Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

20.08.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. 03 липня 2018 року він по почті отримав постанову Апеляційного суду Київської області від 21.05.2018 року, справа № 22Ц-780/1814/18/ згідно його апеляційної скарги на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12.02.2018 року по справі №357/14054/17 яким скасовано рішення та винесено нове, яким частково задоволено його позовні вимоги а саме - скасовано наказ № 223 від 23.10.2018 року в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догани». Рішення суду вступило в законну силу. Він працює на підприємстві ДП «Білоцерківське лісове господарство з січня 2009 року на посадах заступника директора та директора підприємства. З 02 лютого 2014 року по закінченню контракту він переведений на посаду головного лісничого Державного підприємства Білоцерківське лісове господарство по теперішній час працює на вказаній посаді, має статус «Учасник бойових дій». Має відзнаки:\~ «Почесний працівник агропромислового комплексу АРК» посвідчення №2570; «Відмінник лісового господарства України» свідоцтво від 17.09.2006р.; Почесна грамота Кабінету Міністрів України від 18.09.2013 р. В ході розгляду справи він неодноразово наполягав на особистій неприязні керівника підприємства до нього та невиплату йому особисто в період з травня 2017 року по жовтень 2017 року додаткових виплат передбачених колективним договором між адміністрацією ДП «Білоцерківське лісове господарство» та профспілковим комітетом підприємства - щомісячні премії. Загальна сума недоотриманих коштів складає - 22000 грн. Також підприємством неоплачений листок непрацездатності №602902 від 24.10.2017 року. Який був відкритий після ознайомлення з наказом № 223 від 23.10.2017 року по ДП «Білоцерківське лісове господарство» яким його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догани», він по скорій 23.10.2017 року потрапив до лікарні з діагнозом «гіпертоничний криз» орієнтовна сума по лікарняному складає 9600 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті відносяться витрати, які особо могла зробити або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. 4.1, ч.2 ст.23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 23 жовтня 2017 року при притягненні його до дисциплінарної відповідальності по наказу № 223 від 23.10.2017 року на розширеній нараді працівників ДП «Білоцерківське лісове господарство» звинуватив його в непрофесіоналізмі, в передачі інформації про роботу підприємства стороннім особам, в сприянні самовільним рубкам дерев в державному лісовому фонді ДП «Білоцерківське лісове господарство, ця інформація була розповсюджена по всіх підприємствах лісового господарства Київської області так як вказаний наказ він оскаржив в порядку передбаченому Законодавством України. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя. У звязку із переліченими неправомірними діями зі сторони відповідача я зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях. В наслідок протиправних дій відповідача він на деякий час був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить енергійний спосіб життя, що викликало у нього моральні страждання. У звязку з цією ситуацією, він відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані, змусило його сильно нервувати і переживати. Крім цього, протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичного життєвого укладу, тому що у нього зявилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу. Відшкодування заподіяної йому моральної шкоди згідно узагальненої практики Європейського суду з прав людини в частині призначення справедливої сатисфакції моральної шкоди, яка, згідно з чинним законодавством, має враховуватись у судовій практиці України, та шляхом зіставлення рівнів стресу за основними стресогенними факторами, які були виявлені американськими вченими [PERSON] і [PERSON], презюмованої моральної шкоди за методикою [PERSON] з чинним законодавством України зроблено висновки щодо вдосконалення обрахування розміру презюмованої моральної шкоди її. Пленум Верховного Суду України прийняв постанову «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, яка була уточнена постановою Пленуму Верховного Суду № 5 від 25 травня 2001 року. Моральна шкода означає порушення психічного благополуччя, щиросердечної рівноваги особистості. Внаслідок правопорушення, зробленого проти тієї або іншої особи, людина може випробовувати приниження, роздратування, гнів, сором, розпач, дискомфортний стан і т.д. визначає в сумі 72 мінімальних зарплат /станом на серпень 2018 року - 3723 грн., що складає 268 056 грн. Ця сума обумовлена глибиною його душевних страждань, поновленням його репутації, значним погіршенням внаслідок цих страждань стану його здоровя та необхідністю захищати свої права у судовому порядку. Він був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя. Факт заподіяння йому моральної шкоди підтверджується листками непрацездатності які містяться в додатках. Просив суд прийняти заяву до розгляду, стягнути з ДП «Білоцерківське лісове господарство» на його користь матеріальну шкоду в сумі 31600 грн., моральну шкоду у сумі 268 056 грн. ( а. с. 2-5 ). Ухвалою судді від 23 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 10 годину 00 хвилин 18 вересня 2018 року ( а. с. 26-27 ). 02 жовтня 2018 року за вх. № 31378 судом від відповідача ДП «Білоцерківське лісове господарство» було отримано відзив на позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,\~ якому просили відмовити в заявленому позові [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі, обґрунтовуючи наступним.\~\~\~\~\~ Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 357/14054/17 від 12.02.2018 року за позовом [PERSON] про визнання протиправним наказу про застосування дисциплінарного стягнення (наказ по ДП «Білоцерківський лісгосп» від 23.10.2017 року № 223 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників підприємства»), позивачу було відмовлено в задоволенні позову. Протокольною ухвалою апеляційного суду Київської області від 23.04.2018 року ДП «Білоцерківський лісгосп» було зобовязано надати пояснення суду апеляційної інстанції щодо викладених в апеляції неприязних стосунків апелянта зі «своїм безпосереднім керівництвом». У своєму поясненні від 04.05.2018 року, оформленому у вигляді заяви по справі № 357/14054/17, представник відповідача адвокат [PERSON] надала вичерпну відповідь щодо безпідставного посилання [PERSON] на неприязні стосунки «з безпосереднім його керівництвом», що вплинуло на постановлене рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 21.05.2018 року, в якому жодним словом не згадано про неприязні стосунки апелянта із своїм керівником. Постановою Апеляційного суду Київської області від 21.05.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Судом апеляційної інстанції не визнано протиправним наказ № 233 від 23.10.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників підприємства». В резолютивній частині свого рішення (Постанові) апеляційний Суд лише частково задовольнив апеляційну скаргу [PERSON], скасувавши рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2018 року і ухвалив по справі нове рішення, в якому скасував наказ ДП «Білоцерківський лісгосп» № 233 від 23.10.2018 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] Отже, суд апеляційної інстанції у справі №357/14054/17 від 24.11.2017 року за позовом [PERSON] до ДП «Білоцерківський лісгосп» про визнання протиправним наказу про застосування дисциплінарного стягнення, не задовольнив позов апелянта в частині визнання цього наказу протиправним, що має суттєве значення для вирішення справи № 357/9583/18 від 23.08.2018 року, оскільки однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Згідно довідки від 25.09.2018 року за № 622, яку надає Відповідач разом з відзивом на позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, Позивачу були виплачені наступні премії: місячні з травня 2017 року по жовтень 2017 року на загальну суму 14544 грн., квартальні на суму 14423 грн., загалом 28 967 грн. Таким чином, з травня 2017 року по жовтень 2017 року включно, як пише в своїй заяві Позивач, він недоотримав премій на суму 22000,00 грн. Це твердження Позивача не відповідає дійсності, оскільки місячні премії Позивача за серпень і вересень 2017 року (премія за приріст обсягів реалізації продукції) йому не нарахована згідно наказу по ДП «Білоцерківський лісгосп» від 31.08.2017 року № 186-а «Про результати аудиту відповідності оцінки діяльності підприємства щодо дотримання актів законодавства з питань заготівлі, обліку, переміщення, реалізації деревини та виробів з неї ДП «Білоцерківський лісгосп» та його структурних підрозділів за період діяльності з 01.07.2016 року по 01.07.2017 року». Відповідач сам особисто розробив та підписав у керівника «Заходи по усуненню недоліків і порушень по бухгалтерській і лісогосподарській діяльності та частині лісозаготівельних робіт, виявлених аудиторською групою Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства при проведенні планового аудиту відповідності оцінки діяльності підприємства щодо дотримання актів законодавства з питань заготівлі, обліку, переміщення, реалізації деревини та виробів з неї ДП «Білоцерківський лісгосп» та його структурних підрозділів за період діяльності з 01.07.2016 року по 01.07.2017 року. Позивачем були надані до бухгалтерії Відповідача в 2017 році наступні листки непрацездатності: АДІ № 603090 за період непрацездатності з 23.11.2017 року по 30.11.2017 року, АДІ № 603121 за період непрацездатності з 01.12.2017 року по 06.12.2017 року, АДІ № 603173 за період непрацездатності з 07.12.2017 року по 05.01.2018 року. По першому листку непрацездатності Позивачу було нараховані 6000,88 гр., по другому листку непрацездатності - 4464,54 грн. , по третьому листву непрацездатності - 22322, 70 грн. Листок працездатності АДІ № 602902 за період непрацездатності з 24.10.2017 року по 03.11.2017 року, що вказаний у позовній заяві, до комісії із соціального страхування не надходив. Твердження позивача про ніби то звинувачення його в непрофесіоналізмі також спростовуються копією протоколу засідання технічної наради від 23.10.2017 року та оригінал протоколу для огляду в судовому засіданні, де зокрема сказано, що слухали: «...директора підприємства [PERSON], який ще раз звернув увагу на незаконні рубки в Сквирському лісництві, виявлені 26.09.2017 року в кварталі 53 виділ 4 (дуб звичайний - 22 шт., берест - 3 шт., ясен - 2 шт., всього 27 дерев на суму 265255,21 грн.) та 29.09.2017 року в кварталі 101 виділ 22 (дуб звичайний - 6 штук на суму 59254,55 грн.). Директор лісгоспу [PERSON] сказав, що він перший виявив незаконну рубку в кварталі 53 виділ 4 замість того, щоб це було зроблено майстром лісу [PERSON], або ж інженером ОЗЛ [PERSON], чи головним лісничим [PERSON] Далі директор відмітив, що по давності зрізаних пеньків, колії великовантажної автомашини, можна зробити висновок, що самовільна рубка проводилась не один місяць підряд, а тому це свідчить про халатне відношення до своїх посадових обов'язків вказаних вище службових осіб лісгоспу. Оскільки, службове розслідування було проведено лише стосовно майстру лісу Сквирського лісництва [PERSON], виникла необхідність в питанні визначення міри відповідальності інших посадових осіб підприємства, які за своїми посадовими обов'язками відповідальні за охорону і захист лісу, тобто виникла необхідність проведення додаткового службового розслідування по факту самовільних рубок у Сквирському лісництві, виявлених 26.09.2017 року в кварталі 53 виділ 4 та 30.09.2017 року в кварталі 101 виділ 22. Наказом по підприємству від 19.10.2017 року N° 218 «Про проведення додаткового службового розслідування» по незаконних рубках у Сквирському лісництві було проведено додаткове службове розслідування», «...Із матеріалів службового розслідування директор зазначив, що головний лісничий [PERSON] не справляється з покладеними на нього обов'язками, тобто, в повній мірі не «здійснює державний контроль за станом, використанням, відтворенням, охороною і захистом лісів у зоні розташування підприємства…», належним чином не „здійснює загальне керівництво і проведення на підприємстві всіх технічних і виробничо-технічних заходів щодо охорони лісів від лісопорушень. Отже, 26.09.2017 року в кварталі 53 виділ 4 (дуб звичайний - 22 шт., берест - 3 шт., ясен - 2 шт., всього 27 дерев на суму 265255,21 грн.) та 29.09.2017 року в кварталі 101 виділ 22 дуб звичайний - 6 штук на суму 59254,55 грн.), ухвалили підтримати цей висновок в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності головного лісничого [PERSON], інженера з охорони і захисту лісу [PERSON], лісничого Сквирського лісництва [PERSON], окрім незгідного з висновком службового розслідування від 23.10.2017 року головного лісничого [PERSON]І.». Не виконання головним лісничим - службовою особою державної лісової охорони, яка входить (посада) до переліку посад згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2009 року № 976 «Про затвердження Положення про державну лісову охорону» (Додаток до Положення), не може бути « приниженням честі і гідності, ділової репутації» Позивача. Метою діяльності державної лісової хорони є здійснення правових, лісоохоронних та інших заходів, спрямованих на збереження, розширене відтворення, невиснажливе використання лісових ресурсів та обєктів тваринного світу (п.2 Постанови КМУ від 16.09.2009 р. №976). Позивач в мотивувальній частині позову посилається на «глибину моїх душевних страждань, поновленням його репутації значним погіршенням... стану здоров я...», але із якихось своїх міркувань не надав листок непрацездатності з 24.10.2017 року по 03.11.2017 року до комісії із соціального страхування. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності потрібен склад правопорушення, що складається з чотирьох елементів (протиправність, шкода, причинний зв'язок, вина). За відсутності хоч би одного з цих елементів (крім випадків безвинної відповідальності) цивільна відповідальність не настає. Зазначене узгоджується із Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи ( а. с. 43-49 ). Ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року клопотання позивача [PERSON] було задоволено та продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів ( а. с. 132-133). Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 28 листопада 2018 року ( а. с. 143-144 ).\~\~ В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ДП «Білоцерківське лісове господарство» - адвокат [PERSON], яка діє на підставі Ордеру, серія КС № 415633 ( а. с. 117 ) та Договору про надання правової ( правничої ) допомоги від 19 квітня 2018 року ( а. с. 118 ) в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача [PERSON], просила відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити позивачу в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Свідок [PERSON], [INFO] в судовому засіданні пояснила, що вона працює в ДП «Білоцерківське лісове господарство» на посаді провідного бухгалтера. Додала, що всі листки непрацездатності, які надавалися [PERSON] за час його роботи оплачувалися, про листок непрацездатності № 602902, який нібито не був оплачений відповідачем та на який посилається позивач наголосила, що такий листок непрацездатності не був наданий позивачем. Крім того, пояснила, що після виходу особи з лікарняного, листок непрацездатності спочатку надається керівнику підрозділу потім передається до відділу кадрів з відти до комісії соціального страхування і лише потім передається до бухгалтерії. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 357/14054/17 від 12.02.2018 року за позовом [PERSON] до ДП «Білоцерківське лісове господарство» про визнання протиправним наказу про застосування дисциплінарного стягнення (наказ по ДП «Білоцерківський лісгосп» від 23.10.2017 року № 223 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників підприємства»), позивачу було відмовлено в задоволенні позову ( а. с. 50-54 ). Постановою апеляційного суду Київської області від 21 травня 2018 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2018 року скасовано. Ухвалено по справі нове судове рішення. Скасовано наказ ДП «Білоцерківське лісове господарство» № 223 від 23.10.2017 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] ( а. с. 54-61 ). Звертаючись до суду з вищевказаним позовом [PERSON] вважає, що відповідач повинен йому відшкодувати матеріальну шкоду, яка виникла у звязку з несплатою щомісячної премії та\~ несплатою по лікарняному листу, а також моральної шкоди, яка виникла у звязку з тим, що відповідач 23 жовтня 2017 року при притягненні його на нараді до дисциплінарної відповідальності звинуватив його в непрофесіоналізмі, в передачі інформації про роботу підприємства стороннім особам, в сприянні самовільним рубкам дерев. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо посилань позивача на не недоотримання з боку відповідача щомісячної премії у сумі 22 000 гривень, суд приходить до наступного. В судовому засіданні під час розгляду справи позивач [PERSON] зазначив, що щомісячні премії ним не були отримані саме за травень, серпень та вересень 2017 року, хоча виплата премій передбачена на даному підприємстві Положенням про преміювання. Премія це інструмент матеріальної мотивації співробітників, грошове заохочення за якісну роботу, яка виплачується на додаток до основної зарплати. В цілому можна виділити два типи преміальних виплат: преміювання стимулюючого характеру, на підставі заздалегідь встановлених конкретних показників і умов. Цей інструмент мотивації носить регулярний, систематичний характер. Співробітникові відомо, за які саме трудові результати йому покладена премія, може розраховувати на неї і вимагати виплати. Роботодавець в такому випадку зобовязаний зробити перерахунок; преміювання (заохочення) працівників, що відрізнилися поза систем оплати праці. Ці премії зазвичай бувають разовими і епізодичними. Рішення про їх виплату або невиплату приймаються виключно рішенням керівника і не можуть бути оскаржені. Такі види премій оформляються на підставі наказу керівника організації за затвердженою формою. Встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, а саме довідкою від 25.09.2018 року за № 622, з якої убачається, що з травня 2017 року по жовтень 2017 року останньому нараховувалися премії, які складалися з місячної так і квартальної на загальну суму 28 967 гривень ( а. с. 69). З зазначеної довідки убачається, що місячна премія за травень у сумі 4 825 гривень була виплачена, отже спростовує доводи позивача щодо несплати останньої. За серпень та вересень 2017 року була виплачена лише квартальна премія у сумі 7 764 гривень, місячні премії у зазначені періоди не сплачувалася та не нараховувалася на підставі Наказу № 186-а від 31.08.2017 року. Отже, премії носять стимулюючий характер, на підставі заздалегідь встановлених конкретних показників і умов, інструмент мотивації працівника, саме за трудові результати. Законодавством України підприємствам надано право самостійно визначати умови та розміри преміювання. Якщо на підприємстві є колективний договір, усі питання, повязані з преміюванням працівників, можуть бути передбачені прямо в ньому або регулюватися окремим положенням про преміювання, яке є складовою частиною чинної на підприємстві системи оплати праці. Як правило, положення про преміювання є додатком до колективного договору. Види премій встановлюються підприємствами залежно від специфіки господарської діяльності. Оскільки премії працівникам можуть виплачуватися за будь-який проміжок часу (місяць, квартал, півроку тощо), слід визначити періоди преміювання. Отже, рішення про преміювання та види премій оформляються на підставі наказу керівника організації та такі рішення про їх виплату або невиплату не можуть бути оскаржені. Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 97 КЗпП України плата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Додаткові складові (премії, надбавки тощо) не є гарантованими і мають індивідуальний характер. До того ж, з вищезазначеної довідки від 25.09.2018року за № 622 позивач був премійований та отримав премії за період з травня 2017 року по жовтень 2017 року, які складалися з місячної так і квартальної на загальну суму 28 967 гривень. В судовому засіданні на питання суду щодо отримання вищезазначених сум, позивач [PERSON] пояснив, що отримуючи заробітну плату з усіма надбавками, він ніколи не цікавився з чого складається отримана ним сума заробітної плати за місяць.\~\~\~\~\~\~ Тому, позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача недоотриманих коштів щомісячної премії в сумі 22 000 гривень є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. До того ж, звертаючись до суду з клопотанням, яке отримано судом через канцелярію суду 27.11.2018 року про долучення до справи додаткових доказів, а саме: копію наказів по ДП «Білоцерківське лісове господарство» про виплату щомісячних та цільових премій за період з 01.04.2017 року по 01.11.2017 року; копії наказів по ДП «Білоцерківське лісове господарство»\~ про притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності,позбавлення премій за період з 01.04.2017 року по 01.01.2018 року; положення про преміювання працівників ДП «Білоцерківське лісове господарство», то таке клопотання позивача було залишено судом без задоволення, оскільки подане з порушенням вимог ст. 83 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звернутися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Частиною 4, 8 цієї статті ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд\~ та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Однак, з боку позивача [PERSON] вищезазначене не було враховано та здійснено в строки передбачені законом і після закриття підготовчого засіданні та призначення справи до розгляду по суті було направлено до суду вищезазначені додаткові докази, отримані канцелярією суду 27.11.2018 року. Стосовно посилань позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача орієнтованої суми по лікарняному листу у розмірі 9 600 гривень, суд приходить до наступного. Частиною 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 23.09.99 р. № 1105 (далі Закон № 1105) допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) і виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності. Оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 31 Закону № 1105 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя, за погодженням з Фондом. Свідок [PERSON], [INFO] в судовому засіданні пояснила, що вона працює в ДП «Білоцерківське лісове господарство» на посаді провідного бухгалтера. Додала, що всі листки непрацездатності, які надавалися [PERSON] за час його роботи оплачувалися, про листок непрацездатності № 602902, який нібито не був оплачений відповідачем та на який посилається позивач наголосила, що такий листок непрацездатності не був наданий позивачем. Крім того, пояснила, що після виходу особи з лікарняного, листок непрацездатності спочатку надається керівнику підрозділу потім передається до відділу кадрів з відти до комісії соціального страхування і лише потім передається до бухгалтерії. Отже, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження того, що позивач [PERSON] надавав вищезазначений листок непрацездатності відповідачу. Крім того,\~ в судовому засіданні встановлено, позивач з 24.10.2017 року перебував у додатковій відпустці, про що не спростовано сторонами. Тому, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення орієнтованої суми по лікарняному у сумі 9 600 гривень є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно позовних позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 268 056 гривень, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ця стаття закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, як способу захисту суб'єктивних цивільних прав. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, навність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року за №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю ) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні під час слухання справи не знайшло свого підтвердження того факту, що з боку відповідача останньому було заподіяно моральну шкоду. Отже, в судовому засіданні не встановлено причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В судовому засіданні на питання суду позивач [PERSON] зазначив, що моральна шкода йому була заподіяна 23.10.2017 року під час наради та тривала до 20 серпня 2018 року, тобто до дня подачі позовної заяви. Однак, посилаючись на заподіяння моральної шкоди з боку відповідача, з 23.10.2017 року, позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом майже через рік. Також, посилання позивача [PERSON] на те, що після наради, 23.10.2017 року він перехвилювався та потрапив до лікарні не відповідає дійсності, оскільки встановлено, що останній перебував на лікарняному не з 23.10.2017 року, а з 24.10.2017 року ( а. с. 10 ). З наявних в матеріалах справи медичних карт стаціонарного хворого [PERSON], дата госпіталізації 24.10.2017 року, 07.12.2017 року, 16.04.2018 року та записів лікарів, аналізуючи які\~ убачається, що скарги та звернення до лікарів [PERSON] повязані з віковими захворіннями, про що свідчать записи лікарів і ніяким чином не повязані з подіями, які відбувалися, як посилається позивач 23.10.2017 року під час наради ( а. с. 94-106 ). Згідно наявної в матеріалах справи довідки № 75/543/84 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, видана [PERSON] 01.12.2017 року ( а. с. 15 ) убачається, що рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії ( санаторії-профілакторії ) з приводу органів травлення, органів кровообігу. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки, позовні вимоги позивачки [PERSON] не підлягають задоволенню, то і не підлягають стягненню з відповідача на користь держави судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed