Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

17.12.2015року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Краснолиманська" про встановлення факту звільнення, зобовязання внести до трудової книжки відомості про звільнення та видачу трудової книжки. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем по справі він перебуває в трудових відносинах з 04.03.2014р. Починаючи з 3-го кварталу 2014 року ТОВ «Краснолиманське» припинилоздійснювати виплату заробітної плати і фактично з того часу не працює, керівництво відсутнє. 17.11.2014 року він звернувся з заявою на ім'я директора ТОВ «Краснолиманське» про звільнення його з підприємства з 18 листопада 2014 року за власним бажанням у звязку несвоєчасною виплатою заробітної плати та порушенням власником законодавства про працю та проведенням з ним повного розрахунку та видачу трудової книжки. Дану заяву він надіслав на адресу підприємства рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Вищезазначений лист із заявою про звільнення був повернутий йому з відміткою «підприємство не працює». Він скористався своїм правом, передбаченим трудовим законодавством, на звільнення за власним бажанням, надіславши відповідну заяву на імя відповідача, а останній, в свою чергу, не видав наказу про його звільнення, не видав його копії та трудової книжки через відсутність керівних органів підприємства (директора). Встановлення факту звільнення з роботи необхідно йому для звернення до УПФУ в м.Красноармійську та Красноармійському району для призначення(перерахунку) пенсії, відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч.1 ст.47 цього закону після звільнення виплата пенсії поновлюється. Іншої можливості внести необхідні записи до трудової книжки про звільнення з підприємства відповідача він не має, що також порушує його права, передбачені трудовим законодавством та Конституції України, зокрема, вільно обирати працю або вільно на неї погоджуватись. Крім того, оскільки відповідач не видав йому належно оформлену трудову книжку із записом про звільнення він вважає, що відповідача слід зобовязати до цього, зазначивши датою звільнення 18.11.2014р. коли він повідомив про це підприємство. . На цей час ТОВ «Краснолиманське» не перебуває в процесі припинення, інформація про що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Враховуючи викладене, він просить суд встановити факт його звільнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Краснолиманське»(ЄДРПОУ 32281519) з 18 листопада 2014 року за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України у звязку з порушенням власником законодавства про працю. Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (ЄДРПОУ 32281519) внести запис до його трудової книжки про звільнення за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (ЄДРПОУ 32281519), після внесення запису про його звільнення за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, видати належним чином оформлену трудову книжку. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Крім того суду пояснив, що з 24 листопада 2014 року він працює на ДП ВК «Краснолиманська», йому була видана нова трудова книжка, в якій не зазначена його попередня робота. З вересня 2014 року відповідач ТОВ «Краснолиманське» не працює, адміністрація товариства відсутня на робочих місцях, тому він змушений був 14.11.2014 року надіслати свою заяву про звільнення поштою. Але його заява повернулась назад з відміткою: «підприємство не працює». В грудні 2015 року він звернувся до суду з вищевказаним позовом до ТОВ «Краснолиманське» і просить його задовольнити. Крім того, позивач суду пояснив, що його спірна трудова книжка на цей час знаходиться на ДП ВК «Краснолиманська» і йому під розписку вона була видана адміністрацією підприємства. Зазначену трудову книжку позивач надав для огляду суду. Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову мотивуючи тим, що 1) позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом трудових прав. Позивач вказує, що він ніби-то перебуває у трудових відносинах з Відповідачем з 04.03.2014року, при цьому 17.11.14р. він звернувся з заявою на імя директора про звільнення його з 18.11.2014р. за власним бажанням у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України, але зазначений лист із заявою одразу був повернутий йому поштою з приміткою «підприємство не працює». Позивачем пропущено, передбачений ст.233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду за вирішенням цього трудового спору, адже з моменту, коли він дізнався про порушення його права сплинуло вже більше року. При цьому, доказів поважності причин пропуску вставленого законом строку Позивачем не надано. Представник відповідача вважає, що вказаний вище факт є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову і така позиція Відповідача узгоджується з висновками Пленуму Верховного Суду України, що знайшли відображення у п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.92р. N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». 2) Крім того, застосування способу захисту цивільного права, обраний позивачем, не передбачено законодавством України. Способи захисту цивільних прав та інтересів чітко визначені у ч.2 ст.16 ЦК України. Зазначені вище положення закону, та жодна норма КзПП України, не містить такого способузахисту цивільних прав та інтересів як встановлення факту звільнення. Статтею 4ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичнихосіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.38 КзПП України способом захисту цивільних прав та інтересів фізичних осіб є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а не встановлення факту звільнення.. І розірвати трудовий договір можливо лише за наявності особистої заяви позивача, яка на підприємство так і не надійшла. 3). Також представник відповідача вважає, що відсутній факт порушення Відповідачем трудових прав Позивача, оскільки на цей час щодо керівництва ТОВ «Краснолиманське» розпочате кримінальне провадження за рядом статей Кримінального Кодексу України, в т.ч. і за ст.172 КК України( грубе порушення законодавства про працю) та за ст. 191 КК України( привласнення, розтрата або заволодіння майном підприємства - ТОВ «Краснолиманське» шляхом зловживання службовим становищем. 4) На цей час позивач працює на ДП ВК «Краснолиманська», спірна трудова книжка йому видана, тому вимоги позивача, на думку представника відповідача, про зобов»язання ТОВ «Краснолиманське» внести запис до трудової книжки про його звільнення за власним бажанням та видати його трудову книжку є необґрунтованим і такими, що не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що наказом №63к від 03.04.2014р. позивач [PERSON] прийнятий за переводом з ДП ВК «Краснолиманська» прохідником 5-го розряду з повним робочим днем в шахті до ТОВ «Краснолиманське», що підтверджується копією трудової книжки.(а.с.7-13). 14.11.2014р. позивач надіслав на адресу відповідача ТОВ «Краснолиманське» заяву про звільнення його з підприємства за власним бажанням відповідно до ст.38 ч.3 КЗпП України з 18 листопада 2014 року в звязку з невиплатою заробітної плати, невиконання керівництвом трудового законодавства, в якій просив в день звільнення провести з ним остаточний розрахунок та видати йому трудову книжку. Даний конверт повернувся на адресу позивача з відміткою «За закінченням терміну зберігання.(а.с.14-16). Тобто, фактично відповідач не отримав заяву позивача про звільнення його з роботи за власним бажанням. Крім того, відповідно до ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, що суперечить заяві позивача про звільнення. Із наданої суду копії нової трудової книжки позивача [PERSON] , виданої 24 листопада 2014 року Державним підприємством ВК «Краснолиманська»(а.с123) вбачається, що наказом №4965/к від 24 листопада 2014 року [PERSON] було прийнято на роботу до ДВ ВК «Краснолиманська» прохідником підземним 5-го розряду з повним підземним робочим днем в шахті, без звільнення його за попереднім місцем роботи. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на цей час ТОВ «Краснолиманське» не перебуває в процесі ліквідації чи припинення своєї діяльності (а.с.3-5) Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. За ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів громадян і серед них відсутній такий спосіб як встановлення факту звільнення з роботи. Тобто, застосування способу захисту цивільного права, обраний позивачем, не передбачено законодавством України, вимоги його в цій частині є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача [PERSON]»язати ТОВ «Краснолиманське» внести запис до трудової книжки на його імя про звільнення за власним бажанням відповідно до вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України суд зазначає наступне. Згідно із п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, фізичні особи, при звільненні найманого працівника, роблять у трудовій книжці запис: «Звільнений з роботи(далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)», при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: «Трудовий договір(номер) знято з реєстрації(дата)»; внесені фізичною особою до трудової книжки дані підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір і засвідчуються його печаткою. Тобто, внести до трудової книжки запис про звільнення позивача з роботи, за його ініціативою, можливо лише у випадку розірвання трудового договору відповідно до вимог статей 36-38 КЗпП України, що позивачем не було зроблено, а тому в задоволенні вимог в цій частині також слід відмовити, як таких, що не відповідають вимогам закону. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зобовязання відповідача ТОВ «Краснолиманське», видати йому трудову книжку. Із пояснень позивача в судовому засіданні та наданих суду Державним підприємством ВК «Краснолиманська», де на цей час працює позивач, доказів, зокрема наказу про видачу трудових книжок, акту прийомки-передачі трудової книжки(а.с.125-128) вбачається, що 25.12.2015 року позивачеві передано оригінал його трудової книжки, а нова трудова книжка, видана 24.11.2014 року ДП ВК «Краснолиманська» знаходиться в відділі кадрів підприємства, де зараз працює позивач. Тобто вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими і в їх задоволенні також слід відмовити.

Outcome: dismissed