Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

У січні 2014 року позивач звернулася до суду з вищезгаданим позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21.12.1996 року по 08.02.2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розлучення проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона самостійно її виховує, займається її розвитком і матеріально утримує. Донька займається в спортивному клубі «Авангард», який постійно організовує поїздки за кордон зв'язку з проведенням спортивних змагань, що проводяться в різних країнах світу. Однак, попри реальну можливість організації закордонних спортивних поїздок нашої доньки, відповідач безпідставно не надає дозволу на виїзд дитини за кордон, чим перешкоджає її гармонійному розвитку та фізичному вихованню. Тому просить надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу її батька [PERSON], [INFO] та дозволити оформити проїзний документ [PERSON], [INFO], що народилася в м. Житомирі, без нотаріально посвідченого на це клопотання її батька - [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Зазначила, що дитина постійно займається в спортивному клубі «Авангард», який організовує поїздки за кордон у зв'язку з проведенням спортивних змагань, а тому є необхідність виїзду дитині за кордон. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду неповідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про що свідчить направлення судом рекомендованим відправленням судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача та оголошення в газеті «Житомирщина» № 39-40 від 15.04.2014 року. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини регулюються ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", де зазначено, що у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон, це питання може бути вирішено судом. Конвенцією про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст. ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 21.12.1996 року було зареєстровано шлюб, який 08.02.2007 року розірвано, що підтверджується копіями паспорту та свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 6,8). Відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Судом встановлено, що дитина [PERSON] проживає зі своєї матір'ю - позивачем [PERSON], підтвердженням чому є довідка ЖБК «Полісся» № 789 від 03.12.2013 року (а.с. 7). Згідно довідки № 18 від 20.01.2014 року, виданої Житомирською дитячо-юнацькою спортивною школою «Авангард» (а.с. 12), [PERSON], [INFO], дійсно займається в Житомирській дитячо-юнацькій спортивній школі «Авангард» на відділенні спортивної аеробіки, має 11 спортивний розряд. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Положеннями ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України громадян України» визначено можливість ухвалення судом рішення на виїзд дитини за кордон. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки необхідність виїзду за кордон [PERSON] викликана участю в спортивних змаганнях із аеробіки, тому суд вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд дитини з України за кордон без згоди та супроводу батька - [PERSON]. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved