Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03 квітня 2014 року позивач придбав автомобіль «Джилі» д.н.з. [NUMBER] у ТОВ «ІТ-Україна» за 66000 грн., уклавши з товариством договір купівлі-продажу №92/14-П. На момент укладення вказаного договору автомобіль було знято з реєстраційного обліку, що підтверджувалось обліковою карткою з відповідною відміткою. Позивач вказує, що він у встановленому законом порядку придбав зазначений автомобіль, в повному обсязі сплатив його вартість та зареєстрував на себе як власника, про що спочатку отримав тимчасовий реєстраційний талон, а потім і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та постійно використовував вказаний автомобіль з часу його придбання. Проте в травні 2017 року позивач дізнався, що на його автомобіль накладено арешт як на майно першого його власника [PERSON] на підставі ухвали Новоазовського районного суду Донецької області, у зв'язку з чим право позивача на вказаний автомобіль оспорюється та не визнається і тому підлягає судовому захисту. На підставі викладеного позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль «Джилі» д.н.з. [NUMBER], 2011 року випуску, та зняти з нього арешт. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що він звертався до Приазовського районного суду Запоріжської області, який повідомив, що архів Новоазовського районного суду Донецької області не передавався. Окрім цього вказував на те, що позивачем ініційовано процедуру відновлення втраченого провадження для оскарження ухвали суду про забезпечення позову, оскільки вона порушує його права як власника транспортного засобу. Представник відповідача ТОВ «ІТ-Україна» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував на те, що ТОВ «ІТ-Україна» виконало взяті на себе зобов'язання належним чином, а позивач не мав та немає претензій до товариства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи, причини неявки суду не повідомив, явку представника не забезпечив. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 03 квітня 2014 року між ТОВ «ІТ-Україна» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №92/14-П (а.с.8-10), за умовами якого ТОВ «ІТ-Україна» продало, а [PERSON] придбав автомобіль «Джилі» MK 1.5L, 2011 року випуску, VIN - [NUMBER]. Продаж автомобіля вчинено за 66000 грн., які [PERSON] сплатив товариству на підставі рахунка №131 від 03.04.2014 року та згідно квитанції №ПН6557 від 04.04.2014 року (а.с.11,12). Зазначений автомобіль було передано у власність позивача 08.04.2014 року на підставі акту прийому-передачі автомобіля до договору №92/14-П від 03.04.2014 року (а.с.13). Згідно даних облікової картки №37501726 від 29.03.2014 року, станом на дату купівлі-продажу вищевказаного автомобіля, належного [PERSON], [INFO], його було знято з обліку органами ДАІ для реалізації (а.с.7). З матеріалів справи убачається, що позивачу у травні 2014 року було видано тимчасовий реєстраційний талон серія [NUMBER] (реєстраційний номер [NUMBER]) на право володіння вказаним транспортним засобом (а.с.14), а у 2015 році - свідоцтво про реєстрацію серія [NUMBER], дата реєстрації - 25.06.2015 року, реєстраційний номер автомобіля [NUMBER], із зазначенням, що позивач є власником вказаного автомобіля. З відповіді Головного сервісного центру МВС України №31/596аз від 30.11.2017 року убачається, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру МВС автомобіль «Джилі» MK, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], VIN - [NUMBER], дійсно зареєстровано з 15.05.2014 року по теперішній час за [PERSON] на підставі довідки-рахунка ВІА172406 від 04.04.2014 року, виданої ТОВ «ІТ-Україна» (а.с.53). Ухвалою Новоазовського районного суду Донецької області від 20.03.2014 року в справі №2/238/948/14, 238/716/14-ц, на спірний автомобіль накладено арешт як на власність [PERSON] (а.с.52), що також підтверджується витягом з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі Правила), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до п. 8 зазначених Правил державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Згідно з п. 40 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Пунктом 42 Правил передбачено, що у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації". Відповідно до п. 8 зазначених Правил, правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач в установленому порядку набув право власності на спірний автомобіль, правомірно та на законних підставах придбавши його у ТОВ «ІТ-Україна». Посилання позивача на п.9 Постанови Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки в ході розгляду справи судом було встановлено, що право позивача на спірний автомобіль фактично ніким не оспорюється, визнається відповідними державними органами та ТОВ «ІТ - Україна». Порядок оскарження та звернення до суду із заявою про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, визначається нормами чинного процесуального законодавства, якими, зі слів представника позивача останній на сьогодні скористався, однак на момент розгляду справи це питання у встановленому законом порядку не вирішені. Для вирішення спірного питання позивач має право оскаржити ухвалу Новоазовського районного суду Донецької області від 20.03.2014 року про забезпечення позову, у випадку якщо майно, на яке було накладено арешт належить саме йому. За таких обставин відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль та зняття з нього арешту.

Outcome: dismissed