Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

05.12.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області, згідно з яким просив встановити факт прийняття спадщини [PERSON] на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO], а також визнати за позивачем [PERSON] право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. До розгляду судом справи по суті, позивач неодноразово доповнював, уточнював та збільшував свої позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог, які містяться в останній редакції позовної заяви, [PERSON] вказав, що за життя його діду [PERSON] належав на праві власності житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. У вказаному будинку, дід, до дня своєї смерті, яка настала [INFO], проживав разом зі своїм сином, батьком позивача [PERSON]. [INFO] помер його батько [PERSON] Після звернення позивача до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Барскова А.В., останнім було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на вищезазначене спадкове майно, оскільки неможливо встановити належність вказаного майна саме спадкодавцю [PERSON] Тому, посилаючись на необхідність підтвердження юридичних фактів, що мають значення для створення умов для прийняття спадкового майна - житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], просив ухвалити судове рішення про встановлення факту родинних відносин між [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], який помер [INFO], на рівні рідних батька та сина, а також встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] по [ADDRESS] на час смерті останнього, що мала місце [INFO], та визнати за ним ([PERSON]) право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] та його представник [PERSON], посилаючись на обставини викладені в останній редакції позовної заяви, заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Представник відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області, Кучерява О.С., в судове засідання не з'явилася, направила на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позов визнала повністю та не заперечує проти його задоволення. Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Барсков А.В. про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, втім у судове засідання не з'явився та не повідомив про причину своєї неявки. Заперечень проти позову [PERSON] на адресу суду не направляв. Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходе наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва на право особистої власності, виданого 12.03.1986 року виконавчим комітетом Новобузької міської ради Миколаївської області, громадянин [PERSON] являвся власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с. 34). Згідно рішення виконкому вказаної ради від 24.03.2017 року № 49, змінено адресу розташування вказаного житлового будинку по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому вищевказане спадкове майно (а.с. 5). Як видно з повідомлення Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області від 03.01.2017 року № 1/01-09, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. З показань свідків [PERSON] та [PERSON], які проживали по сусідству з [PERSON], вбачається, що у вищевказаному житловому будинку разом з вказаним спадкодавцем до дня своєї смерті проживав також і його син [PERSON]. За життя [PERSON] не встиг оформити свої спадкові права відносно вказаного нерухомого майна і помер [INFO] (а.с. 31). Між тим, матеріали справи свідчать про існування розбіжностей у документах, які вказують на спорідненість вказаних осіб на рівні рідних батька та сина, оскільки в свідоцтві про смерть батька позивача та свідоцтві про народження самого позивача (а.с. 31, 32) - його батьком значиться [PERSON], тоді як згідно даних Витягів Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження батька позивача та смерті діда позивача (а.с. 5, 6), - його дідом значиться [PERSON] Очевидно така розбіжність у зазначені прізвищ виникла при неоднаковому перекладі їх з російської на українську мову, при видачі уповноваженими посадовими особами вищезазначених документів. Так, згідно з довідкою Інституту мовознавства ім. О.О. Потебні від 27.11.2009 року № 13/1439, за нормами чинного українського правопису написання прізвища російською мовою «[PERSON]» в українській мові може відповідати написання «[PERSON]». Окрім цього, як свідчить довідка КП «Океан» від 09.03.2016 року № 1118, [PERSON] в період з 30.03.1990 року по 22.09.2015 року був зареєстрований саме в [ADDRESS], а не за останнім місцем проживання свого батька [PERSON] - в [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз'яснень постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч 2 ст. 1221 ЦК України. Згідно абз. 1 п 23 Пленуму Верховного Суду України у Постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця, є підставою для визнання спадкоємця таким. Тому, враховуючи доводи позивача та показання свідків [PERSON] та [PERSON], суд приходе до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] на рівні рідних батька та сина, а також встановлення факту спільного проживання цих осіб у спірному житловому будинку до дня смерті [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON], згідно з даними приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Барскова А.В. від 04.01.2017 року, було заведено спадкову справу № 5/2016 (а.с. 60-77), з якої вбачається, що, своєчасно, 10.03.2016 року, з заявою про прийняття спадщини звернувся його син, позивач у справі [PERSON] (а.с. 61). Проте за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно та неможливістю встановити належність цього спадкового майна спадкодавцеві [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок було відмовлено (а.с. 33). За змістом статей 1268 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1296, 1297 цього ж Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). В силу вимог ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Єдиним спадкоємцем, який бажає прийняти зазначену спадщину є позивач [PERSON], однак зважаючи на те, що його батько [PERSON] за життя в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України встиг прийняти у спадок спірний житловий будинок, проте не зареєстрував в установленому законом порядку, позивач не може її успадкувати шляхом пред'явлення заяви до нотаріальної контори. У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відомостей про прийняття спадщини померлого [PERSON] кимось із спадкоємців окрім позивача - матеріали справи не містять. Зазначені обставини вказують на те, що [PERSON] являючись спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], в силу вимог ч. 1 ст. 1261 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, має право на успадкування, набутого останнім за своє життя в спадок після смерті свого батька (діда позивача) [PERSON], житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], а тому, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на вищезазначене нерухоме майно в порядку спадкування знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи і підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору, останній не заявляв, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved