Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

08.11.2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 вересня 2014 року по 01 вересня 2017 року в сумі 12 491,11 грн. В позові посилається на те, що згідно рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 546 від 14.09.2005 року є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в м. Бердянськ. Відповідачі мешкають в [ADDRESS]. Квартира відповідачів приєднана до внутрішьобудинкової централізованої мережі теплопостачання. Опалювальна площа квартири складає 34,9 кв.м. Пільг по оплаті за послуги з теплопостачання немає, як і даних про приватизацію. Вказує, що заборгованість виникла за період вересень 2014 року - березень 2017 року та станом на 01 вересня 2017 року складає 12 491,11 грн. Строк вимоги для оплати заборгованості за вказаний період виникає з 20 жовтня 2014 року по 20 квітня 2017 року відповідно, оскільки згідно п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Правила надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», згідно якого розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вносить не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Зазначає, що відповідачі не в повному обсязі сплачують поточні нарахування, на попередження не реагують, належним чином не виконують зобов'язання, чим порушують право позивача на отримання коштів за надану послугу з централізованого теплопостачання відповідно до вимог ст. 526 ЦК України. Вказує, що підприємство здійснювало нарахування по відповідним тарифам згідно рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 3 від 18.01.2011 року та постанови національної комісії «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» № 146 від 17.10.2014р, № 1171 від 31.03.2015 р., № 1101 від 09.06.2016 р. Інформація про зміну тарифів на теплову енергію повідомлялася через засоби масової інформації. Посилається на пп. 5 п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 625 ЦК України та вважає, що заборгованість підлягає стягненню в повному обсязі. 15.01.2018 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив, в якому посилається на ст. 626 ЦК України, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, та вказує, що саме договір, а не особовий рахунок є підставою для виникнення правовідносин. Зазначає, що з 2003 року відповідачі неодноразово зверталися до позивача із вимогою укласти відповідний договір про надання послуг з теплопостачання, однак такі звернення залишені позивачем без реагування. Посилається на мирову угоду від 20.05.2003 року, за умовами якої позивач погодився, що правовідносини сторін наступають з моменту укладення договору. Вважає, що ухиляючись від укладення договору про надання послуг, позивач діє навмисно, оскільки не має наміру брати на себе обов'язки, покладені на нього законодавством і виконувати комплекс послуг щодо належного обслуговування мереж, забезпечення якісних характеристик послуги, вартість яких входить в тариф, та формує суму пред'явлених позовних вимог. Посилається на відсутність доказів підключення квартири до системи теплопостачання та отримання відповідних послуг та ст. 257 ЦК України, зазначаючи, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 09.02.2018 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що система теплопостачання в багатоповерхових будинках організована таким чином, що неможливо не надавати послугу з централізованого опалення в окрему квартиру без фактичного від'єднання від мереж теплопостачальної організації усього багатоповерхового будинку. Вказує, що відповідачами не заперечується, що квартира є вбудованим житловим приміщенням і система опалення цього приміщення є невід'ємною частиною системи опалення будинку, а тому теплова енергія на приміщення подається з початком опалювального сезону та підключення усього будинку. Відсутність договору не може слугувати доказом того, що відповідачі не отримували відповідну послугу з теплопостачання, тому що будинок по вул. Волонтерів, 63 кожного опалювального сезону приєднувався до мереж теплопостачання, тобто теплова енергія подається безперебійно, послуга забезпечується. Вважає, що споживання теплової енергії, нарахування заборгованості свідчать про започаткування договірних правовідносин між сторонами. Вказує, що 20.11.2015 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області по справі № 310/765/16-ц ухвалено рішення по аналогічній справі про стягнення з відповідачів заборгованості за інший період. Окрім того, рішенням Бердянського міськрайонного суду від 19.09.2008 року по справі № 2-151/08 встановлено право користування квартири [ADDRESS], на підставі якого особові рахунки мешканців цієї квартири були розділені між [PERSON] та [PERSON] Зазначає, що відповідно до довідки балансоутримувача КП «Житлосервіс-2а» від 28.12.2012 року головним квартиронаймачем є [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими за даною адресою. 14.03.2018 року [PERSON] надала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому посилається на відсутність доказів надання послуг теплопостачання позивачем, як визначальної умови для нарахування заборгованості, вважає, що відсутні правові підстави для солідарного стягнення коштів та дає оцінку поданим позивачем доказам як таким, що є неналежними, недопустимими, недостовірними. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на відзив. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явилася, повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.98). Завя до суду не надавала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином - через оголошення на сайті судової влади (а.с.100). Заяв до суду не надавав. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02.10.2017 року у справі №310/6815/17 відмовлено у прийнятті заяви ПАТ «БПТМ» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання, у звязку із наявністю спору про право. (а.с. 5). Помешкання забезпечуються послугами централізованого теплопостачання, які надаються ПАТ «БПТМ», що підтверджується схемою розподілу меж теполих мереж (а.с.71), з інвентарної картки по оплаті за надання послуги по особовому рахунку № 05341019418 (а.с.4)вбачається, що сума заборгованості за період звересня 2014 року по вересень 2017 року становить 12491,11 грн. Статтею 67 ЖК України, передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до частини першої статті 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. ст. 64,65 ЖК України члени сім'ї наймача несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до підпункту першого пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Разом з тим, пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до частини третьої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий самий висновок міститься в ухвалі від 09.11.2016 р. по справі № 1328/8935/12 колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Зазначено також, що під час розгляду справи про стягнення заборгованності за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами та правильність нарахування заборгованності за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами. Так, судом встановлено, що позивач здійснював нарахування по відповідним тарифам згідно рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 3 від 18.01.2011 року та постанови національної комісії «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» № 146 від 17.10.2014р, № 1171 від 31.03.2015 р., № 1101 від 09.06.2016 р. Інформація про зміну тарифів на теплову енергію повідомлялася через засоби масової інформації (а.с.74-76). Крім того, доказів про неотримання послуг наданих позивачем з теплопостачання, як то від'єднання від мереж теплопостачальної організації усього будинку чи окремо помешкання відповідачів, тощо суду не надано. Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія схеми розподілу меж обслуговуання теплових мереж від котельної №1 між позивачем та споживачем КП ЖС 2-А (а.с.71). Що стосується застосування строків позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З вищенаведеного слідує висновок про те, що оскільки розрахунковим періодом для оплати послуг теплопостачання є календарний місяць, строк позовної давності щодо сплати зазначених послуг слід обраховувати щодо кожного із місячних платежів. Як уже зазначалося, оплата за послуги теплопостачання вноситься споживачами не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 - Правил), а тому в разі неналежного виконання споживачем обовязку щодо сплати за теплопостачання, з 21 числа місяця, що настає за розрахунковим, зобов'язання вважається простроченим та розпочинається перебіг строку позовної давності щодо конкретного місячного платежу. Як зазначено представником позивача в судовому засіданні, заборгованість відповідача за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в сумі 12 491,11 грн. виникла за період з вересня 2014 року по вересень 2017 року. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що до суду з даним позовом позивач звернувся 08 листопада 2017 року, що підтверджується відміткою канцелярії суду про прийняття позовної заяви. (а.с. 3). Таким чином, оскільки термін сплати послуг з централізованого теплопостачання наданих у вересні 2014 року спливав 20 жовтня 2014 року, а до суду позивач звернувся 08 листопада 2017 року, з урахуванням положень статті 257 ЦК України, при зверненні до суду з позовними вимогами в частині стягнення заборгованості за вересень 2014 року в сумі 78,18 грн. позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів заборгованості за період з жовтня 2014 року по вересень 2017 року в сумі 12 412,93 грн. (12 491,11 - 78,18 = 12 412,93) є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів слід стягнути на користь позивача 1590,46 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору (12 491,11 : 12 412,93 = 1,006; 1 600 : 1,006 = 1 590,46).

Outcome: partial