Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

КП «Теплокомуненерго» (надалі Позивач) 31 серпня 2015 року звернулося до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за отриману теплову енергію, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до особового рахунку №081186 виникли цивільно-правові відносини за якими КП «Теплокомуненерго» надавались житлово-комунальні послуги. Відповідач проживає в квартирі, яка належить до приватного житлового фонду, отримує послуги за відсутності укладеного договору, однак не сплачує кошти за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 01 жовтня 2014 року в сумі 1 876 грн. 46 коп. Просить суд стягнути заборгованість за надані послуги з теплопостачання, нараховані 3 % річних в сумі 16 грн. 06 коп. та індекс інфляції в сумі 26 грн. 31 коп. згідно розрахунку. Уточнивши позовні вимоги просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1 608 грн. 40 коп. з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних. Судові витрати просить суд покласти на відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, в заяві, що надійшла до суду на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судових засіданнях проти позовних вимог заперечує, просить суд врахувати, що за останні 10 років вона не має заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Про наявність рішення суду в серпні 2010 року про стягнення з неї заборгованості в сумі 2 332 грн. 57 коп. вона дізналась вперше, запевняє суд, що вказане рішення не було предявлено до виконання. На пропозицію суду провести звірку платежів пояснила, що їй було відмовлено в тому. Просить суд відмовити в задоволенні позову, застосувавши строки звернення до суду. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, згідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. -11, 15, 16, 19, 20, 22, 509-510, 525, 526, 530, 610-612, 614, 615, 625, 626, 628, 629 903 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання , несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми. За змістом ч.1 ст. 901 та ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 3 п. 5 ст. 20 Закону "Про житлово - комунальні послуги" від 24 червня 2004 р., ст.ст. 67, 68 ЖК України, «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання квартири [ADDRESS]. Відповідач зареєстрована за вказаною адресою, користується послугами позивача по забезпеченню тепловою енергією, що підтверджується особовим рахунком та наявністю розрахункової (абонентської) книжки, свої зобовязання по оплаті отриманих послуг виконує. Заяв про відмову від користування послугами від споживача у справі на адресу позивача не надходило. Суд не входить в оцінку доказів щодо розміру тарифу з житлово-комунальних послуг. Суд керується Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, яка є обовязковою для застосування, за якою Верховний Суд України зазначив, що споживачі зобовязані оплатити житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. При цьому відсутність договору на надання житлово комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлення договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманих житлово комунальних послуг, відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України покладається на боржника. Суд також керується Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, яка є обовязковою для застосування, за якою визнано, що за відсутності оформлення договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманих житлово комунальних послуг, покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України. Суд дійшов висновку, що правовідносини, які склались між сторонами про надання послуг з житлово комунальних послуг є грошовим зобовязанням, у якому серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Звернення до суду з вимогою про повернення вказаних сум за договором у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника Суд вважає, що відповідач не ухиляється від взятих на себе зобовязань по сплаті заборгованості за надані послуги. Так, згідно наданих до суду копій рахунків на оплату за спожиту теплову енергію за особовим рахунком № 081186 за період з жовтня 2011 року по вересень 2014 року включно відповідачу було нараховано до сплати за надані послуги суму 4 021 грн. 03 коп. та було сплачено відповідачем за вказаний період суму 4 021 грн. 03 коп. включно, борг вказано в сумі 1 954 грн. 93 коп. станом на 01.10.2011 року. Також за період з березня 2013 року по лютий 2016 року відповідачу було нараховано до сплати за надані послуги суму 6 655 грн. 86 коп. та сплачено відповідно суму 4 135 грн. 19 коп. та субсидії 3 152 грн. 54 коп. в розрахунку борг вказано станом на 01 березня 2013 року в сумі 2 354 грн. 22 коп. Судом достовірно встановлено, що за період з жовтня 2011 року до лютого 2016 року заборгованість у відповідача за надані послуги відсутня. Суд приймає до уваги докази, надані представником позивача , зокрема: - копію договору про реструктуризацію заборгованості за житлово комунальні послуги від 20 листопада 2003 року, за яким [PERSON] надано розстрочку у погашенні заборгованості з оплати за послуги теплопостачання , що утворилась станом на 01 липня 2003 року на суму 2 042 грн. 62 коп. реструктуризується 70 грн. 36 коп. строком на 60 місяців з 01 листопада 2003 року до 01 листопада 2008 року включно, по 1 грн. 17 коп. в місяць; - копію заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду від 19 серпня 2010 року, за яким з [PERSON] на користь КП «Теплокомуненрго» було стягнуто суму заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 2 332 грн. 57 коп. станом на 01 липня 2010 року та судовий збір. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з метою уникнути подвійного стягнення, оскільки заочним рішення Олександрійського міськрайонного суду від 19 серпня 2010 року із відповідача на користь позивача було стягнуто суму 2 332 грн. 57 коп. Доказів виконання цього рішення до суду не надано.. За викладених обставин, виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог, а також

Outcome: dismissed