Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Публічне Акціонерне товариство «Райфайзен банк Аваль» ( далі Банк) звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів, а саме трьохкімнатної квартири , розташованої на 2-му поверсі п'ятиповерхового цегляного будинку, загальною площею 62,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( вартість предмета іпотеки за згодою сторін складає 217 200 грн), та належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності для задоволення вимог банку у розмірі 117 219,93 доларів США, а також стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між банком та відповідачами 28.02.2008 року було укладено договір іпотеки відповідно до якого, [PERSON] та [PERSON] передали банку в іпотеку належну їм на праві спільної часткової власності квартиру в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань позичальником [PERSON] перед ПАТ «Райфайзен банк Аваль» по кредитному договору № 014/53/05/ від 28.02.2008 року згідно умов якого [PERSON] одержав кредит в сумі 30 090 доларів США. Внаслідок неналежного виконання основним боржником [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору за ним утворилась заборгованість по кредиту, яка станом на 29.09.2014 року складає 14 101,78 доларів США простроченої заборгованості, включаючи тіло кредиту та відсотків, а також нарахованої пені в сумі 95 319,39 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 117 219,33 доларів США. Назважаючи на наявність простроченої заборгованості, а також на попередження банку про необхідність погашення боргу основним боржником та іпотекодавцями, заборгованість по кредиту не погашено, у зв'язку з чим банк просить звернути стягнення в рахунок погашення вказаної заборгованості на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача Сірочук І.В. позовні вимоги ПАТ «Райфайзен банк Аваль» підтримала в повному обсязі та пояснила, що основний боржник [PERSON] припинив виконувати свої зобов'язання по кредитному договору і на будь-які контакти з банком не йде, заборгованість по кредитному договору не гасить. У зв'язку з цим банк, у відповідності з вимогами чинного законодавства надсилав на адресу як основного боржника, так і іпотекодавців повідомлення про необхідність сплатити заборгованість по кредиту. Однак, після направлення цих повідомлень ніяких реагувань з боку боржників не було. Також пояснила, що повідомлення на ім'я відповідачів [PERSON], [PERSON] надсилались за місцем реєстрації їхнього проживання за тією ж адресою, що й знаходиться предмет іпотеки, тобто квартира [ADDRESS]. Проте поштові відправлення були повернуті без вручення оскільки згідно відмітки відділення поштового зв'язку за вказаною адресою відповідачі були відсутні. Крім цього, представник позивача пояснила, що відсутність відповідачів за вказаною адресою вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] ймовірно проживають в іншій місцевості та мають інше житло, а тому положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не пощирюється на відносини, між сторонами у справі. Також вважає, що положення вказаного закону розповсюджується на стадію примусового виконання судових рішень у відповідності з Законом України «Про виконавче провадження» . Просить позовні вимоги банку задовольнити та звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про місце, час і дату судового розгляду шляхом публікації оголошення про їх виклик у засобах масової інформації. Заперечень проти позову не надали. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Заяв про розгляд справи у їх відсутності на адресу суду також не надіслали. Відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів і може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача ознайомлений з порядком та наслідками заочного розгляду і не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи з постановленням заочного рішення у ній. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.02.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Райфайзен банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/53/05/, згідно умов якого [PERSON] одержав кредит в сумі 30 090 доларів США. Внаслідок неналежного виконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору за ним утворилась заборгованість по кредиту, яка станом на 29.09.2014 року складає 117 219,33 доларів США, що підтверджується засвідченою копією кредитного договору та розрахунком заборгованості ( а.с.3-924 ) В той же час 28.02.2008 року між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Райфайзен банк Аваль» було укладено договір іпотеки відповідно до якого, [PERSON] та [PERSON] передали банку в іпотеку належну їм на праві спільної часткової власності квартиру в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань позичальником [PERSON] перед позивачем по кредитному договору, що підтверджується документально ( а.с.10-16) Як видно з умов кредитного та іпотечного договорів, кредит [PERSON] було надано в іноземній валюті, а саме в доларах США. Відповідно до абзацу першого п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово відчужене без згоди власника нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави або іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті за умови, що таке нерухоме майно використовується, як місце постійного проживання позичальника ( майнового поручителя) і при цьому загальна його площа не перевищує 140 квадратних метрів. З матеріалів справи видно, що предмет іпотеки, а саме квартира, яка є предметом спору у справі підпадає за своїми характеристиками під дію вказаного правила, оскільки загальна її площа становить 62,8 кв.м ( а.с. 15-16) і при цьому доказів того, що ця квартира не є єдиним об'єктом житла відповідачів, позивачем не представлено. Так, посилання представника позивача на ту обставину, що заочний розгляд справи свідчить про те, що відповідачі у даній квартирі не проживають, не заслуговують на увагу, оскільки визначальним у даному випадку, виходячи з норм закону, є не відсутність відповідачів за місцем проживання, а те чи використовується вказане нерухоме майно, як місце постійного проживання. При цьому, відносячи вказану квартиру до об'єкта, який є єдиним місцем проживання відповідачів, суд виходить з того , що відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" місце проживання особи пов'язане з місцем реєстрації її проживання. Як видно з матеріалів справи місце проживання відповідачів зареєстровано у спірній квартирі за адресою [ADDRESS], що підтверджується повідомленнями Міграційної служби України. ( а.с. 31-36). Використання відповідачами іншого нерухомого майна, як місця їхнього постійного проживання позивачем не доведено, оскільки відповідних доказів, зокрема щодо реєстрації права власності на інше нерухоме майно ( житло) на ім'я [PERSON] та [PERSON], а також реєстрації їхнього проживання за іншої адресою, не представлено. Крім цього, суд приходить також до висновку, що позивачем не було дотримано вимог ст.ст.33-35 Закону України «Про іпотеку» щодо обов'язкового повідомлення іпотекодавців не менш ніж за 30 днів, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, про необхідність усунення порушень умов кредитного ( іпотечного) договору, оскільки, як видно з матеріалів справи, повідомлення, що надсилались відповідачам не були ними одержані, що підтверджується документально. ( а.с.18-20) Враховуючи наведене, суд вважає, що хоча й існує заборгованість основного боржника перед позивачем, що випливає з кредитного договору, однак правових підстав для звернення стягнення на нерухоме майно поручителів [PERSON] та [PERSON], а саме квартиру, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком немає, через недотримання позивачем вимог ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», а також у зв'язку з дією мораторію відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст.1,2,6, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»

Outcome: dismissed