Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

03 вересня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: зобов'язати відповідача надати позивачу інше рівноцінне житло, що є відповідним квартирі [ADDRESS] загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.12.2007 року за договором купівлі-продажу вона придбала квартиру [ADDRESS]. 16.05.2008 року за кредитним договором отримала кредит та в якості забезпечення виконання зобов'язань передала банку в іпотеку вказану квартиру. За виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової С.В. звернуто стягнення на квартиру. Як зазначає позивач, ч.2 ст.109 ЖК України встановлює правило про неможливість виселення без надання іншого житлового приміщення. Таким чином, оскільки банком звернуто стягнення на предмет іпотеки, він має надати позивачу рівноцінне житло, оскільки квартира придбана не за кредитні кошти. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини не явки в судове засідання суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій просив подальший розгляд справи проводити у відсутність їх представника. Тому суд на підставі ст.169 ЦПК України ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін, які не з'явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представника позивача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, за Договором купівлі-продажу квартири від 28.12.2007 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. 16.05.2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №88/08-Ф за умовами якого банк надав Позичальнику кредит в розмірі 21 000,00 доларів США для придбання земельної ділянки та придбання будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку на земельній ділянці, зі сплатою 12,8% річних, терміном користування з 16.05.2008 року по 15.05.2014 року За договором іпотеки від 16.05.2008 року, [PERSON] (далі - Іпотекодавець) передала АТ «Індустріально-експортний банк» (далі - Іпотекодержатель) (правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк») в забезпечення вимог Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем №88/08-Ф в АТ «Індустріально-експортний банк» квартиру [ADDRESS]. 11.08.2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. вчинила виконавчий напис за яким запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності боржнику [PERSON] Як зазначено, стягнення проводиться за період з 16.05.2008 року по 17.06.2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» у розмірі: 15 038,17 доларів США, що складає в еквіваленті 176 669,83 грн. по курсу НБУ станом на 17.06.2014 року - заборгованість за кредитом; 486,40 доларів США, що складає в еквіваленті 5 714,27 грн. по курсу НБУ станом на 17.06.2014 року - прострочена заборгованість по кредиту; 11,04 доларів США, що складає в еквіваленті 129,70 грн. по курсу НБУ станом на 17.06.2014 року - заборгованість по нарахованим відсоткам за період з 16.06.2014 по 17.06.2014; 832,54 долари США, що складає в еквіваленті 9 780,76 грн. по курсу НБУ станом на 17.06.2014 року - прострочена заборгованість по відсоткам; 44,61 доларів США, що складає в еквіваленті 524,11 грн. по курсу НБУ станом на 17.06.2014 року - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентів, що всього становить 16 412,76 доларів США, що складає в еквіваленті 192 818,67 грн. по курсу НБУ станом на 17.06.2014 року. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №4203. Постановою державного виконавця від 20.08.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа. Представник позивача, як на підставу задоволення заявлених вимог зазначав, що під час виконання виконавчого напису нотаріуса буле реалізована квартира та позивачу доведеться виселитись з неї. Також суду пояснив, що виходячи з правових позицій Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі №6-3064цс15, від 21.10.2015 року у справі №6-1484цс15 та від 25.11.2015 року №6-1061цс15 позивачу має бути надано рівнозначне житло. Проте суд не може погодитись із посиланням позивача на вказані постанови Верховного Суду України з наступних підстав. Стаття 109 ЖК УРСР визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (ч.1). Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (ч.2). Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч.3). Правові позиції Верховного Суду України зводяться до того, що за змістом статей 39, 40 Закону України "Про іпотеку" та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132 2 ЖК УРСР. В судовому засіданні представником позивача не надано суду доказів порушення прав позивача та існування рішення суду чи вимоги Банку про виселення позивача з квартири [ADDRESS]. А тому з врахуванням встановленого в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача, оскільки вони не обгрунтовані на нормах закону. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed