Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за помилковим переказом, моральної шкоди та витрат на поїздки, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 січня 2021 року при проведенні банківської операції переведення коштів з власної банківської картки на іншу ним була допущена помилка у номері картки і кошти в розмірі 4950 грн. було переведено на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Після переведення коштів він дізнався про здійснену ним помилку в одній цифрі і в той же день намагався зв`язатися з власником картки, якою є відповідач, та вирішити питання в досудовому порядку, однак на всі дзвінки та смс - повідомлення відповідач не відповідала та ніяк не реагувала. 11 лютого 2021 року він звернувся до відділу поліції № 3 Маріупольського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області з заявою по даному факту, однак йому було рекомендовано звернутися до банку. Посилаючись на те, що відповідач йому помилково переведені їй кошти йому не повернула, на неодноразові поїздки до банківської установи щодо з`ясування можливостей вирішення питання в досудовому порядку він витратив кошти у розмірі 1185 грн., діями та бездіяльністю відповідача йому заподіяна моральна шкода, прохав стягнути з відповідача помилково сплачені кошти у розмірі 4950 грн., моральну шкоду у розмірі 4950 грн. та транспортні витрати у розмірі 1185 грн., а всього 11085 грн. За розпорядженням голови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савіна О.І. від 01 липня 2021 року справу передано на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області. Ухвалою від 12 липня 2021 року судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Догарєвої І.О. провадження по справі відкрито . Ухвалою від 27 вересня 2021 року справу прийнято до провадження суддею Кологривою Т.М. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якій вона прохала відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що її банківська картка № [NUMBER] , на яку були переведені кошти, є кредитною та жодного разу не використовувалась. Більш того, вона не активована, тому і баланс картки нею не відслідковувався. Фінансовим номером телефону, який відноситься до банківської картки, вона не користується з грудня 2020 року, не отримувала жодних повідомлень і дзвінків. Про ситуацію з позивачем вона дізналась після отримання позовної заяви, після чого звернулася до банку, де отримала довідку і впевнилася у тому, що на її банківському рахунку наявні кошти, що їй не належать та зв`язалась з позивачем для вирішення питання щодо повернення грошових коштів. 18 липня 2021 року вона перерахувала на банківський рахунок позивача помилково сплачені ним кошти у розмірі 4951 грн. Заперечувала щодо стягнення з неї витрат на поїздки позивача у розмірі 1185 грн. та моральної шкоди, вказуючи, що витрати на поїздки позивач допустив внаслідок власної необачності, по моральній шкоді не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року залишено без розгляду заявлену позивачем вимогу про стягнення помилково сплачених коштів у розмірі 4950 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, пояснив, що 28 січня 2021 року при проведенні банківської операції він побачив прізвище, ім`я та по батькові відповідача як власника банківської картки, на яку він здійснює переказ, однак продовжив банківську операцію. У подальшому за допомогою «Адресної строки» він дізнався адресу відповідача, далі звернувся до адвоката, який допоміг йому взнати номер телефону відповідача. Він телефонував відповідачу на номер, вказаний у позовній заяві, однак вона не відповідала. Моральна шкода виразилася у тому, що він планував вказані кошти витрати на операцію, однак вирішив переказати їх знайомій та помилився у цифрі. Крім того, 01 лютого 2021 року він на рахунок відповідача перевів 1 грн. та написав повідомлення з проханням повернути кошти, однак не отримав ніякої реакції з боку відповідача. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення, аналогічні змісту відзиву. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 січня 2021 року позивач [PERSON] вніс грошові кошти на суму 4950 грн. з банківської картки 5355 28хх хххх 0289 на картку [NUMBER] , що підтверджується відповідною квитанцією, зазначивши при цьому невірний номер банківської картки одержувача коштів. Як вбачається з виписки від 16 липня 2021 року по банківській картці [NUMBER] вказана картка видана відповідачу [PERSON] акціонерним товариством «ПРИВАТБАНК». 28 січня 2021 року по вказаній картці відбулося зарахування переказу у розмірі 4950 грн., а 01 лютого 2021 року - переказу у розмірі 1 грн. Відповідно до платіжного доручення № Р24А1371573486С8971 від 18 липня 2021 року відповідачем [PERSON] на ім`я позивача перераховано кошти у розмірі 4951 грн. Згідно п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. За змістом п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Частиною першою статті 35 вказаного вище закону передбачено, що неналежний отримувач зобов`язаний протягом трьох робочих днів від дати надходження повідомлення банку-порушника про здійснення помилкового переказу ініціювати переказ еквівалентної суми коштів банку-порушнику, за умови отримання повідомлення цього банку про здійснення помилкового переказу. У судовому засіданні не встановлено тієї обставини, що банк, через який здійснювався переказ коштів на карту відповідача, направив повідомлення відповідачу про здійснення помилкового переказу. За такого, строки для повернення помилкового переказу, визначені частиною першою статті 35 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з урахуванням відсутності провини банку у здійснені помилкового переказу, не підлягають застосуванню. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження обізнаності відповідача про отримання нею помилково переказаних коштів до дня отримання позовної заяви з Арбузинського районного суду Миколаївської області - 14 липня 2021 року, про що свідчить розписка відповідача про отримання рекомендованого листа, позивачем до суду надано не було. Крім цього, як видно з виписки від 16 липня 2021 року по банківській картці [NUMBER] акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» по вказаній картці, яка є кредитною, має кредитний ліміт 48000 грн., рух коштів, окрім як отримання платежів у розмірі 4950 грн. та 1 грн., за період з 01 січня 2021 року по 16 липня 2021 року не відбувався. Вказане свідчить про те, що відповідач вказаною банківською карткою у період переказу їй коштів позивачем і у подальшому до 16 липня 2021 року не користувалася. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. З урахуванням обставин справи - винних дій самого позивача при здійсненні платежу, повернення відповідачем коштів у повному обсязі через чотири дні з того моменту, коли вона дізналась про їх зарахування, суд вважає, що позивачем не доведено факту винних дій з боку відповідача, а тому правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача відсутні. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позовної заяви, у задоволенні вимог позивача щодо стягнення витрат на поїздки до банків у розмірі 1185 грн. слід відмовити.

Outcome: dismissed