Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею та за її неповнолітнім сином право власності на кімнати № 509-510 в гуртожитку по вул. Щорса, 135 в м. Житомирі за набувальною давністю. При цьому посилається на те, що з 1998 року вона проживає у вказаному гуртожитку, з 2002 року за цією ж адресою був зареєстрований малолітній [PERSON] В позові зазначила, що оскільки вони з сином добросовісно, безперервно, безперешкодно володіють та користуються чужим нерухомим майном понад 10 років, тому мають право отримати його у власність за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задоволити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] обласної ради позов не визнала. В обґрунтування заперечень зазначила, що підстави для визнання за позивачами права власності згідно приписів статті 344 ЦК України відсутні, оскільки позивачі користувались приміщеннями на підставі ордеру на проживання, що підтверджує титульність володіння майном. Письмові заперечення приєднані до справи (а.с. 41-42). В судовому засіданні до участі в справі в якості третьої особи залучено [PERSON] міську раду (а.с. 55). Представник [PERSON] міської ради в судовому засіданні при вирішенні справи покладалась на розсуд суду, пояснила, що житловий будинок по вул. Щорса, 135 в м. Житомирі до комунальної власності на підставі акту приймання-передачі не передавався, [PERSON] міська рада не є власником майна. Представник третьої особи органу опіки та піклування [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 76). Твердження представника позивача на неможливість розгляду справу у відсутності представника органу опіки та піклування [PERSON] міської ради є безпідставним, виходячи з наступного. Частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що участь органу опіки та піклування при розгляді справи судом є обов'язковою щодо спорів про управління батьками майном дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Предметом даного спору не є спір про управління майном, а спірні правовідносини не є правочином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи на підставі ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] вселилась в кімнату № 61 гуртожитку по вул. Щорса, 135 в м. Житомирі на підставі ордеру № 23 від 20.05.1998 року, виданого ЖЕД обєднання «Житомирсільбуд» (а.с. 11). В подальшому позивачу кожного року видавались ордери на тимчасове проживання у кімнатах № 60а, 61 (на даний час кімнатам присвоєно номери 509-510) у вказаному гуртожитку. 20.05.2005 року позивач була тимчасово строком до 31.12.2005 року зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується матеріалами справи та змістом паспорту [PERSON] (а.с. 5, 11-16, оригінали ордерів, які знаходяться в матеріалах цивільної справи № 2- 176/12, були оглянуті в судовому засіданні). 30.04.2002 року народився [PERSON], який був зареєстрований в кімнаті № 61 по вул. Щорса, 135 в м. Житомирі за місцем реєстрації матері [PERSON] (а.с. 6, 16). Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму житлового приміщення укладається на підставі ордера на жиле приміщення (стаття 61 ЖК України). Таким чином, між [PERSON], [PERSON] та ЖЕД обєднання «Житомирсільбуд» фактично виникли відносини щодо найму жилого приміщення. Після 31.12.2005 року і по даний час позивачі продовжують проживати в кімнатах № 509-510 в будинку по вул. Щорса, 135 без правових підстав. Відповідно до рішення [PERSON] міської ради № 837 від 10.11.2006 року гуртожитку по вул. Щорса, 135 в м. Житомирі було надано статус житлового будинку (а.с. 8). Згідно рішення [PERSON] міської ради № 503 від 28.12.2007 року житловий будинок вул. Щорса, 135 в м. Житомирі прийнято в комунальну власність (а.с. 44). Зі змісту рішення [PERSON] обласної ради № 1159 від 10.04.2014 року вбачається, що житловий будинок по вул. Щорса,135 в м. Житомирі належить до обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст областей (а.с. 45-46). В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно, володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто за три роки до 01.01.2004 р.). Відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Як вбачається з матеріалів справи позивачі до 31.12.2005 року проживали у кімнатах гуртожитку на відповідній правовій підставі, фактично між сторонами існували відносини щодо найму житлового приміщення, що надавало їм право на проживання та користування нерухомим майном, а тому вказаний період не може бути врахований до часу, що підтверджує вільне, добросовісне володіння та користування чужим майном, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника, і не може зараховуватись до часу, який надає право на набуття майна у власність за набувальною давністю. З огляду на викладене, позовні вимоги є безпідставними, а тому суд відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed