Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Роздільнянської райдержадмінстрації Одеської області, в якому просили визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивували тим, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2006 року по 11.11.2016 року. Від спільного життя у них народилося троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання з відповідачем, син [PERSON] виявив бажання проживати разом з батьком. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.05.2018 року визначено місце проживання та виховання [PERSON] , 2005 року народження з батьком, [PERSON] , 2007 року народження та [PERSON] , 2011 року народження визначено місце проживання з матір`ю. На теперішній час, [PERSON] виявив бажання проживати разом з матір`ю, через непорозуміння з батьком. Тому просили суд визначити місцем проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.06.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.08.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, надали пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він визнає позов в інтересах свого сина, який на сьогоднішній день бажає проживати з матір`ю. Однак зазначив, що він піклується про своїх дітей однаково, приймає участь у їх матеріальному забезпеченні та вихованні і надалі буде це робити. Після ухвалення рішення суду від 24.05.2018 року про визначення місця проживання дітей, обидва сини : [PERSON] і [PERSON] проживали з ним, потім [PERSON] пішов проживати до матері, а [PERSON] залишився з ним, незважаючи на те, що вказаним рішенням суду його місцем проживання визначено місце проживання матері. Він готовий у майбутньому прийняти всіх своїх дітей до себе, якщо у них виникне таке бажання, а у поведінці колишньої дружини вбачає корисливий мотив, а саме:стягнення з нього аліментів. Просив ухвалити рішення в інтересах сина [PERSON] , не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Представник третьої особи - служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Самсій О.В., яка діяла на підставі довіреності № 1645/1/15/01-37 від 05.07.2019 року, в судовому засіданні не заперечувала щодо визначення місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваним судом у передбаченим цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей та їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім`ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. (ст. 160 ч.2 СК). Статтею 161 СК України передбачено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або батьками, а також інших дій, що стосується дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Також судом враховується, що згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно свідоцтва серії [NUMBER] про зміну імені [PERSON] , [INFO] , 07.12.2017 року змінила ім`я на [PERSON] , про що було складено актовий запис №19. (а.с.7) Також, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2006 року по 11.11.2016 рік, який був розірваний рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.11.2016 року (а.с.53) Від спільного життя мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. (а.с.11,12,13) Також судом встановлено, що після припинення шлюбно-сімейних відносин, колишнє подружжя проживають окремо - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] по [ADDRESS] . Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.06.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] (після зміни імені [PERSON] ) на утримання дітей стягнуто починаючи з 12.05.2017 року аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку та доходів щомісячно до 17.01.2023 року, тобто до досягнення сином [PERSON] повноліття, після цієї дати будуть стягуватись аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку та доходів щомісячно до 23.01.2025 року , тобто до досягнення сином [PERSON] повноліття, а після цієї дати будуть стягуватись аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку та доходів до 25.07.2029 року, тобто до досягнення донькою [PERSON] повноліття. (а.с.54) Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.05.2018 року визначено місце проживання та виховання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Визначено місце проживання та виховання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матірю [PERSON] за адесою: [ADDRESS] . (а.с.27-30) Також судом встановлено, що після винесення рішення про стягнення аліментів на користь [PERSON] , [PERSON] не сплачував своєчасно аліменти на дітей, так згідно розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] станом на 19.07.2018 року має заборгованість в сумі 24822,64грн.(а.с.33-35) Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.10.2018 року припинено стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] стягуваних за рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.06.2017 року. (а.с. 25-26) [PERSON] навчається у 8 класі Роздільнянського НВК «школа-гімназія» №1 Одеської області, що підтверджується довідкою № 1191 виданої Роздільнянським НВК «школа-гімназія» №1 Одеської області від 17.04.2019 року. ( а.с.14). З характеристики наданої Роздільнянської НВК «школа - гімназія» №1, судом встановлено, що [PERSON] навчається у вказаній школі з першого класу, позитивно характеризуються класним керівником.( а.с.19) Позивач [PERSON] працює на посаді оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів станції Одеса-Порт виробничого підрозділу «дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та позитивно характеризується за місцем роботи, має стабільний дохід. (а.с.17,18) [PERSON] на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідками № 133, виданих Роздільнянською поліклінікою від 15.04.2019 року ( а.с.21) [PERSON] належить на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 19.09.2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 2212 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 138297079 ( а. с22-24) Орган опіки та піклування Роздільнянської РДА надав суду висновок № 1874/1/15/01-33 від 31.07.2019 року, в якому враховуючи думку [PERSON] щодо місця його проживання, який просив визначити місце проживання з матірю [PERSON] по [ADDRESS] . ( а.с.46-47) У судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , [INFO] , підтвердив, що він хоче жити з матірю [PERSON] . Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johan sen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). У відповідності до роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Сторони по справі прийшли до згоди, що з урахуванням інтересів дитини, з метою його повноцінного розвитку, навчання та виховання, доцільним буде сина [PERSON] , 2005 року народження залишити проживати з матір`ю. Визнання сторонами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси дитини та з метою створення нормальних умов для її виховання та розвитку, приймаючи до уваги всі вище перелічені докази та обґрунтування по справі, з огляду на висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що з метою максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї все в сукупності дає суду підстави вважати, для нормального виховання дитини доцільно встановити місце проживання [PERSON] разом з матір`ю. Судовий збір сплачений у повному обсязі при зверненні до суду. На підставі ст.ст.141,150,151,157,160,161 Сімейного кодексу України, ст. 29 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved