Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до позовної заяви від 16.10.2020 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1\\4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої доньки за минулий період, а саме 42 957,14 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що 04 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з матір`ю. Позивач зазначає, що відповідач з березня 2020 року не проживає разом з нею, однак надає матеріальну допомогу на утримання дитинив розмірі 16 000,00 грн. щомісяця, хоча між сторонами були досягнуті домовленості щодо сплати аліментів в розмірі 25% від доходу. Також позивач вказує, що за дитиною потрібно доглядати, купувати розвиваючі матеріали та іграшки, відвідувати спеціальні курси та спортивні гуртки. Позивач має намір оформити поліс медичного страхування вартістю близько 10 000,00 грн/рік. Крім того, позивач посилається на те, що вона з дитиною проживає в орендованій квартирі і в зимовий період разом з комунальними платежами такі витрати становлять половину її доходу. Стверджує, що відповідач має матеріальну можливість виплачувати матеріальну допомогу в більшому розмірі, оскільки отримує в середньому в місяць близько 100 000,00 грн. 20.10.2020 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 15.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача відповідно до якого останній зазначає, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Вказує, що під поняттям аліменти розуміються кошти, необхідні на утримання дитини, а розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів та одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з принципу рівності участі батьків в утриманні дитини, відповідач несе обов`язок по сплаті половини цих витрат. При цьому, відповідач самостійно з квітня 2020 року надає матеріальну допомогу у розмірі 16 000,00 грн, які є достатніми для утримання дитини, а позивачем не надано доказів на підтвердження того, що такі витрати перевищують даний розмір. Також відповідач зазначає, що стягнення суми аліментів за попередній період не підтверджуються матеріалами справи, а вимога позивача є необгрунтованою. 22.03.2021 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив. 05.04.2021 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. 06.04.2021 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду. Представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги та обгрунтування позову, зазначаючи на те, що доході відповідача дозволяють сплачувати аліменти в більшому розмірі, а виплати, які ним проводяться в добровільному порядку в розмірі 16000 гривень є недостатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оплати проживання, лікування, харчування. Представник відповідача та відповідач заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що кошти, які відповідач за домовленістю сплачує добровільно на утримання дитини є більшими ніж 25% його заробітної плати, а крім того такі виплати були збільшені до 17000 гривень. Відповідач зазначив, що позивач не надала належних доказів на підтвердження щомісячних витрат, які вона несе на дитину і що ці витрати перевищують 32000 гривень, виходячи з того, що мати повинна нести рівні витрати на утримання дитини. Представник відповідача звернула увагу суду, що відповідно до висновку Органу опіки і піклування дитина забезпечена всім необхідним, а отже коштів, які виділяються на утримання доньки достатньо для її забезпечення. Також представник відповідача зазначила, що позивач щомісяця заощаджує кошти на депозитному рахунку, що спростовує її твердження про недостатність коштів на проживання. Вислухавши сторони та пред ставників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 04 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві складено актовий запис № 350, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (копія Свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Після припинення спільного проживання з березня 2020 року сторін дитина проживає з матір`ю і такі обставини не заперечуються сторонами. Судом встановлено, що між сторонами існує усна домовленість щодо сплату відповідачем аліментів на утримання дитини в розмірі 25% від його доходу щомісяця. Позивач, звертаючись до суду не заперечує, що відповідач сплачує щомісяця на утримання дитини 16000 гривень, однак даний розмір не є достатнім для забезпечення належного розвитку дитини, та не відповідає розміру доходу відповідача. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлений прожитковий мінімум на дітей віком до 6: з 01.12.2020 по 31.12.2020 - 1921 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлений прожитковий мінімум на дітей віком до 6: з 1 січня 2021 року - 1921 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача, яка має постійне місце роботи, та її середній щомісячний дохід за 2020 рік стоновив 2484 гривень. Також суд враховує розмір доходів відповідача, середньомісячна заробітна плата якого становить становить 66600 гривень, відсутність у нього інших аліментних зобов`язань. Письмові докази щодо наявності у сторін на праві власності рухомого або нерухомого майна, розміру їх щомісячних витрат, не надані суду, а тому суд позбавлений можливості оцінити зазначені обставини. Суд приймає до уваги розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця. Позивач, звертаючись до суду посилається на те, що розмір аліментів, які сплачує відповідач, не є достатнім для гармонійного розвитку дитини, забезпечення розвитку, проживання, харчування. Однак, відповідно до висновку Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації при здійсненні відвідування місця проживання дитини з метою встановлення цільового використання коштів, було встановлено, що дитина забезпечена всім необхідним. Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що її витрати щомісяця на утримання дитини, а саме забезпечення її харчування, проживання, розвитку здібностей, лікування перевищують 16000 гривень. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає, що позивачем не обґрунтовані позовні вимоги про стягненню з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, оскільки в ході судового розгляду не було доведено порушення прав дитини та недостатність виплачуваних відповідачем сум в рахунок стягнення аліментів, що становить фактично ј частина його доходу, для забезпечення утримання і розвитку дитини. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів за минулий період, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.192 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Однак матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed