Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивачі неодноразово уточнюючи позовні вимоги просять стягнути з відповідачки інфляційні витрати за період 01.07.2014 по 28.02.2017 в сумі 4199, 48 грн., 3% річних за період з 01.07.2014 по 28.02.2017 в сумі 248, 52 грн., що нараховані на борг за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.06.2014 по справі №320/3103/13-ц, стягнути збитки в розмірі 260 грн. та 250 грн. , а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судовий збір 551 грн. Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що 24.06.2014 рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі №320/3103/13-ц стягнуто з [PERSON], [PERSON]І солідарно на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] суму 4603,19 грн. Однак, до теперішнього часу це рішення не виконано. На підставі ст. 625 ЦПК України відповідачка має сплатити суму боргу із урахуванням інфляції, а також 3% річних з простроченої суми за період прострочення. У звязку із тривалим, понад 2,5 років, невиконанням рішення їм завдано моральну шкоду, яка виразилася в тому, що вони постійному знаходяться у стресовому стані, в родинні погіршилися відносини, погіршився стан здоровя. Моральну шкоду оцінюють у 10 000 грн. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки в суді, в письмових запереченнях вказує на те, що тривале невиконання рішення не є підставою для стягнення заявлених позивачами сум, оскільки її вини немає в тому, що виконавчі дії провадяться повільно та рішення досі не виконано, крім того не згодна із періодом, за який позивач просить стягнути вказані суми, оскільки рішення суду від 24.06.2014 набрало чинності лише 29.04.2015 рок, також вказує, що позивачем не обґрунтоване завдання моральної шкоди саме внаслідок її неправомірних дій, просила в задоволенні позову відмовити повністю. Представник ВДВС в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява із проханням розглянути справу за його відсутністю та на розсуд суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Суд, вислухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 24.05.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області було постановлене рішення по справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Мелітопольська міська Рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, згідно якого вимоги позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] / [PERSON]/ Г.І. були задоволені та стягнуто на їх користь витрати по справі 4603,19 грн., з яких 1458,49 грн.- витрати на виконання копії кадастрового плану, 3030 грн. витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи, 114,70 грн. сплачений судовий збір. Вказане рішення набрало чинності 29.04.2015. /а.с.3,4/ Відповідно до актового запису про смерть №315 від 18.07.2014 року [PERSON] помер /а.с. 22/. Відповідно до частини другої статті 625\~ЦК\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509\~ЦК\~ України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави вважати грошовим будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення статті 625\~ЦК\~ України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11\~ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія частини другої статті 625\~ЦК\~ України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Саме таку позицію викладено в інформаційному листі ВССУ у кримінальних та цивільних справах від 16.01.2013\~ № 10-74/0/4-13. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, також не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1167 ГК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4\~(з наступними змінами) " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Із характеру правовідносин, на які посилаються позивачі по справі, не випливає обовязок щодо відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги позивачів щодо стягнення збитків в розмірі 250 грн. та 260 грн. також задоволенню не підлягають. Витрати позивачів на оформлення у нотаріуса довіреності на представництво їх інтересів не відноситься до збитків у розмінні ст. 22 ЦПК України.

Outcome: dismissed