Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], але відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини, аліменти не сплачує. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що після розлучення матір дитини перешкоджала його спілкуванню з дитиною. Він регулярно сплачує аліменти на утримання дитини, але в межах наявних можливостей, оскільки він матеріально забезпечує нову сім'ю та вимушений виконувати зобов'язання по кредитному договору, який був укладений ним в інтересах сім'ї ще під час першого шлюбу. Представник Овідіопольської районної державної адміністрації надав висновок цього органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], але у судових дебатах вирішення спору по суті залишила на розсуд суду. Представник прокуратури Овідіопольського району у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачем не надано переконливих доказів того, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника органу опіки та піклування, думку представника прокуратури, дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Але по результатах розгляду справи судом не отримано достатніх доказів, які б переконливо свідчили про дійсне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина. Суд критично оцінює пояснення відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, але звертає увагу, що відповідач регулярно сплачує певні грошові суми на утримання дитини. Надані позивачем документальні докази підтверджують окреме проживання батька та дитини. Але на їх підставі неможливо встановити характер стосунків, що склалися між батьком та дитиною, та зробити висновок про те, що відповідач дійсно взагалі не виконує своїх батьківських обов'язків. Сторонами у судовому засіданні визнано та ніким не заперечувалося, що після порушення провадження у справі відповідач у дитячому садочку зустрічався та спілкувався з сином та намагався зустрітися з ним повторно у день народження. Суд додатково звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, але аналіз наданих суду доказів у їх сукупності свідчить про наявність у відповідача бажання виконувати свої батьківські обов'язки та на думку суду це узгоджується з інтересами дитини, тому у задоволенні цього позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed