Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і за цей час вони придбали будинок в смт.Михайло-Коцюбинське по вул.Гоголя, 9. Шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду, а тому вона просить визнати цей будинок спільною сумісною власністю подружжя та поділити його та земельну ділянку на якій він знаходиться в натурі. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просили виділити їй у власність 1/2 частину будинку та земельної ділянки позначені співвласнику №1 по варіанту№2 висновку експерта №С-160 від 27.07.2015. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову та зазначила, що спірний будинок був придбаний за кошти матері відповідача [PERSON], яка після продажу квартири по вул..Космонавтів у м.Чернігів, дала йому гроші на придбання будинку, а тому він не є спільною сумісною власністю сторін та не підлягає поділу. У позивача та відповідача не було інших джерел доходу для придбання будинку, крім коштів матері відповідача. Заслухавши позивача та її представника, свідків та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.5) сторони 07.05.2008 уклали шлюб, який був розірваний за рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.07.2013 (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з договором купівлі-продажу від 21.09.2009 [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Чернігівська область та район, смт.Михайло-Коцюбинське, вул.Гоголя, 9 (а.с.64, 65). 10.11.2009 року за ним було зареєстровано право власності на це нерухоме майно (а.с.66). Відповідно до ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Представник відповідача посилається на те, що спірний будинок придбаний за особисті кошти позивача, але такий висновок не підтверджується доказами по справі. Згідно з договорами купівлі-продажу квартир від 19.10.2006 та 08.07.2008 [PERSON] продала дві квартири у місті Чернігові за 27178 грн. та за 18272 грн. відповідно (а.с. 26, 27). За договором дарування від 02.07.2008 [PERSON] подарував [PERSON] ? належної йому частини квартири [ADDRESS] (а.с.28). Під час допиту в судовому засіданні [PERSON] дала показання, що після продажу квартир вона надала сину [PERSON] 46 000 доларів США отриманих від продажу на купівлю житла, а він написав їй розписку. Як вбачається з зазначеної розписки (а.с.33), [PERSON] 16.07.2008 отримав від [PERSON] на купівлю житла 46\~000 доларів США як плату за ? частину квартири по вул.Рокосовського 34/3 подарованої ним матері. Проте, сума зазначена в показаннях свідка та розписці явно не відповідає сумам, які отримала [PERSON] за продаж квартир (27178 грн. та 18272 грн.). При цьому спірний будинок був придбаний відповідачем за 58943 грн., що також перевищує розмір коштів отриманих його матірю за продаж квартир. Крім цього, зі змісту розписки випливає, що кошти від матері були отримані позивачем не в дар, а як плата за частину квартири. На цей час він вже перебував у шлюбі з позивачем та режим особистої власності, відповідно до ст.57 СК України розповсюджувався лише на прийняте в дар майно чи успадковане. Таким чином, доказів того, що спірний будинок відповідачем було придбано за особисті кошти, які належали йому на праві особистої власності не надано, будинок було придбано під час шлюбу, а тому він є спільним сумісним майном подружжя. Також 21.09.2009 за договором дарування [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровий номер 7425555400:01:000:0152, площею 0,2336 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. Оскільки ця земельна ділянка була подарована відповідачу, то вона є його особистою власністю. Проте, відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.18-2 своєї постанови №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК ( 2768-14 ) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Таким чином, оскільки на цій земельній ділянці знаходиться будинок, що є спільною сумісною власністю сторін, то при визнанні за позивачем права власності на 1/2 частину спільного будинку, необхідно також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки на якій він розташований. Вирішуючи питання про обрання варіантів поділу будинку та земельної ділянки наведених у висновку експерта №С-160 від 27.07.2015, суд погоджується з доводами позивача щодо виділення їй частини будинку та земельної ділянки, позначеної співвласнику №1 за варіантом 2, оскільки ця частина включає санвузол та кухню, що дасть можливість їй проживати там з малолітнім сином, який на даний час проживає з нею у її батьків. Переобладнання, які необхідно здійснити за цим варіантом поділу погоджені [PERSON] селищною радою листом від 24.11.2015. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved