Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

КС "Фортеця" звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що 6 червня 2008 року між КС «Фортеця» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №3192кс, предметом якого було надання позичальнику кредитної лінії у сумі 4000 грн., строком на 12 місяців під 42% річних. Згідно видаткового касового ордеру №6026 від 6 червня 2008 року позивальником було отримано кредит в сумі 4000 грн. В забезпечення умов вказаного договору, 6 червня 2008 року між КС «Фортеця» та [PERSON], між КС «Фортеця» та [PERSON] були укладені договори поруки № 1654 та № 1655 відповідно. Згідно п.1.1. вказаних договорів поруки, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором. Згідно п. 3.1. договорів поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також коли кредитор протягом шістдесяти місяців з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явив позову до поручителя. Згідно п. 9.5 договору кредитної лінії, до виконання умов цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у п'ять років. Відповідно до п.3.7. договору кредитної лінії прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів. Пунктом 5.1.10. договору кредитної лінії передбачено, що позивальник зобов'язаний у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом. Згідно п.2.3. договору кредитної лінії позичальник зобов'язується повернути кредитодавцю фактично отримані суми кредиту та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку договору. Відповідно до графіка розрахунків, позичальник зобов'язаний до 6 червня 2009 року погасити заборгованість за кредитом в сумі 4000 грн. та нараховані відсотки. Станом на 17 жовтня 2008 року (дата останнього погашення кредиту) заборгованість позичальника по основній сумі кредиту становила 3566 грн. 47 коп. Заборгованість по відсотках за період з 17 жовтня 2008 року по 6 травня 2013 року (дата винесення постанови про визнання КС «Фортеця» банкрутом) становить 6814 грн. 20 коп. Просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON]. [PERSON] на користь КС «Фортеця» заборгованість за договором кредитної лінії №3192кс від 6 червня 2008 року в сумі 10380 грн. 67 коп. та судові витрати. В судовому засіданні представник КС «Фортеця» позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав вказаних вище. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Так, згідно з умовами кредитного договору (пункт 2.3.) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором і щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язнання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами числа кожного місяця то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Вважає що позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (ст. 267 ЦК України) На підтвердження його позиції є правовий висновок Верховного Судку України по справі №6-20чс14 щодо позовної давності у кредитних зобов'язаннях, стосовно щомісячних платежів. Просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 6 червня 2008 року між КС «Фортеця» та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії №3192кс. Відповідно п.1.1. договору кредитної лінії кредитодавець надає позичальнику кредитну лінію з лімітом в сумі 4000 грн., в межах якого позичальник може отримувати будь-які суми кредиту, та зобов'язується повертати їх на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п. 2.1. договору кредитної лінії кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дня отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом, а відповідно до п.2.3. договору позичальник зобов'язується повернути кредитодавцю фактично отримані суми кредиту та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п.2.1. договору. Відповідно до п.3.1. договору кредитної лінії за користування кредитом кредитодавець щомісячно станом на останній день місяця нараховує плату (проценти) в розмірі 42% річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості позичальника по кредиту в рамках кредитної лінії. Пунктом 3.4. договору кредитної лінії передбачено, що сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною договору. Згідно з п.9.5. договору кредитної лінії до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у п'ять років (ст. 259 ЦК України). В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором кредитної лінії, 6 червня 2008 року між КС «Фортеця» та [PERSON], між КС «Фортеця» та [PERSON] були укладені договори поруки № 1654 та № 1655 відповідно. Відповідно до п.1.1. договорів поруки поручителі зобов'язуються солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань позичальником, що виникли з кредитного договору №3192-кс від 6 червня 2008 року, укладеного між кредитором та позичальником на суму 4000 грн. Як вбачається з видаткового касового ордеру №6026 від 6 червня 2008 року відповідач отримав кредит в сумі 4000 грн. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж за договором кредитної лінії відповідач здійснив 17 жовтня 2008 року в сумі 323 грн. 96 коп. Заборгованість відповідача станом на 16 вересня 2014 року становить 10380 грн. 67 коп., з яких: 3566 грн. 47 коп. - основна сума кредиту; 6814 грн. 20 коп.-відсотки. Згідно ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ч.4 ст.631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч.1 ст. 256 ЦК України). Так, ст.260 ЦК України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Відповідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. В даному спорі позовна давність починає збігати з 6 червня 2009 року, а саме з дня коли мало бути виконано зобов'язання з повернення кредиту та відсотків ( п.п. 2.1., 2.3. договору кредитної лінії). Позивач звернувся до суду з позовом 22 вересня 2014 року, що вбачається із штампу вхідної кореспонденції Придніпровського районного суду м. Черкаси № 21960 поза межами строку позовної давності, що підтверджується наступним. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Встановлено, що при укладені 6 червня 2008 року договору кредитної лінії, зокрема п. 9.5, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної даності стосовно стягнення заборгованості за кредитом до 5 років, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ст. 627 ЦК України, згідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділової обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України, договір с укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи вищевикладені норми, сторони досягли згоди та уклали договір в якому передбачили, що позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін до 5 років, а відтак момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Договором кредитної лінії передбачено, що КС «Фортеця» надає позичальнику [PERSON] кредит в сумі 4000 грн., а позичальник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 42% річних, виконати інші умови договору та повернути кредит банку відповідно до п.2.3 договору , але в будь-якому випадку не пізніше 6 чеврня 2009 року. Таким чином, відповідно до вимог ст.253, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг п'тирічного строку позовної давності починається з 6 червня 2009 року і закінчується, згідно ст. 254 ЦК України, 6 червня 2014 року. Встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 22 вересня 2014 року, тобто поза межами строку позовної давності. В пункті 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що враховуючи положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди, мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно роз'яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного, ст.ст. 253,254, 260,261,267, 626,627,631,638, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed