов'язки щодо дотримання вимог Конституції України, законів України, інших законодавчих та нормативних актів, наказів Міністерства освіти і науки України, Міністерства молоді та спорту України, тобто мав обов'язки зі здійснення функцій виховного та педагогічного характеру. З матеріалів справи вбачається, що при працевлаштуванні на роботу, позивач зазначив про наявність у нього спортивного звання «Майстер спорту СРСР» з плавання, вказавшиконкретний номер значка та посвідчення. Проте згідно архівної довідки, дані про присвоєння [PERSON] спортивного звання «Майстер спорту СРСР» з плавання відсутні (т. 1 а.с. 191). При цьому номер значка та посвідчення, які зазначив позивач, належить іншій особі. Відповідно до п. 1.2. Контракту укладеного 2.01.2013 р. з позивачем, директор здійснює керівництво Спортшколою відповідно до посадових обов'язків на підставі єдиноначальності та умовах викладених у контракті, у відповідності з чинним законодавством України і Статутом Дитячо-юнацької спортивної школи. Згідно п.п. 2.1.6., 2.1.13. посадової інструкції Директора ШВСМ м. Києва, яка розроблена у відповідності до вимог КзПП України та інших нормативних актів, затверджена 02.01.2013 р. Заступником директора Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) [PERSON], з якою позивач ознайомлений під розписку, на позивача покладено трудову функцію, що полягає зокрема у керуванні навчальною та виховною роботою, позивач організовує методичне забезпечення навчально-виховного процесу, тобто приймає у ньому участь. Відповідно п.п.5.1.2., 5.1.3. посадової інструкції позивач, як директор ШВСМ м. Києва, повинен знати педагогіку, психологію, теорії і методи фізичного виховання, досягнення сучасної психолого-педагогічної науки і практики, тобто повинен застосовувати вказані знання у виховному процесі. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових спорів" п.28 З підстав вчинення аморального проступку, несумісного зпродовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП ), можуть бути звільненілише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад,вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається якза вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. Згідно ст. 50 Закону України «Про освіту» учасниками навчально-виховного процесу є:діти дошкільного віку, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти;керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти;батьки або особи, які їх замінюють, батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу;представники підприємств, установ, кооперативних, громадських організацій, які беруть участь у навчально-виховній роботі. Статтею 1 Закону України «Про позашкільну освіту» визначено, що система позашкільної освіти це - освітня підсистема, що включає державні, комунальні, приватні позашкільні навчальні заклади; інші навчальні заклади як центри позашкільної освіти у позаурочний та позанавчальний час (загальноосвітні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, професійно-технічні та вищі навчальні заклади I-IIрівнів акредитації); гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об'єднання на базі загальноосвітніх навчальних закладів, навчально-виробничих комбінатів, професійно-технічних та вищих навчальних закладів I-IIрівнів акредитації; клуби та об'єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші навчальні заклади, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов'язана із функціонуванням позашкільної освіти; відповідні органи управління позашкільною освітою і науково-методичні установи. Пунктом п. 1.1. Статуту ШВСМ встановлено, що Школа вищої спортивної майстерності м. Києва є позашкільним навчальним, освітнім закладом. Згідно ст. 19 Закону України «Про позашкільну освіту» передбачено, що учасниками навчально-виховного процесу в позашкільному навчальному закладі є: вихованці, учні, слухачі;директор, заступники директора позашкільного навчального закладу;педагогічні працівники, психологи, соціальні педагоги, бібліотекарі, спеціалісти, які залучені до навчально-виховного процесу;батьки або особи, які їх замінюють;представники підприємств, установ, організацій, які беруть участь у здійсненні навчально-виховного процесу. Вищенаведені вимоги закону дають підстави для висновку, що позивач, як директор Школи вищої спортивної майстерності м. Києва, виконував виховні функції, відтак є суб'єктом дисциплінарного стягнення, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. В матеріалах справи міститься колективне звернення батьків учнів, які проходять навчання у секції плавання в Школі вищої спортивної майстерності м. Києва. Із змісту звернення вбачається, що інформація про неправдиві відомості директора школи з приводу наявності у нього спортивного звання, підроблення відповідних документів про це, викликала у дітей та їх батьків недовіру до нього, та відсутність бажання займатися спортом взагалі. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач вчинив аморальний проступок. Поняття аморального проступкув законі не визначено.Воно є оціночним. Проте, в даному випадку, зазначення позивачем недостовірних відомостей про наявність у нього спортивного звання «Майстер спорту СРСР» з плавання, є дією, що порушує моральні засади суспільства, суперечить змісту трудової діяльності та дискредитує не тільки виховні та службові повноваження директора, а й Школи вищої спортивної майстерності взагалі. Згідно ст. 26 Закону України «Про освіту»призначення та звільнення педагогічних працівників державного та комунального навчального закладу здійснюється відповідним органом управління освітою. Позивача звільнено на підставі наказу директора Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), отже належним органом. Встановлення вищенаведених фактичних обставин дає підстави вважати, що позивач є особою, яка виконує виховні функції; ним вчинено аморальний проступок; вчинення аморального проступку є несумісним з продовженням роботи. Таким чином, відповідачем правомірно звільнено [PERSON] з роботи з посади директора Школи вищої спортивної майстерності м. Києва на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову. Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, як похідні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed