Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

05 квітня 2016 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення аліментів (дата звернення до суду підтверджується штампом поштового відділення на конверті). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.02.2014р. між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) та [PERSON] був укладений шлюб, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO] Шлюб на даний час не розірвано, проте шлюбні відносини між сторонами припинено. Із моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально Позивачці та їх спільній дитині не допомагає, участі у вихованні та піклуванні про дитину не приймає. Позивачка зазначила, що Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.18), Позивачка просила стягнути з Відповідача на свою користь: - аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\2 частини всіх видів заробітків, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини; - аліменти на утримання Позивачки у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітків Відповідача до досягнення дитиною 3 років. В судовому засіданні Позивачка позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог з урахуванням заяви про збільшення, - не заперечував. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом з'ясовано, що між [PERSON] (Відповідач), [INFO], та [PERSON] (Позивач), [INFO], 26 лютого 2014 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, про що 26.02.2014р. складено відповідний актовий запис № 103 та видано Свідоцтво про шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - "[PERSON]", дружини "[PERSON]". Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.02.2014р. (а.с.9). [INFO] у Позивачки та Відповідача народився син - [PERSON], про що 26.11.2014р. складено відповідний актовий запис № 1309, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 26.11.2014р., виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено в графі «мати»: [PERSON], «батько» - [PERSON] (а.с.8). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення Позивачки до суду є 05.04.2016р., оскільки саме цим днем позовна заява здана до поштового відділення для відправки до Шевченківського районного суду м. Києва, що підтверджується відповідним штампом поштового відділення на конверті (а.с.10). Під час розгляду справи, Відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, наявність на утриманні інших неповнолітніх дітей, окрім спільного сина від шлюбу з Позивачкою, розміру доходу та інших відомостей, які могли б мати значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1\\2 частини усіх видів заробітку та аліментів на утримання дружини в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку, що підтверджується його заявами (а.с.16,19). Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, оскільки Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог та фактично їх визнав, суд, виходячи з наявних доказів в матеріалах справи, приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в примусовому порядку. Враховуючи ст.ст. 84, 182-183 СК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\2 усіх видів заробітку Відповідача щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, та вимоги щодо стягнення з Відповідача аліментів на утримання дружини - [PERSON] в розмірі 1\\4 усіх видів заробітку Відповідача щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином - [PERSON] ([INFO]) трьох років - підлягають задоволенню. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, а також з того, що Позивачі у справах про стягнення аліментів згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача в дохід держави судового збору за ставкою, яка діяла на час звернення Позивача з позовом до суду (квітень 2016р.), у розмірі 551,20 грн. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved