Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

представник [PERSON] позов мотивувала тим, що її брат [PERSON] до 17.01.2005 року перебував в шлюбі із [PERSON] і проживав та був зареєстрований в квартирі за адресою м. Вінниця, вул. Ватутіна, 56/150, власником якої є [PERSON], проте після розірвання шлюбу з 2005 року почав проживати в сім`ї [PERSON] і вселився в квартиру № 11 гуртожитку № 57 по вул. Г.Успенського в м. Вінниці. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2013 року [PERSON] визнано недієздатним і в 2014 році призначено опікуном [PERSON] З 2005 року і по даний час [PERSON] постійно проживає і користується житлом квартирою № 11 гуртожитку № 57 по вул. Г.Успенського в м. Вінниці, опікун несе витрати по утриманню квартири, проте [PERSON] не може зареєструватись за вказаною адресою, оскільки виконком не надає дозволу на його реєстрацію у квартирі. З метою захисту житлових прав недієздатного і відповідно до ст.ст. 61, 64 ЖК УРСР представник просила визнати за [PERSON] право користування квартирою № 11 в будинку № 57 по вул. Г.Успенського в м. Вінниці з 2005 року. 03.10.2016 року представник [PERSON] уточнила позовні вимоги і в зв`язку з тим, що в 2006 році підприємством «Вінницяводоканал» проводилась інвентаризація житлових приміщень та була змінена нумерація кімнат[ADDRESS] присвоєно № 12, просила визнати за [PERSON] право користування квартирою № 12 (до 2006 року квартира № 11) в будинку № 57 по вул. Г.Успенського в м. Вінниці з моменту вселення з 2005 року. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] позов підтримали відповідно до обставин, що викладені в позові. Додатково представник [PERSON] повідомила, що правовою підставою позову є ст.ст. 61, 64 ЖК УРСР, оскільки [PERSON] є членом сім`ї [PERSON] і з 2005 року до 2016 року проживав в квартирі № 11, яка складається з двох кімнат житловою площею 26 кв.м. Після примусового виконання рішення суду в 2016 році про виселення [PERSON] її брат [PERSON] також не проживає в квартирі, в даний час її фактично займає сім`я [PERSON]. Просила врахувати, що орган опіки і піклування протягом багатьох років здійснював контроль за недієздатним за цією адресою, комісії складали акти обстеження житлово-побутових умов, що підтверджує факт постійного проживання [PERSON] в спірній квартирі. Він не був зареєстрований за цією адресою, тому з ним неможливо укласти договір найму, а виконком ніяких дій щодо захисту порушених прав не вчиняє. Представник відповідача виконкому Вінницької міської ради - [PERSON] позов не визнала, оскільки [PERSON] не проживав у спірному житлі, ордеру на його вселення немає, тому і правових підстав для визнання за [PERSON] права користування квартирою № 12 в гуртожитку № 57 по вул. Г.Успенського на підставі ст.ст. 61, 64 ЖК УРСР немає. Просила врахувати що в звязку з відсутністю [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу і передачею цієї кімнати в користування квартирантам, вона за рішенням суду від 02.11.2007 року була визнана такою, що втратила право користування житлом і знята з реєстрації, а в подальшому рішеннями суду від 30.10.2009 року, від 07.07.2015 року, була виселена разом із членами сім`ї з житлового приміщення № 12/1 і 12/2, оскільки безпідставно займала це житло. В подальшому ордер на вселення був наданий іншій сім`ї. Просила врахувати, що гуртожиток перебуває на балансі ОСББ «Успенського-57» з 2014 року і нумерації кімнат змінились, тому квартира, яку займала [PERSON], відповідає інвентаризаційному № 12. Також звернула увагу, що [PERSON] має у власності 1/3 частку квартири, яку набув внаслідок приватизації, зареєстрований у власній квартирі, крім того, він перебуває на соціальному квартирному обліку під № 1 загальної черги та в списку на першочергове отримання житла по висновку ЛКК за № 1. Представник третьої особи [PERSON]В [PERSON] позов не визнала і пояснила, що в 2005 році їх сім`я отримала ордер на вселення в кімнату № 12 в гуртожитку № 57 по вул. Г.Успенського, але оскільки кімнату займала [PERSON] і квартиранти, тривали судові спори з приводу права користування житлом, вони змогли вселитись лише в 2016 році після її примусового виселення. [PERSON] не проживав в гуртожитку, лише тимчасово з`являвся, а мав постійне місце проживання на батьківщині. Просила відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] і його представник [PERSON] вважають позовні вимоги безпідставними, оскільки в квартирі № 11 вони проживають на підставі ордеру від 07.12.2007 року, а до цього квартиру з 1988 року займали батьки. В квартирі, яку раніше безпідставно займала [PERSON], і яка на даний час відповідає номеру 12, проживає сім`я [PERSON]. Просили врахувати, що [PERSON] ніколи із нею в квартирі № 12 не проживав, а з 2005 року вона здавала житло квартирантам, оскільки сама проживала в Київській області і лише з`являлась тимчасово. [PERSON] не хотів бути в гуртожитку і ніколи не вважав кімнати своїм житлом. Представник органу опіки і піклування [PERSON] підтримала позов [PERSON], і повідомила, що про недієздатного [PERSON] органу опіки і піклування стало відомо в 2013 році. Комісія неодноразово виходила за цією адресою протягом року, але не заставала в помешканні хворого та особу, що здійснює догляд за ним. Потім [PERSON] сама з`явилась до виконкому з заявою про встановлення опіки і надала довідки з ЖЕК про те, що [PERSON] проживає в квартирі № 11 без реєстрації. Під час складання актів протягом 2014-2015 років [PERSON] і [PERSON] були за вказаною адресою. Представник ОСББ «Успенського-57» [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову і надала письмові заперечення (а.с. 112-114). Вислухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2013 року визнаний недієздатним, а з 11.11.2014 року опікуном призначена [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання за [PERSON] права користування квартирою № 12 в гуртожитку № 57 по вул. Г.Успенського в м. Вінниці представник позивача [PERSON] зазначила, що [PERSON] як член її сім`ї з 2005 року по 2016 рік постійно проживав в цій квартирі, тому відповідно до ст.ст. 61, 64 ЖК України набув права користування житлом. Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що будівля № 57 по вул. Г.Успенського в м. Вінниці є гуртожитком, перебувала на балансі СП «Благоустрій» Вінницького обласного комунального виробничого підприємства ВКГ «Вінницяводоканал». Згідно рішення виконкому Вінницької міської ради від 13.11.2008 року гуртожиток прийнятий у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці і переданий на баланс ЖЕК №5 з 01.02.2009 року. З 13.02.2014 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 335 гуртожиток перебуває на балансі ОСББ «Успенського-57». 31.05.2005 року сім`ї [PERSON] був виданий ордер № 12 на вселення до кімнат № 12/1 і №12/2 і з 31.05.2005 року він зареєстрований у цьому приміщенні (а.с. 125, 146). Згідно копії технічного паспорту на приміщення гуртожитку квартира № 12 складається з коридору 12-1 площею 4,2 кв.м., кімнати 12-2 площею 13,8 кв.м., кімнати 12-3 площею 12,2 кв.м. (а.с. 136-140). Також в судовому засіданні було встановлено, що інвентаризаційний номер квартири змінився з № 11 на № 12. Згідно ст. 128 ЖК УРСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства УРСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК УРСР). Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що ордеру на вселення [PERSON] не було. Також порядок надання жилої площі в гуртожитках, вселення на надану жилу площу, користування цією жилою площею та виселення з гуртожитків встановлюється Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 84 від 27.04.2015 року. Відповідно до п. 1 розділу ІІ даного Положення вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку. Також п. 10 Положення визначено, що жила площа в гуртожитках не надається особам, які забезпечені житлом у тому самому населеному пункті, де зареєстровано гуртожиток. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO] і є власником 1/3 частки цієї квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1999 року. Право власності зареєстроване в КП «ВМБТІ» (а.с. 71). Враховуючи те, що ордер на вселення у гуртожиток [PERSON] не надавався, він має у власності інше житлове приміщення, відповідно до ордеру в кімнати № 12/1 і 12/2 вселені інші особи, суд вважає, що підстав для визнання за [PERSON] права користування цими приміщеннями немає. До даних правовідносин не підлягають застосуванню ст.ст. 61, 64 ЖК УРСР, на які посилались представники позивача при обґрунтуванні позовних вимог. Так, відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК України). Суд враховує, що будівля № 57 по вул. Г.Успенського є гуртожитком і [PERSON] не була наймачем житлових приміщень в гуртожитку. Згідно картки форми № 17 (а.с. 27) сім`ї [PERSON] (бувший чоловік [PERSON]М.) виділялась кімната № 11/1 по вул. Г.Успенського, 57 і [PERSON] з 28.07.1983 року була зареєстрована за вказаною адресою (а.с. 141). Проте, згідно рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 02.11.2007 року, яке набрало чинності 10.12.2007 року відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області 10.12.2007 року, відповідач [PERSON] разом із членами сім`ї [PERSON], [PERSON] визнані такими, що втратили право користування житлом в гуртожитку кімнатою № 11 (12) по вул. Г.Успенського, 57 в м. Вінниці. При розгляді даної справи судом було встановлено, що відповідачі незаконно утримують кімнату № 12/1 та 12/2, в яких раніше вони проживали, а потім вибули на інше місце проживання. [PERSON] в порушення п. 15 Примірного положення про гуртожитки передавала кімнату № 12 в користування сторонніх осіб. Також судом було встановлено, що [PERSON] проживала в Київській області, де доглядала за братом і матір`ю, і навідувалась періодично із синами до спірного житла, яке знаходилось в користуванні інших осіб, переважно після звернення до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житлом. [PERSON] знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою 12.02.2008 року (а.с. 141). Після ухвалення рішення 02.11.2007 року [PERSON] продовжувала утримувати кімнату № 12 і передала її в користування іншим особам. Приймаючи до уваги дані обставини і те, що ордер на вселення до кімнати № 12 в гуртожитку [PERSON] не надавався, в трудових відносинах із ВКП ВКГ «Вінницяводоканал» (балансоутримувач гуртожитку) вона не перебувала, 30.10.2009 року Староміським райсудом м. Вінниці було ухвалене рішення у справі № 2-348/2009 про виселення [PERSON] разом із синами [PERSON], [PERSON] з кімнат № 12/1 і 12/2 гуртожитку по вул. Г.Успенського, 57 в м. Вінниці. Рішення виконане в примусовому порядку 07.05.2013 року. Оскільки [PERSON] із [PERSON], [PERSON] продовжували займати кімнати № 12/1 і 12/2 в гуртожитку без правових підстав, виконком Вінницької міської ради звернувся до суду з позовом про їх виселення і 07.07.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалене відповідне рішення у справі № 127/233332/14-ц, що набрало законної сили 30.12.2015 року на підставі ухвали Апеляційного суду Вінницької області. Згідно постанов державного виконавця Староміського ВДВС ВМУЮ [PERSON] від 04.04.2016 року рішення суду було виконане в примусовому порядку. Суд приймає до уваги, що при розгляді попередніх справ судами було встановлено, що фактично в кімнатах № 12/1 і № 12/2 проживали квартиранти, періодично в цьому житлі з`являлась [PERSON], проте факт проживання [PERSON] в гуртожитку не підтвердився. В червні 2015 року голова ОСББ [PERSON] також повідомила листом директора Департаменту соціального захисту населення [PERSON] про те, що в довідці № 6814 від 03.02.2014 року, виданій ЖЕК № 5, вказані неправдиві відомості про проживання в [INFO] [PERSON], оскільки в 2014 році будівля гуртожитку вже була прийнята на баланс ОСББ. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також третя особа [PERSON], представники третіх осіб [PERSON], [PERSON] також підтвердили, що [PERSON] з`являвся в квартирі № 12 лише декілька разів на рік і не проживав в ній постійно. Оскільки показання цих свідків підтверджуються сукупністю доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приймає їх до уваги. Акт перевірки житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою м. Вінниця, вул. Г.Успенського, 57/11 від 22.04.2015 року, а також відомості про місце проживання [PERSON], зазначені у висновках лікарських комісій (а.с. 9-17), не підтверджують того, що [PERSON] проживає в цій квартирі з 2005 року на законних підставах, і не підтверджують того, що він набув права користування цим житлом. Суд враховує, що кімнати № 12/1 і № 12/2 на підставі ордера № 12 від 31.05.2005 року перебувають в користуванні сім`ї [PERSON], який до 2016 року не міг вселитись через зайняття кімнат [PERSON] Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позову немає. Також при ухваленні рішення суд приймає до уваги розяснення, що містяться п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України". Оскільки [PERSON] є інвалідом 2 групи, судові витрати слід залишити за рахунок держави (ст. 88 ЦПК).

Outcome: dismissed