Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселивши їх з квартири [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що до позивача на підставі свідоцтва про право власності від 18.10.2013р., виданого приватним нотаріусом [PERSON], перейшло право власності на спірну квартиру в порядку її реалізації на прилюдних торгах (протокол № 03/332/13/і-4 від 25.09.2013р. ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» ЛФ) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором як предмета іпотеки в межах процедури виконавчого провадження. Відповідачам направлялись вимоги від 25.10.2013р. № 25/10/13 в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» з повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки та вимогою протягом місяця з моменту її отримання звільнити займане приміщення та знятись із реєстрації з квартири [ADDRESS]. З підстав передбачених ст. 40 Закону України «Про іпотеку» вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням із одночасним їх виселенням із займаної квартири. У судовому засіданні представник позивача Приймак В.О. позов підтримав у повному обсязі з підстав аналогічних викладеним у позовній заяві, додатково пояснивши, що позивач має докази відправлення відповідачам повідомлення з вимогою звільнення займаного приміщення та зняття із реєстрації з квартири [ADDRESS], однак доказів вручення вказаного повідомлення відповідачам не має. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засідання проти позову заперечив з підстав допущених порушень в ході проведення прилюдних торгах з реалізації квартири [ADDRESS] (протокол № 03/332/13/і-4 від 25.09.2013р. ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» ЛФ) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором як предмета іпотеки в межах процедури виконавчого провадження, однак при цьому вказав, що відповідачами законність їх проведення та результати, так само як і законність набуття позивачем права власності на спірну квартиру, у судовому порядку не оспорювались. Крім того, заперечив обставину отримання відповідачами повідомлення з вимогою звільнення займаного приміщення та зняття із реєстрації з квартири [ADDRESS], доказів чого позивачем не представлено. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи у судове засідання з розгляду даної справи повторно не з'явилися із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, документів про поважність причин неявки у судове засідання не представили. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що підтверджується копіями відповідних документів, що квартира [ADDRESS] перебувала у власності відповідачів. На даний час позивач є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності від 18.10.2013р., виданого приватним нотаріусом [PERSON], яке перейшло до нього в результаті реалізації квартири на прилюдних торгах (протокол № 03/332/13/і-4 від 25.09.2013р. ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» ЛФ) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором як предмета іпотеки в межах процедури виконавчого провадження. Після набуття права власності на спірну квартиру позивач звернувся до відповідачів із повідомленням від 25.10.2013р. № 25/10/13 з вимогою протягом місяця з моменту його отримання звільнити займане приміщення та знятись із реєстрації з квартири [ADDRESS]. У зв'язку з цим, з підстав передбачених ст. 40 Закону України «Про іпотеку», позивач вважає, що наявні правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням із одночасним їх виселенням із займаної квартири у судовому порядку. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 40 цього ж Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець встановлює певний порядок дій стягувача: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Із довідки ВАДР ГУ ДМСУ у Львівській області від 12.12.2013р. вбачається, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] за місцем проживання. При цьому суд констатує, що позивачем процедура проведення виселення мешканців спірної квартири, передбачена у ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», на яку позивач посилається як на підставу позову, не була дотримана, оскільки у матеріалах справи наявні лише докази направлення відповідачам повідомлення від 25.10.2013р. № 25/10/13 з вимогою протягом місяця з моменту його отримання звільнити займане приміщення та знятись із реєстрації з квартири [ADDRESS] цінним листом з описом вкладення (оголошена цінність 1 грн.), однак відсутні будь-які докази отримання цієї вимоги відповідачами. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив обставину отримання зазначеної вимоги відповідачами, а представник позивача підтвердив, що така вимога відповідачам не скеровувалась із повідомленням про вручення, внаслідок чого докази на підтвердження отримання зазначеної вимоги відповідачами у нього відсутні. За цих обставин правових підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed