Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

04.03.2021 року ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області було скасовано заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18.04.2018 року за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Після скасування заочного рішення від 18.04.2018 р., позивач уточнив позовні вимоги, шляхом їх зменшення, та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.10.2010 року у розмірі 15406,24 грн., яка складається з із заборгованості по кредиту - 8395,86 грн., та процентів за користування кредитом за період з 29.01.2015 року по 31.10.2017 року - 7010,38 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», у подальшому назву позивача було змінено на АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, та підписала заяву № б/н від 25.10.2010 р., згідно якої отримала кредитні кошти у розмірі 860 грн у виді встановленого ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та Тарифами банку, які викладені на банківському, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» особисто підписана відповідачкою [PERSON] та в ній зазначено: тип картки, тип кредитної лінії; базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%); розмір комісії та зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів. Тобто, про всі істотні умови договору і правила надання банківських послуг відповідачка була ознайомлена під розпис. Відповідачка активно користувалася кредитною карткою, знімала кошти, а також частково погашала заборгованість, що свідчить про те, що вона була ознайомлена з умовами кредитного договору та погоджувалася з ними, на підтвердження чого позивачем додана виписка по картці відповідачки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань по кредитному договору та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідачка станом на 31.10.2017 року мала заборгованість 106000,00 грн, яка складалася з наступного: 8395,86 грн - заборгованість за кредитом; 97604,14 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк». Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі у судовому засіданні. Зменшені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Від представника позивачки [PERSON] - [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд за відсутності відповідачки [PERSON] та її представника з урахуванням наданих письмових пояснень та заяви про застосування строків позовної давності. У письмових поясненнях, які надійшли до суду 18.05.2021 року представником відповідачки зазначено, що позовні вимоги у розмірі 8395 грн 86 коп. у рахунок погашення заборгованості за кредитом [PERSON] визнає та не заперечує проти їх задоовленя. Проте, позовні вимоги у розмірі 7010 грн. 38 коп. в рахунок погашення заборгованості за відсотками відповідачем не визнаються з наступних підстав. У заяві позичальника від 25.10.2010 року процентна ставка не зазначена. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною карткою, які містяться в матеріалах справи та надані позивачем, не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.10.2010 року шляхом підписання заяви. Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яке може вносити зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також, стороною відповідача подана до суду заява про застосування строків позовної давності, в якій представник відповідача зазначає, що позовні вимоги виходять за межі строку позовної давності, встановлені положеннями ст.ст. 257, 258 ЦК України, а саме: загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви вбачається, що до складу стягуваної суми входять прострочені платежі, період сплати яких настав з 25.11.2010 року до 31.07.2017 року і загальний стан заборгованості відповідача сформовано на 31.07.2017 року. З урахуванням того, що позивач звернувся до суду з позовом 07.03.2018 року, представник відповідача вважає, що не обґрунтовано і безпідставно позивач просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у рахунок сплати боргових зобов`язань, строк давності за якими сплив. При цьому посилається на висновки Верховного Суду України від 19.03.2014 за результатами розгляду справи № 6-2-цс14 та від 06.11.2013 р. по справі № 6-116цс13. Отже, сторона відповідача вважає, що перебіг строку позовної давності за даним спором розпочався 25.11.2010 року та сплинув 25.11.2013 року, що свідчить про пропуск позивачем строку для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного справа та інтересу та просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Сторони надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази по справі, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе рищик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати такі факти та розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 25.10.2010 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 25.10.2010 р., зазначила бажаний кредитний ліміт по платіжній картці «Універсальна» - 1000 грн., згідно якої отримала кредитні кошти у виді встановленого ліміту на картковий рахунок, картка № [NUMBER] . При цьому, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що дана підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також, 25.10.2010 року [PERSON] підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 5 днів пільгового періоду, де сторонами було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом, строк внесення щомісячних платежів, порядок погашення заборгованості, відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості, наслідки при порушені строків платежів, іншими важливими правовими аспектами. Як убачається з матеріалів справи, на підставі укладеного кредитного договору між сторонами, АТ КБ «Приватбанк» відкрито на ім`я відповідача картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом, який 26.10.2010 року був збільшений до 4000 грн., 03.03.2011 р. - до 4800 грн, 21.06.2011 р. - до 5600 грн, 21.07.2011 р. - до 6600 грн., 20.08.2011 р. - до 8600 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] . Користування відповідачкою кредитними коштами за допомогою кредитної картки № [NUMBER] підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунку, яка є належним доказом, що узгоджується з правовою позицією, неодноразово висловленою у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц, від 20.10.2020 № 456/3643/17 (а.с.12,13,14,134-145). Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, які додані до позовної заяви та на які посилається позивач, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником, а також, ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, Довідці про умови кредитування, які безпосередньо підписані [PERSON] і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 14.06.2018 р. відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ «Приватбанк»). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства"зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 25.10.2010 року вбачається, що користуючись встановленим кредитним лімітом, погашення заборгованості відповідачем здійснювалося нерегулярно, у зв`язку з чим, виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8395,86 грн. (а.с.9-11). Тому, цю суму кредитних коштів відповідач винен банку відповідно до положень ст.ст. 526, 628, 1049, 1054 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Слід зазначити, що, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи зменшені (уточнені) вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту, стягнути також заборгованість по відсотками за користування кредитом з у розмірі 7010,38 грн., виходячи з розміру процентної ставки 2,5 % на місяць (30% річних) з 29.01.2015 р. по 31.10.2017 р., у межах позовних вимог, виходячи з розрахунку: 8395,86 грн (тіло кредиту) х 30 (ставка відсотків на рік) х 1006 днів (період) = 7010,38 грн. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 25.10.2010 року, посилався на анкету-заяву від 25.10.2010 р., яка підписана відповідачем, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», яка особисто підписана відповідачкою [PERSON] та в ній зазначено: тип картки, тип кредитної лінії; базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%); розмір комісії та зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії, пені, штрафу у разі несвоєчасного погашення заборгованості, тощо. Отже, враховуючи, що розмір і порядок одержання процентів встановлений договором, а саме, підписавши 25.10.2010 р. Довідку про умови кредитування [PERSON] погодилася із запропонованими їй умовами та приєдналася як друга сторона до запропонованого договору, та, в даному випадку до вказаних правовідносин можливо застосувати норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, вимога про стягнення процентів за користування кредитними коштами є обґрунтованою. Розрахунок заборгованості стороною відповідача не оспорюється. Таким чином, є обґрунтованими та доведеними зменшені (уточнені) позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом. Стороною відповідача подана заява про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - стаття 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» («Yukos shareholders v. Russia»), п. 570). Як вбачається з виписки за договором № б/н станом на 18.03.2021 року, відповідачем [PERSON] у період з 25.10.2010 року по 26.04.2014 р. активно користувалася кредитними коштами за допомогою кредитної картки № [NUMBER] та періодично поповнювала картковий рахунок, з 30.04.2014 року і по 06.10.2020 року відбувались лише автоматичні погашення, списання простроченої заборгованості. В укладеному сторонами кредитному договорі у вигляді анкети-заяви та Довідки про умови кредитування, які підписані [PERSON] , строк дії кредитного договору не зазначено. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, суд дійшов висновку про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України). Відтак, у межах строку кредитування, який відповідає строку дії картки відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця, як то передбачено у Довідці про умови кредитування від 25.10.2010 року. На запит суду щодо надання інформації про видані (пер випущені) кредитні картки [PERSON] із зазначенням терміну дії по даному кредитному договору, позивач представник позивача повідомив, що інформація про строк дії картки чи її перевипуск відсутня та з наданої роздруківки з програмного комплексу вбачається, що [PERSON] була видана картка «Універсальна 55…» № [NUMBER] (а.с.189-191). Банк звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості 28.01.2018 р. (а.с. 47), при цьому останнє поповнення картки готівкою у терміналі самообслуговування на погашення заборгованості відбулося 18.03.2014 року (а.с.139), та враховуючи, що докази строку дії картки суду не надані, а тому, позивач подав позов з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача. Вчинення дій відповідачем, які б переривали строк позовної давності - позивачем не доведено належними і допустимими доказами. Автоматичне погашення, списання простроченої заборгованості, процентів, штрафів, що вбачається з Виписки по рахунку за договором, не можуть свідчити про переривання строку позовної давності, оскільки, по-перше, доказів щодо строку дії картки № [NUMBER] або про її перевипуск матеріали справи не містять, по-друге, відсутні докази добровільної сплати вказаних коштів відповідачем. Відповідно до п.1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21 січня 2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника, в даному випадку, не оспорювання ним списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Тим більше, що таке списання здійснювалося поза його волі. Вищезазначені обґрунтування щодо спливу строків позовної давності узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України в Постанові від 19 березня 2014 року по справі №6-14цс14, Постанові від 12 листопада 2014 року у справі №6-16цс14, та в Постанові від 8 листопада 2017 року у справі №401/6656/12-ц. Отже, судом встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору та допустив кредитну заборгованість, проте позивач пропустив строк позовної давності. Застосовуючи строк позовної давності, суд враховує те, що АТ КБ «Приватбанк» не надано суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження дотримання банком трирічного строку звернення до суду з позовом. Таким чином, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні уточнених зменшених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено стороною відповідача.

Outcome: dismissed