Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору від 26 червня 2013 року та стягнення сум. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 26 червня 2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про виготовлення та доставку меблів № б/н (далі - договір). Відповідно до п.п. 1.1 Договору, замовник доручив, а ФОП [PERSON] зобов'язався виготовити та доставити меблі за розцінками виконавця. Згідно п. 1.1 зазначеного договору, замовник зобов'язався сплатити та прийняти виготовлені вироби та роботу згідно з умовами цього договору. Відповідно до п. 3.1 Договору, замовник зобов'язався сплатити вартість замовлення, яке становить 3800,00 грн. На виконання п.п. 1.1, 3.1 Договору, [PERSON] було укладено з ПАТ «Акцент Банк» кредитний договір № A339RG98870531 від 26 червня 2013 року, відповідно до якого він отримав кредит в розмірі 3800,00 грн. для сплати, замовлених [PERSON] у ФОП [PERSON], меблів. Згідно п. 3.2 зазначеного договору, після виконання п. 3.1 Довогору, виконавцеь зобов'язався виготовити та доставити меблі протягом 35 робочих днів. У разі, якщо меблі мають нестандартну комплектацію, строк виготовлення та доставки меблів збільшується до 50 робочих днів. Проте, в порушення умов договору, ФОП [PERSON] протягом 35-ти робочих днів з моменту підписання договору не виготовив та не доставив позивачам меблі, зазначені у договорі № б/н від 26.06.2013р.. Станом на грудень 2013 року ФОП [PERSON] умов договору не виконав, у зв'язку з чим позивачі вимушені були звернутися до суду із позовною заявою про захист їх порушених прав. Крім того, вважають, що діями відповідача з приводу невиконання умов договору про виготовлення меблів № б/н від 26.06.2013р. їм завдано моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн., яка полягає у душевних хвилюваннях, погіршення стосунків з оточуючими родичами, і як наслідок, погіршення стану здоров'я позивачів. На підставі викладеного, просять суд розірвати договір про виготовлення меблів № б/н від 26 червня 2013 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] Стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] сплачені кошти за договором про виготовлення меблів № б/н від 26 червня 2013 року у розмірі 3800 гривень 00 копійок та завдану [PERSON], [PERSON], моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. Позивачі [PERSON], [PERSON] надали суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, посилаючись на їх обґрунтованість та доведеність. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, просили суд ухвалити по справі заочне рішення. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи за його відсутності не надав. Прийнявши до уваги заяви позивачів, суд ухвалою від 27 лютого 2014 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивачів, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви позивачів, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 26 червня 2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про виготовлення та доставку меблів № б/н (далі - договір). (а.с. 7-8) Відповідно до п.п. 1.1 Договору, замовник доручив, а ФОП [PERSON] зобов'язався виготовити та доставити меблі за розцінками виконавця. Згідно п. 1.1 зазначеного договору, замовник зобов'язався сплатити та прийняти виготовлені вироби та роботу згідно з умовами цього договору. Відповідно до п. 3.1 Договору, замовник зобов'язався сплатити вартість замовлення, яке становить 3800,00 грн. На виконання п.п. 1.1, 3.1 Договору, [PERSON] було укладено з ПАТ «Акцент Банк» кредитний договір № A339RG98870531 від 26 червня 2013 року, відповідно до якого [PERSON]. отримав кредит в розмірі 3800,00 грн., для сплати, замовлених [PERSON] у ФОП [PERSON], меблів. (а.с. 13-14) Згідно п. 3.2 зазначеного договору, після виконання п. 3.1 Довогору, виконавцеь зобов'язався виготовити та доставити меблі протягом 35 робочих днів. У разі, якщо меблі мають нестандартну комплектацію, строк виготовлення та доставки меблів збільшується до 50 робочих днів. Проте, в порушення умов договору, ФОП [PERSON] протягом 35-ти робочих днів з моменту підписання договору не виготовив та не доставив [PERSON] меблі, зазначені у договорі № б/н від 26.06.2013р.. Станом на грудень 2013 року ФОП [PERSON] умов договору не виконав, у зв'язку з чим [PERSON], [PERSON], вимушені були звернутися до суду із позовною заявою про захист їх порушених прав. Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або окремих її етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, Замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, заяву позивача, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до ФОП [PERSON] про розірвання договору від 26 червня 2013 року та стягнення суми сплачених коштів за ним в розмірі 3800,00 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивачів щодо стягнення на їх користь з відповідача по справі моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються судами, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Як на спричинення відповідачем позивачам моральної шкоди, останні посилаються на те, що діями відповідача з приводу невиконання умов договору про виготовлення меблів № б/н від 26.06.2013р. їм завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних хвилюваннях, погіршення стосунків з оточуючими родичами, і як наслідок, погіршення стану здоров'я та яку вони оцінюють у 2000 гривень. За подібних обставин та,

Outcome: approved