Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернулася з позовом до суду з вимогами про визнання права власності на 23/100 частини будинку за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] В обґрунтування позову зазначила, що 24 жовтня 2014 року померла її мати, [PERSON], за якою позивачка доглядала, утримувала та несла витрати на організацію її поховання. Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право власності на 23/100 частки будинку за адресою [ADDRESS]. Власником цієї квартири була її матір на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого РСЕУ комбінату ім. Ілліча від 17.03.1994 року. Заповіт спадкодавцем складено не було, а позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Відповідач є єдиним спадкоємцем другої черги за законом. Інші особи у встановленому законом порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини не зверталися. Після звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у звязку із відсутністю державної реєстрації правовстановлюючого документу у відповідному органі. У звязку із цим позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав на спадкове майно та просить задовольнити позовні вимоги. Позивачка та її представник за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю. Представник третьої особи ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла 24 жовтня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №809274, виданим 25.10.2014р. Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її донька позивачка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія ІІІ-ЯР №755542 від 22.02.1959 року та свідоцтвом про укладення шлюбу від 18 липня 1989 року серії V-НО№374680, згідно якого позивачка із дівочим прізвищем [PERSON] уклала шлюб та взяла прізвище чоловіка [PERSON]. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги зокрема належать діти покійного спадкодавця. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1ст. 1269 ЦК України). Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] своєчасно та належним чином із письмовою заявою звернулась до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, про що було заведену спадкову справу 4/2015 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] Згідно листа нотаріусу від 23.06.2015 року №287/01-6 інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 28.04.2015р. №180/02-31 приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON]А відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] на спадкове майно. Причиною такої відмови нотаріуса була відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документа на вказану квартиру на імя спадкодавця. Надаючи оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами стосовно спадкового майна, суд виходить із наступного. Наданими позивачем доказами підтверджується, що вона є дочкою покійного спадкодавця та за законом спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців першої черги судом не встановлено. За час свого життя [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на житло 23 /100 частки будинку на квартиру [ADDRESS], виданого від 17 березня 1994 року РСЕУ комбінату імені Ілліча. Вказане свідоцтво про право власності не було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації. Вирішуючи спірне питання чи є така квартира обєктом права власності та чи входить вона до складу спадкового майна, суд керується наведеним. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок. Відповідно до розяснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який був чинний в 1994 році на час отримання свідоцтва про право власності. Так судом встановлено, що свідоцтво про право власності на житло спадкодавцю було видано в 1994 році та згідно положень даної Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР, є правовстановлюючим документом. За діючим на той час Цивільним кодексом України (від 1963р) та підзаконними нормативними актами набуття права власності на нерухоме майно у фізичних осіб не повязувалось із обовязковою державною реєстрацію цього права її власником, а достатнім є лише отримання всіх передбачених законодавством документів, які підтверджують виникнення права власності. В даному випадку з огляду на вказані положення у спадкодавця [PERSON] за час її життя у встановленому на той час законодавством порядку виникло право власності на квартиру [ADDRESS], а відтак після її смерті перейшло до позивачки та є спадковим майном після його смерті. Відповідно до розяснень, викладених в пункті 3.1. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 вказаного вище Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене у передбаченому законом порядку до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину, а виникнення права власності на житлові будинки, споруди за раніше діючим законодавством (на час видачі свідоцтва 1994р.) не залежало від державної реєстрації цього права. З наведеного слідує, що оскільки спадкодавець [PERSON] за час свого життя набула право власної на квартиру [ADDRESS] та отримала свідоцтво про право власності, але не зареєструвала його в бюро технічної інвентаризації, що на думку суду з огляду на наведені вище норми законодавства не може бути законною підставою для невизнання права власності за відповідачем або перешкодою для захисту прав власності спадкоємців на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними та можливим їх задовольнити, визнавши за нею право власності після смерті її матері в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved