Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

23 червня 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 138856,38 гривень та стягнення судових витрат в розмірі 2102,00 гривень, В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 25 березня 2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 31 березня 2020 року у розмірі 246789,47 гривень, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4812,99 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 237526,48 гривень, заборгованість за пенею у розмірі 4450,00 гривень. Від цієї суми необхідно відняти суму 14506,34 гривень, з яких: 4812,99 гривень - заборгованість за кредитом, 7176,38 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1350,00 гривень - заборгованість по пені, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 666,97 гривень - штраф (процентна складова), яка була стягнута з відповідача на користь позивача рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року, тобто різниця становить 233450,10 гривень. Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 138856,38 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31 жовтня 2018 року по 31 березня 2020 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2020 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Ярмак С.П., який діє на підставі довіреності, не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволені позову просила відмовити. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 25 березня 2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 березня 2009 року, яка станом на 31 травня 2016 року становила 14506,34 гривень, з яких: 4812,99 гривень - заборгованість за кредитом, 7176,38 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1350,00 гривень - заборгованість за пенею, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 666, 97 гривень - штраф (процентна частина). 23 червня 2020 року позивач знову звернувся до суду та наголосив на існуванні у відповідача [PERSON] заборгованості за договором № б/н від 25 березня 2009 року, яка станом на 31 березня 2020 року складає 246789,47 грн., з яких: 4812,99 - заборгованість за кредитом, 237526,48 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4450,00 гривень - заборгованість за пенею. При цьому, позивач у своєму позову зазначив, що від цієї суми заборгованості віднімається сума 14506,34 гривні, з яких: 4812,99 гривень - заборгованість за кредитом, 7176,38 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1350,00 гривень - заборгованість по пені, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 666,97 гривень - штраф (процентна складова), яка була стягнута з відповідача на користь позивача рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року, тобто різниця становить 233450,10 гривень. Із зазначеної суми позивач просить стягнути з відповідача 138856,38 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31 жовтня 2018 року по 31 березня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), а також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 18.09.2019 по справі № 387/1133/15-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено судом, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року за невиконання умов договору з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 березня 2009 року, в тому числі заборгованість за тілом кредиту, за відсотками, пенею та штрафами. Отже, суд прийшов до висновку, що позивач вже здійснив дії по стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки у 2016 році кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, а тому з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, пеню та комісію за кредитом припинилося. Вимоги про стягнення коштів на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем не заявлено. Суд враховує також правову позицію Верховного Суду у справі №175/4753/15-ц, де суд зазначив, що після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. За таких обставин, позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" є безпідставною та не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у разі відмови у позові.

Outcome: dismissed