Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про визнання права на земельну частку (пай) до відповідача Дніпровокам»янської сільської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: управління держземагенства у Верхньодніпровському районі посилаючись на наступне: в період з 1984 по 1999 рік він був членом колгоспу «Росія». Колгосп «Росія» був реорганізований у КСП « Росія». В 1994 році на загальних зборах членів КСП був затверджений список осіб, які мають право на земельну частку (пай) та отримано державний акт про право колективної власності на землю серії ДП ВД № 0003 від 15 грудня 1994 року. Відповідно до додатку № 1 до державного акту, він був в несений до відповідного списку осіб, які мають право на частку в спільному майні КСП. Однак, при оформленні та видачі сертифікатів про право на частку у спільному майні КСП йому не видали сертифікат з якоїсь причини, хоча на момент паювання землі він продовжував бути членом КСП. В період з 1997 року по 2012 рік на території Дніпровокам»янської сільської ради не було вільних земель, з яких можливо було виділити йому земельну частку (пай). В 2012 році він від своєї сестри [PERSON], дізнався про те, що на території сільської ради є не витребувані паї і тому вирішив звернутись до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до даних відділу земельних ресурсів Верхньодніпровського району, розмір земельної частки (паю) по КСП «Росія» становить 7.08 умовних кадастрових га., вартість паю на момент паювання склала 21123 грн. Вважає, що так як він був внесений до додатку № 1 до державного акту № 0003 від 15.12.1994 року, то має право на земельну ділянку ( пай) , як член КСП, що й стало підставою звернення до суду В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що раніше з зазначеними вимогами до суду не звертався, так як у нього не було потреби, а також йому було відомо, що на території ради відсутні вільні землі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивач залишився без засобів до існування. Проживають вони на одну її пенсію. Позивач був членом колгоспу, так як там робив та отримував заробітну плату. І навіть, якщо він не був членом колгоспу, то має право на отримання земельної ділянки як працівник соціальної сфери. ЇЇ довірителю виділявся 1 га., землі, яку потім відібрали з невідомих підстав. До суду раніше не звертався так як на території ради не було вільних земель. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечував, при цьому пояснив, що [PERSON],. на час розпаювання земель не був членом КСП, а працював кіномеханіком клубної установи в с. Івашкове, тому він не був включений до списку на отримання сертифікатів на земельні частки (паї), це було основна робота, яка проводилась у вечірній час. У вільний від основної роботи час підроблявся на МТФ № 3 в с. Івашкове. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, проти задоволення позовних вимог не заперечувала та пояснила, що на даний час на території Дніпровокам»янської сільської ради є вільні землі для виділення земельних паїв. КСП «Росія» державний акт про право колективної власності на землю ВД № 0003 був виданий 15.12.1994 року. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, з»ясувавши зміст позовних вимог, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступними підставами. Відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишились членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до права колективної власності на землю. З наданих суду доказів, неможливо встановити, що позивач [PERSON], на час розпаювання земель, тобто на 15.12.1994 року був членом КСП «Росія». Так, відповідно до довідки архівного відділу встановлено, що в документах архівного фонду ТОВ «Русь» (КСП «Росія», колгосп «Росія») в протоколах загальних зборів та засідань правління за 1987-2000 роки відомості про прийняття та звільнення [PERSON] відсутні. По книгах обліку розрахунків по оплаті праці позивач значиться і працював з 1984 по 1999 роки з зазначенням місяців, протягом яких виконував трудові обов»язки. Згідно повідомлення відповідача вбачається, що [PERSON], не був членом КСП на момент розпаювання землі та працював кіномеханіком клубної установи у вечірній час та підроблявся на МТФ № 3 в с Івашкове у вільний від роботи час. Таким чином судом встановлено, що позивач, хоч і виконував роботи на об»єктах колгоспу, але членом колгоспу не був. Так як для прийому в члени колгоспу необхідно було подати відповідну заяву та загальні збори колгоспників повинні були прийняти рішення про прийняття особи у члени колгоспу. Будь-яких беззаперечних доказів з цього приводу позивачем не надано. Виконання роботи у колгоспі та отримання заробітної плати не свідчить про те, що особа була членом колгоспу. Державний акт на право колективної власності на землю ВД № 0003 виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Росія» 15.12.1994, що підтверджується довідкою управління дежземагенства у Верхньодніпровському районі. Тобто з 15.12.1994 року в КСП «Росія» розпочалось розпаювання земель. Позивач не був членом цього КСП, хоч і виконував певні роботи в ньому. Таким чином суд вважає, що позивач не мав права на отримання земельної частки паю із земель бувшого КСП «Росія» так як на момент видачі акту про право колективної власності на землю КСП «Росія» та складання списку осіб, що мають право на одержання сертифікату на земельну частку (пай) позивач не був членом КСП «Росія». З зазначених вище підстав суд вважає, що позивач помилково був внесений до списку осіб до Державного Акта про право колективної власності на землю КСП «Росія» Верхньодніпровського району. В подальшому дана помилка була виправлена і позивач вже не був внесений до списку членів КСП «Росія» Верхньодніпровського району про видачу сертифікату на земельну частку (пай), так як згідно Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають лише члени колективного сільськогосподарського підприємства. Посилання представника позивача, що її довіритель має право на отримання земельної ділянки (паю) як працівник соціальної сфери, суд вважає безпідставним, так як позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай), як за членом бувшого КСП «Росія», а не як за працівником соціальної сфери. А відповідно до ст.11 ЦПК України- суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі. Крім того, правовідносини, вимоги за якими позивач просить задовольнити, виникли в 1994 році, на час чинності Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР 1963 року Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст.. 75 ЦК УРСР1963 року Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК УРСР 1963 року Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Таким чином позивач пропустив строк позовної давності, яка за до даних правовідносин застосовується судом автоматично. Позивач в позовній заяві не ставив вимоги щодо поновлення йому строку позовної давності. В судовому засіданні посилався на те, що раніше не звертався до суду з даними вимогами, так як у нього не було потреби. Тобто поважних причин пропуску позовної давності суду не навів. Представник позивача посилалась на те, її довіритель не звертався до суду в зв»язку з тим, що на території Днірповокам»янської сільської ради не було вільних земель, що суд також не вважає поважною причиною. Виходячи із вище викладеного суд вважає, що позивачеві потрібно відмовити у задоволенні позовних вимог в повному об»ємі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення. суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так як позивачу [PERSON]. відмовлено в задоволенні позовних вимог понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243.60 грн., відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають, та повинні бути покладені на позивача.

Outcome: dismissed