Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

11.12.2012 року [PERSON] звернувся в суду з позовом до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив усунути відповідача від права на спадщину та визнати свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. З часом він звернувся до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, де йому повідомили, що окрім нього є ще другий спадкоємець [PERSON], котрий є позивачу рідним братом від першого шлюбу батька. Позивач згадки не мав про його існування. Проте з невідомих причин, він змінив не тільки прізвище батька, але й по-батькові. Просить усунути відповідача від права на спадщину та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом [PERSON] на кв.[ADDRESS], оскільки відповідач не мав ніяких відносин зі своїм батьком, ніколи не згадував про його стан здоров'я, не надавав йому ніякої допомоги та змінив прізвище та по-батькові. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25 червня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадщину та визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним задоволені. Усунено [PERSON], [INFO] від права на спадщину після [PERSON] померлого [INFO] року. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON], [INFO] на 1/3 квартири [ADDRESS]. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що порушені норми матеріального та процесуального права, судом неповно досліджені всі обставини справи, а саме те що позивачем не надано доказів умисного ухилення відповідача від надання допомоги [PERSON] а також доказів того що [PERSON] потребував сторонньої допомоги та не міг самостійно забезпечити умови свого життя. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги. Судова колегія, заслухавши доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], помер [INFO] року(а.с.7). Після його смерті прийняли спадщину позивач та відповідач як спадкоємці першої черги за законом. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON], отримав 2/3 частки квартири по [ADDRESS] (з урахуванням частки його матері, яка відмовилася від спадщини на його користь), а [PERSON] 1/3 частку зазначеної квартири (а.с.8). Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець був інвалідом 2 групи по зору і, відповідно, потребував сторонньої допомоги. Крім того, із пояснень як позивача, так і свідків вбачається, що [PERSON] дійсно намагався спілкуватися з сином [PERSON], писав йому листа, їздив до нього, але останній від спілкування ухилявся, змінив навіть прізвище та по-батькові. За таких обставин суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що відповідач ухилявся від виконання обов'язків утримувати свого непрацездатного батька, який потребував допомоги. Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Ухвалене у справі судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає. Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 роз'яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи, та й факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Судом встановлено, і це не заперечувалось сторонами по справі, що відповідач проживав в іншому населеному пункті, за межами проживання спадкодавця, тривалий час виїжджав за межі України за родом своєї діяльності, про свідчать надані відповідачем довідки з місця роботи, дані закордонного паспорту (а.с. 78-97). Отже, позивачем в суді не доведено, що відповідач мав можливість надавати спадкодавцеві допомогу та умисно ухилявся від її надання. Крім того, відповідачем надано суду докази того, що спадкодавець здійснював нагляд з іншою непрацездатною особою та отримував у зв'язку з цим відповідні виплати з УПСЗН, що свідчить про відсутність необхідності в сторонньому догляді (а.с. 77). Зміна відповідачем прізвища та по-батькові не є підставою для усунення відповідача від права на спадкування. За встановлених обставин відсутні підстави вважати доведеною вину відповідача в умисному ухиленні від надання допомоги спадкодавцеві, і, відповідно, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Усупереч вимогам ст. ст. 213 - 215 ЦПК України суд першої інстанції указаних обставин не врахував та безпідставно задовольнив позовні вимоги. Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, обов'язок про доведення обґрунтованості вимог про усунення від права на спадкування покладений саме на позивача. Згідно із пунктом 4 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. За таких обставин ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed