Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

в березні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, поданим в її інтересах представником адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною, до відповідача Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, в якому просила визнати незаконною бездіяльність щодо незатвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості за адресою: [ADDRESS] , та непередання її у власність позивача, а також зобов`язати відповідача затвердити вищевказану технічну документацію, передати земельну ділянку у власність позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до рішення Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за №10 від 19.03.1999 року позивачу було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованих за вищевказаною адресою. Рішенням Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за №18 від 23.12.1999 року було затверджено обумовлений проект та позивачу надано в приватну власність земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. На підставі обумовленого рішення було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю (земельну ділянку площею 0,15 га), який в подальшому рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.09.2016 року визнано недійсним. В зв`язку з чим, роботи з складання технічної документації з встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) були поновленні, та по їх закінченню позивач, за відсутності погодження меж суміжних землекористувачів, неодноразово зверталася до відповідача з питанням затвердження технічної документації та набуття у власність земельної ділянки, на якій розташований належний їй житловий будинок та яка необхідна для його обслуговування. Між тим, Бузька сільська рада Вознесенського району Миколаївської області питання щодо затвердження технічної документації з землеустрою не розглянула та відповідне рішення не прийняла, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі. При цьому зазначала, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] та маючи намір реалізувати своє право на отримання у власність земельної ділянки для обслуговування належного їй будинку, вона виготовила технічну документацію з встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості), однак суміжні землекористувачі відмовилися погодити межі земельної ділянки, а в подальшому, і відповідач протиправно ухиляється від затвердження відповідної документації та передачі їй у власність земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного позивачу житлового будинку. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Не заперечуючи факту звернення [PERSON] до сільської ради з питанням затвердження технічної документації з землеустрою, вказував на звернення суміжних користувачів [PERSON] , [PERSON] з аналогічним питанням. При цьому, при дослідженні наданих заінтересованими в набутті права власності на земельні ділянки особами, було встановлено часткове накладення меж земельних ділянок. Водночас сільська рада не має технічної можливості провести обстеження земельних ділянок з метою встановлення відповідності фактичних меж земельних ділянок технічній документації, та як наслідок вирішити земельний спір між суміжними землекористувачами. Треті особи без самостійних вимог у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] Вказували, що подана останньою технічна документація з землеустрою не може бути затверджена, оскільки має місце фактичне захоплення частки земельної ділянки, що перебувала у власності їх батьків, та перебуває в їх користуванні як спадкоємців. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема з матеріалів справи вбачається, що рішенням Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за №18 від 23.12.1999 року було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,05 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] після зміни найменування та нумерації - [ADDRESS] та надану для будівництва житлового будинку та господарських будівель. На підставі обумовленого рішення було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю (серія І -МК № 046490), зареєстрований 24.07.2000р. за № 783 і видано його власнику. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.09.2016 року вказаний державний акт було визнано недійсним. Також з матеріалів справи слідує, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 10.01.2008 року виконкомом Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Власником суміжних земельних ділянок, відповідно до державних актів на право приватної власності на землю, виданих Бузькою сільською радою Вознесенського району Миколаївської області 01.03.1995 року, був [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщину після його смерті прийняла [PERSON] Остання померла [INFO] . Після її смерті спадщину прийняли [PERSON] , [PERSON] , які, в свою чергу, відмовилися погодити [PERSON] межі земельної ділянки. В зв`язку з чим позивач [PERSON] звернулася до Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області з приводу затвердження технічної документації з землеустрою без погодження з суміжними землекористувачами. Так, відповідно до змісту ст.ст.1,78 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст. 116 ЗК України). Згідно ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 Земельного кодексу України (ч.4 ст. 55 Закону України «Про землеустрій»). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності (ч.14 ст. 186 ЗК України). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно преамбули Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Ч.3 ст. 24 цього Закону встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування»). Разом з тим, поряд з загальною компетенцією, ст. 26 вищевказаного закону закріплює питання, які вирішуються радами виключно на пленарних засіданнях, що є основною організаційно-правовою формою діяльності рад. До таких повноважень, зокрема, відносяться повноваження, пов`язані з вирішенням відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п.34 ч.1 ст. 26 Закону). Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування»). Як зазначалося вище вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.10 ст. 118 ЗК України). Виходячи з наведеного, покладення зазначеного в позові обов`язку на відповідача є перебиранням функції останнього в реалізації відповідних функцій і вирішенні питань, віднесених до його компетенції. За такого, заявлені [PERSON] позовні вимоги не можуть бути задоволені в спосіб обраний останньою.

Outcome: dismissed