Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

До суду 12.07.2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Суворовський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, згідно якого просив визнати батьківство гр.. Російської Федерації [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Одесі; зобов`язати Суворовський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області внести зміни до актового запису №548 від 15.07.2008 року про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши відомості про батька дані [PERSON] .. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що починаючи з кінця 2006 року він перебував із відповідачем [PERSON] у не зареєстрованих шлюбних відносинах протягом року. 17.06.2008 року у них наробився син - [PERSON] . Здійснюючи реєстрацію народження дитини відповідачка внесла дані дитини за своїм прізвищем, та не внесла дані щодо біологічного батька дитини, тобто його, [PERSON] .. Позивач дізнався про це нещодавно та неодноразово клопотав відповідачку внести зміни до Свідоцтва про народження дитини шляхом внесення до графи «відомості про батька» його даних. Проте такі прохання не дали результату. Також позивач вказує, що відповідач винесла з квартири усі документи, які стосуються життя та здоров`я дитини та наразі не відомо де вони зберігаються. Посилався на те, що за результатами проведення генетичної експертизи було складено висновок за №22778, відповідно до якого вірогідність батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON] складає 99,99999995%. Оскільки у досудовому порядку вирішити це питання не виявилось можливим, вимушений звернутись до суду з дійсним позовом. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду м.Одеси Нікітіній С.Й. та ухвалою суду від 26.07.2019 року провадження у справі відкрито. На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 29 серпня 2019 року № 22/0/15-19 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м.Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, та на підставі службової службової записки помічника судді [PERSON] - [PERSON] здійснено перерозподіл справи. Матеріали справи надійшли до судді Домусчі Л.В. Ухвалою суду від 28.10.2019р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 09.12.2019 року. У підготовче засідання призначене на 09.12.2019 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 09.12.2019 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 20.02.2020 року. У судове засідання призначене на 20.02.2019 року [PERSON] не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника [PERSON] - адвоката Жекало І.С. про витребування доказів, в якому просив витребувати з Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області свідоцтво про народження Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Ухвалою суду від 26.02.2020 року клопотання представника [PERSON] - адвоката Жекало Ігоря Сергійовича було задоволено та витребувано з Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) копію актового запису про народження [PERSON] , [INFO] та документи, які послугували його підставою. Розгляд справи 28.04.2020 року був відкладений на 16.06.2020 року через неявку сторін. Запитуванні судом докази були подані до суду 19.05.2020 року (а.с.106-108). У судовому засіданні 16.06.2020 року був присутній представник позивача - [PERSON] , який позов підтримав та просив задовольнити. Розгляд справи був відкладений на 09.09.2020р. для повторного сповіщення відповідачки. У судовому засіданні 09.09.2020 року був присутній представник позивача - [PERSON] , який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на те, що від позашлюбних відносин сторін у них [INFO] народився син. Проте відповідачка як мати дитини записала його за своїм прізвищем та не внесла відомості [PERSON] як про батька. На неодноразові прохання позивача внести зміни до актового запису про народження дитини, відповідачка не відреагувала. Посилався на те, що позивач разом із дитиною коли приїздив до України в м.Одеса здавав зразки аналізу ДНК в лабораторії та було встановлено, що він є батьком [PERSON] .. Пояснив, що відповідачка іноді дозволяла позивачу бачитись із дитиною та [PERSON] декілька раз на рік приїжджав до України та допомагав відповідачці з сином. Між тим, приблизно в червні 2019 року відповідачка стала перешкоджати його спілкуванню з сином, відібрала у сина телефон, за яким позивач зв`язувався з ним, почала кудись зникати із дитиною, а тому він вимушений звернутися до суду з дійсним позовом. Вони проживали разом за місцезнаходженням відповідачки десь до кінця 2006р. до народження дитини. Потім позивач виїхав проживати до РФ. Потім вони припинили підтримувати подружні стосунки десь з кінця 2008р. зазначає що йому відомо що відповідачка зловживає спиртними напоями, проте не надав будь-яких доказів. Відповідачка повторно не з`явилася до судового засідання, про дату, час і місце проведення якого повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та саме на вказану адресу судом направлялась судова кореспонденція на ім`я відповідачки. Згідно з ч.2 ст.282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Із урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідачки по справі, сповіщеної належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що Другим Суворовським відділом ДРАЦС ОМУЮ було складено відповідний актовий запис №548 від 15.07.2008 року та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.107-108). Матір`ю дитини зазначено [PERSON] , [INFO] , а відомості щодо батька вказані за заявою матері згідно положень ст. 135 СК України та зазначено [PERSON] . Дитина зареєстровано разом із матір`ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS] , про що свідчить довідка з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію (а.с.38). Згідно позову та пояснень представника позивача, [PERSON] , [INFO] , який є громадянином Російської Федерації, вважає себе батьком [PERSON] , [INFO] , який народився у них від позашлюбних відносин із позивачкою. В підтвердження своїх позовних вимог, надав в якості доказу висновок результату аналізу ДНК за №22778, відповідно до якого вірогідність батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON] складає 99,99999995% (а.с.11). Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 496 Цивільного кодексу України, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.1 ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У відповідності до ст. 65 Закону України «Про міжнародне приватне право», встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 (визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою) та ст. 125 (визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення. Предметом доказування у справах щодо батьківства та материнства є відсутність та/або наявність кровного споріднення між особою і дитиною. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 р. спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи судами, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Суд вбачає, що в підтвердження викладених у позові обставин із вагомих доказів позивач надав лише результат аналізу ДНК №22778 без дати від американської лабораторії DDC, згідно якого вірогідність батьківства [PERSON] (замовник) по відношенню до [PERSON] складає 99,99999995% (а.с.11). Згідно листа медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» від 30.04.2020 року, 21.06.2019 року до вказаної установи звертався замовник, який представився як [PERSON] , що замовив проведення аналізу ДНК на батьківство. Аналіз було замовлено для особистого користування. Оскільки приїхати в м. Київ до медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» для здачі біозразків замовнику було не зручно, йому було запропоновано здати матеріал у партнера - медичного центру «Арніка» (м. Одеса, вул. Успенська, буд. 59). Також, згідно вказаного листа, відбір зразків проводився без ідентифікації і фотофіксації учасників, акт відбіру зразків не складався, оскільки було замовлено і сплачено не судовий/досудовий аналіз, а аналіз ДНК на батьківство для особистого користування. Тому вони не можуть стверджувати осіб учасників дослідження (а.с.117). Отже, суд не може розцінювати даний аналіз ДНК як достеменний доказ вимог позивача. Крім того будь-яких інших належних доказів в підтвердження того що в період зачаття дитини та його народження сторони проживали разом та знаходились у фактичних шлюбних відносинах суду також не надано. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Між тим, зважаючи на те, що стороною позивача не було надано будь-яких інших беззаперечних доказів (фото-, відео фіксацій) в підтвердження його вимог щодо батьківства відносно дитини [PERSON] , [INFO] , а відповідний аналіз ДНК був проведений не в судовому порядку, зважаючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] та відмовляє в їх задоволенні.

Outcome: dismissed