Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

14 січня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Токмацька міська рада Запорізької області, про усунення порушень права користування земельною ділянкою. [PERSON] неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, позов обґрунтовує тим, що згідно до договору міни від 22.03.2001 року, їй на праві власності належать 14/25 частин жилого будинку [ADDRESS]. В договорі міни від 22.03.2001 року вказується про те, що 14/25 частин жилого будинку, що є предметом міни розташовані на земельній ділянці розміром 1864 кв.м. Інші 11/25 частин вказаного жилого будинку належать на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 17.07.1984 року. Згідно правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу від 17.07.1984 року [PERSON] купив 22/50 частини жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці 1833, 3 кв.м. На даний час вона та відповідач є співвласниками жилого будинку по [ADDRESS]. Восени 2012 року позивач звернулася до Токмацького районного суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, що перебуває у спільній частковій власності. Рішенням Токмацького районного суду від 30.12.2013 року жилий будинок поділено в натурі, вказане рішення ще не набрало законної сили. Порядок користування земельною ділянкою не визначений. Відповідач на власний розсуд межує землю, встановив без її згоди огорожі. Суб'єктом права власності на землю ні вона, ні [PERSON] не являються, що підтверджується рішеннями Токмацького районного суду від 17.05.2013 року, від 03.12.2013 року про часткове скасування рішення Токмацької міської ради і державних актів. Тому позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення встановлених без її згоди, як співвласника жилого будинку [ADDRESS] огорожі № 5, розташованої у дворі спільного користування перед житловим будинком та огорожі № 7, 8, 9, 10, 11, 12, розташованої за житловим будинком у городі спільного користування. У судовому засіданні позивач [PERSON], допитана в якості свідка, суду пояснила, що згідно договору міни від 22.03.2001 року, їй на праві власності належать 14/25 частин жилого будинку [ADDRESS], розташовані на земельній ділянці розміром 1864 кв.м. У 2001 році, коли вона стала власницею частини житлового будинку, огорож № 5 та № 7, 8, 9, 10, 11, 12 не було. Була лише одна огорожа, двір був загального користування, правила користування земельною ділянкою не визначені. У 2013 році вона зняла сітку з огорожі, а відповідач на цьому місці поставив огорожу зі шматків старого ліжка, крім того, насадив новий ряд винограду, який межує землю. Таким чином, вона не може користуватися землею, яка знаходиться у спільному користуванні, просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача адвокат [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] за підставами, викладеними в позовній заяві та письмових поясненнях. Відповідач [PERSON], допитаний в судовому засіданні в якості свідка, суду пояснив, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.1984 року він є власником 22/50 частини жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці 1833, 3 кв.м. В договорі зазначено, що разом з частиною будинку, він придбав одну огорожу, хоча фактично їх було три. В 1987 році земля була розділена, був виготовлений генеральний план, який додається до договору купівлі-продажу. Була проведена приватизація по фактичному використанню землі, але на даний час державні акти на право приватної власності на землю скасовані. У 2001 році [PERSON] стала власницею частини даного будинку за договором міни, її все влаштовувало, на той момент земля була вже поділена. Огорожі № 5 та № 7, 8, 9, 10, 11, 12 стоять ще з 1957 року і він їх не встановлював. З 2001 року нічого не змінювалось. В 2013 році [PERSON] зняла огорожу № 7, 8, 9, 10, 11, 12, а він на тому місці поставив іншу, а виноград він саджав ще 30 років тому. Представник відповідача адвокат [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] В обґрунтування власних заперечень представник відповідача адвокат [PERSON] посилається на те, що порядок користування спірною земельною ділянкою був визначений ще попередніми власниками, що підтверджується генеральним планом та заявами попередніх власників. Враховуючи те, що земельна ділянка знаходиться у комунальній власності, то підстав для звернення до суду у [PERSON] з даним позовом у [PERSON] немає. Тому, відповідач та його представник просять відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Токмацької міської ради, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами [PERSON], свідок [PERSON] - колишня дружина відповідача та свідок [PERSON] - мати відповідача, суду пояснили, що спірні огорожі стоять дуже давно, ще з 1957 року і [PERSON] їх не встановлював, вони були встановлені ще попередніми власниками. Приблизно в 1985-1986 роках одна огорожа біля колодязя була перенесена в бік [PERSON] Інші огорожі не переносились. Свідки [PERSON], який проживає за 300-400 м від будинку [ADDRESS], який знає сторони та неодноразово був у їх дворі, [PERSON], який є знайомим [PERSON] та знав попереднього власника її частки будинку [PERSON], а також свідок [PERSON], який є слюсарем по ремонту та експлуатації внутрішньобудинкового газового обладнання і який бував у дворі в зв'язку з роботою, суду пояснили, що раніше всередині двору огорож не було, вони з'явились потім, коли частка будинку вже належала [PERSON] Хто ставив огорожі і коли вони з'явилися, їм невідомо. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, які з'явились у судове засідання, та дослідивши докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що сторони по спору є співвласниками жилого будинку по [ADDRESS]. Згідно договору міни від 22.03.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори, [PERSON] на праві власності належать 14/25 частин жилого будинку [ADDRESS]. Вказаний договір був зареєстрований у Токмацькому КП «Абрис» БТІ, про що свідчить відповідне реєстраційне посвідчення. В договорі міни від 22.03.2001 року вказується про те, що 14/25 частин жилого будинку, що є предметом міни розташовані на земельній ділянці розміром 1864 кв.м. Інші 11/25 частин вказаного жилого будинку належать на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 17.07.1984 року. Згідно правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу від 17.07.1984 року [PERSON] купив 22/50 частини жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці 1833, 3 кв.м. У даному договорі зазначена лише одна огорожа. Однак предметом договору купівлі-продажу була частина житлового будинку, а не огорожа. До того ж з договору не зрозуміло, що це за огорожа і де вона знаходиться. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2013 року у відомостях про складові частини об'єкта нерухомого майна 22/50 житлового будинку [ADDRESS], що належить [PERSON] зазначені огорожі №1, №2, №3. Згідно рішення виконкому Токмацької міської ради від 21 лютого 2001 року за №48 загальний розмір земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] становить 1864 кв. м. В такому розмірі земельна ділянка виділялася [PERSON] та [PERSON], яка згодом перейшла до [PERSON] Восени 2012 року [PERSON] звернулася до Токмацького районного суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, що перебуває у спільній частковій власності. Рішенням Токмацького районного суду від 30.12.2013 року жилий будинок поділено в натурі, вказане рішення ще не набрало законної сили. Порядок користування земельною ділянкою між [PERSON] та [PERSON] на даний час не визначений. Згідно з ч.1 ст.91 Земельного кодексу УРСР (в ред. 1970 року, який діяв на момент виникнення правовідносин), особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Відповідно до генерального плану присадибної ділянки по [ADDRESS] з 1957 року земельні ділянки були розділені між колишніми співвласниками. У 1979 році співвласники будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали спільну заяву до інвентарбюро, яка міститься в матеріалах справи, про перерахунок часток по фактичному використанню. Відповідно до акту Мелітопільського міжміського бюро технічної інвентаризації був проведений розрахунок ідеальних часток. Станом на 1984 рік, коли [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав частину будинку, він також був розділений між колишніми співвласниками. [PERSON] користувався земельною ділянкою, якою користувались попередні співвласники [PERSON] та [PERSON] [PERSON] огорожі у дворі та позад будинку не встановлював, вони встановлені ще з 1957 року. Лише огорожа позад будинку була ним відновлена після того, як [PERSON] в листопаді 2013 року її зняла. Згідно пояснень свідків відповідача огорожі стояли ще задовго до того, як [PERSON] придбала частину вказаного будинку. Колишній співвласник частини будинку [PERSON], частка якого перейшла за договором міни [PERSON], також користувався земельною ділянкою, якою користувався попередній власник. І саме тому, у 2006 році [PERSON] та [PERSON] була проведена приватизація земельних ділянок по їх фактичному використанню. На час укладення договору міни частини житлового будинку [PERSON] все влаштовувало. Тобто сторони користуються земельною ділянкою на тих умовах, що і попередні співвласники. До показань свідків позивача, які пояснювали, що огорож у дворі і позаду будинку не було, коли [PERSON] обміняла частину будинку, суд ставиться критично, оскільки вони плутались у своїх поясненнях. До того ж позивач [PERSON] має можливість заходити на територію, яка відгороджена, оскільки та частина житлового будинку, що належить позивачу і розташована на відгородженій парканом території нею відремонтована, що не заперечує і сама [PERSON] Вона мала змогу заходити за огорожу і робити ремонт будинку. На даний час суб'єктом права власності на землю ні [PERSON], ні [PERSON] не являються. Згідно рішення Токмацького районного суду від 17.05.2013 року визнано недійсним рішення Токмацької міської ради № 16 від 09.11.2006 року у частині п.п.8,9 додатку до нього, про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства [PERSON] та [PERSON] Визнано недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №709409 від 02.07.2007 року, виданого на ім'я [PERSON], серія ЯГ № 709408 від 03.04.2007 року, виданого на ім'я [PERSON] Крім того, рішенням Токмацького районного суду від 03.12.2013 року визнано недійсним рішення Токмацької міської ради № 16 від 09.11.2006 року у частині п.7 додатку до нього, про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] та [PERSON] Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №709407 від 03.04.2007 року, виданого на ім'я [PERSON] Суду наданий технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою [ADDRESS], виготовлений на грудень 2012 року, в якому значаться огорожа №1, огорожа №2 та №3. Крім того, наданий технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS], виготовлений на грудень 2009 року, в якому значиться тільки огорожа №1. Відповідно до останнього технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою [ADDRESS], що виготовлений за станом на 28 лютого 2014 року, значені огорожа №1, 3, 5, 7, 8, 9, огорожа №10, 11, 12. Згідно пояснень позивача, вона з відповідачем з обоюдною заявою до БТІ про внесення змін до інвентаризаційної справи не зверталась. Однак, необхідно зауважити, що технічний паспорт на будинок не є правовстановлюючим документом. Таким чином, згідно ст. 80 Земельного кодексу України вся земля за адресою [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності. У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад входить до компетенції Токмацької міської ради. За ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. За ч. 3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Крім того, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості. За ч. 5 ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Згідно відповіді на звернення відповідача за № Г-46 від 19.02.2014 року, наданої виконавчим комітетом Токмацької міської ради, роз'яснено, що [PERSON] та [PERSON] після оформлення прав на спірну земельну ділянку та отримання правовстановлюючих документів, як співвласникам житлового будинку, необхідно укласти договір про розподілення часток користування земельною ділянкою або скласти акт про погодження меж користування земельною ділянкою. Сторони не звертались із відповідною заявою до Токмацької міської ради щодо оформлення права спільної сумісної власності на земельну ділянку по [ADDRESS], на якій встановлено огорожу. Згідно зі ст.89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На даний час порядок користування спірною земельною ділянкою не визначений. Співвласники житлового будинку не оформили права на вказану земельну ділянку та не отримали правовстановлюючі документи. Між співвласниками не укладено договір про розподілення часток користування земельною ділянкою, та не складено акт про погодження меж користування земельною ділянкою. Дійсно, за змістом п.«д» ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може захищати своє право на землю шляхом пред'явлення до суду позову про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.ст.92,93 ЗК України право користування земельною ділянкою буває двох видів: право постійного користування та право оренди. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Разом з тим, встановлено, що на даний час право спільної сумісної власності на земельну ділянку сторонами не оформлене, а також позивач не набула у встановленому порядку право користування спірною земельною ділянкою. Земля перебуває у комунальній власності. Їй не видавались державні акти на право користування земельною ділянкою, вона не укладала договір оренди земельної ділянки. Посилання позивача на ч.2 ст.30 ЗК Української РСР (в редакції 1990 року), як на підставу для набуття права спільного користування спірною земельною ділянкою, відповідно до якої при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів, суд оцінює критично. Адже відповідно до ч.4 ст.30 ЗК Української РСР (в редакції 1990 року) право власності або право користування земельною ділянкою в даному випадку посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Згідно зі ст.23 ЗК Української РСР (в редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Як вбачається з матеріалів справи, документи, які б посвідчували право спільної сумісної власності або право користування спірною земельною ділянкою у сторін відсутні. Розпорядження землями територіальних громад входить до компетенції Токмацької міської ради. Таким чином, суд не вбачає підстав стверджувати, що права позивача порушені відповідачем. З огляду на ці обставини в сукупності, в усуненні перешкод користування земельною ділянкою позивачу слід відмовити.

Outcome: dismissed