Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати державну реєстрацію на 2/9 частин домоволодіння № 35 по вул. Перлинна у м. Дніпропетровську, яке було зареєстроване за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від [INFO], виданого 3-ю ДДНК, за реєстром № 2-786 та визнати за ним права власності у порядку спадкування за заповітом на 2/9 частини домоволодіння № 35 по вул. Перлинна у м. Дніпропетровську. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що він є власником 7/9 частин домоволодіння № 35 по вул. Перлинна у м. Дніпрі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.12.2013 року, виданого 3-ю ДДНК, за реєстром № 4-2190, після померлої бабусі [PERSON]. Право власності на 2/9 частин вказаного домоволодіння зареєстроване за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.04.1976 року, виданого 3-ю ДДНК за реєстром № 2-786. 2/9 частин спірного домоволодіння належали [PERSON] після смерті [PERSON], яка була матірю чоловіка його бабусі [PERSON] Чоловік його бабусі [PERSON] після смерті [PERSON], померлої 20 вересня 1975 року, спадкував 7/9 частин спірного вищевказаного домоволодіння, а [PERSON] спадкував 2/9 частини, які належали померлій [PERSON], на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок. Ухвалою Красногвардійського народного суду м. Дніпропетровська від 17.12.1976 року було затверджено мирову угоду, згідно з якою померлий чоловік його бабусі [PERSON] повинен був сплатити грошову компенсацію [PERSON]. Після виконання сторонами мирової угоди право власності на домоволодіння по вулиці Перлинна, будинок № 35 у м. Дніпропетровську належало померлому чоловіку його бабусі [PERSON] [PERSON] виконав умови мирової угоди та сплатив грошову компенсацію [PERSON] Проте, в ДМБТІ вищевказану ухвалу Красногвардійського народного суду м. Дніпропетровська від 17.12.1976 року для оформлення власності з невідомих йому причин [PERSON] не зареєстрував. 07 вересня 1998 року помер [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з домоволодіння № 35 по вул. Перлинна у м. Дніпропетровську. Після смерті [PERSON] до 3-ї ДДНК звернулася його бабуся як спадкоємець першої черги. Його бабуся [PERSON] прийняла спадщину на вищевказане домоволодіння, але не оформила свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] 23.12.2004 року його бабуся [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе належне їй майно, вона заповіла йому. 19 квітня 2008 року померла його бабуся, та після її смерті він звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом на 7/9 частин спірного домоволодіння, а на 2/9 частин домоволодіння він отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Він з народження проживає та зареєстрований у домоволодінні 35 по вул. Перлинна у м. Дніпропетровську, а тому він постійно користується та володіє спірним домоволодінням в цілому, однак не має права розпоряджатися спірним домоволодінням. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не зявився, але від його представника до суду надійшла заява, в якій він підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника відповідно до вимог діючого законодавства України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У\~відповідності\~до ч. 1 ст. 15 ЦК України,\~кожна особа\~має\~право\~на\~захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2013 року, після померлої 19 квітня 2009 року [PERSON], виданого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], належить 7/9 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Перлинна, буд. 35. Право власності на 2/9 частин, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.04.1976 року, видане Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого у реєстрі № 2-786, записано у реєстрову книгу 121 за реєстровим № 36, зареєстроване за [PERSON], що підтверджується відповіддю КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 11769 від 16.10.2013 року. У судовому засіданні встановлено, що 2/9 частин спірного володіння належали [PERSON] після смерті дружини [PERSON], яка була матірю [PERSON] - чоловіка [PERSON]. Ухвалою Красногвардійського народного суду м. Дніпропетровська від 17.12.1976 року, було затверджено мирову угоду, згідно з якою [PERSON] протягом трьох місяців виплатить [PERSON] грошову компенсацію за належну йому частину домоволодіння у м. Дніпропетровську по вул. перлинна, 35, у сумі 1\~200 рублів, а самовільно побудований в даному домоволодіння сарай, сторонами буде розібраний та будматеріали поділені порівну між ними. Після виконання сторонами мирової угоди, право власності на домоволодіння буде належати [PERSON]. [PERSON] виконав умови мирової угоди, що підтверджується наданою в матеріали справи розпискою № 53 від 26 березня 1976 року, затвердженої квартальним комітетом 26 березня 1977 року, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] визначену йому народним судом Красногвардійського району суму у розмірі 1\~200 рублів. Таким чином, [PERSON] набув право власності на 2/9 частини домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Перлинна, буд. 35. 07 вересня 1998 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 200569, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння № 35 по вулиці Перлинна у м. Дніпропетровську. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON]В, проте не оформила свідоцтво про право на спадщину. Статтею 549 ЦК України (ред. 1963 року), який діяв а час виникнення вказаних правовідносин, передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. 19 квітня 2008 року померла бабуся позивача [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно вона заповіла внуку [PERSON]. 04.06.2008 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом заведено спадкову справу № 557/2008 на майно померлої [PERSON] 10.12.2013 року [PERSON] звернувся до Третьої державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, постановою державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 13 грудня 2013 року, про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/9 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Перлинна, оскільки спадкоємцем не надано належним чином зареєстрований у відповідних органах правовстановлюючий документ на 2/9 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Перлинна, 35. Також, позивач звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно, з заявою про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Перлинна, 35. Проте, рішенням державного реєстратора від 06 червня 2016 року, [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Перлинна, 35. Як вбачається з позовної заяви, позивач звертається до суду з вимогою про скасування державної реєстрації за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.04.1976 року. У відповідності до положень 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини\~статті 182 ЦК України,\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав у Державному реєстрі прав є обов'язковою. Відповідно до ч. 2 ст. 26 вказаного Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] є належним власником 2/9 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Перлинна, 35, оскільки заповітом [PERSON] йому заповідано все належне майно спадкодавиці, у тому числі й ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Перлинна, 35. А тому, єдиним вирішенням спірного питання є скасування рішення про державну реєстрацію права власності на 2/9 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Перлинна, 35, за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.04.1976 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого у реєстрі № 2-786. Враховуючи, що державна реєстрація на 2/9 частин домоволодіння 35 по вул. Перлинна у м. Дніпро, підлягає скасуванню, то за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], померлої 23 грудня 2004 року, необхідно визнати право власності на 2/9 частин домоволодіння № 35 по вул. Перлинна у м. Дніпрі. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved