Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 20.06.1986 року по 10.12.1986 року він в ході виконання службового обов`язку у складі збройних сил, приймав участь в ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні небезпеки при в/ч № [NUMBER] , в зоні підвищеної радіоактивності та отримав дозу радіоактивного опромінення 21,30 рентген, що підтверджено Довідкою, виданою командиром військової частини № [NUMBER] . В зону Чорнобильської катастрофи його було направлено з військової частини № [NUMBER] для виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні небезпеки Чорнобильської АЕС, що підтверджується Довідкою № 4/63 від 03.01.1994 року, виданою Шевченківським районним військовим комісаріатом та записами в військовому квитку гр. [PERSON] серії [NUMBER] . Таким чином, він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від Міністерства Оборони України. Під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС він отримав високу дозу радіоактивного опромінення - 21,30 рентген, що стало наслідком ушкодження його здоров`я, перебування тривалий час на лікарняному, проходження численних медичних оглядів та обстежень, відновлювальні процедури та як наслідок отримання численних хронічних захворювань, а саме: гіпертонічної хвороби II ступеня (клас ризику 4), дисциркуляторна енцефалопатія II ступеня, недостатність кровообігу в вертебробазилярному басейні, антено невротичний синдром, ІБС, стабільна стенокардія II ступеня, СН 1, ФК 2, гіпертонічна ангіоретинопатія, ДЕП в ВБС, ДДТТ ПОП: вертеброгенна люмбальгія, загострення. Вказані хвороби, пов`язані з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, викладено в експертному висновку від 27.04.1995 № 3358 та довідках огляду МСЕК. Крім того, перелічені хвороби у нього виникли у зв`язку з захворюваннями, які отримані в результаті виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з чим йому було безстроково встановлено інвалідність II групи та встановлено втрату працездатності на 80% , що підтверджується довідкою серії МСЕ № 096421 від 29.05.1995 року та Довідкою про результати визначення ступеня втрати працездатності серії 2-18-АА № 096421. Вказані хвороби були приводом для неодноразових звернень до лікарні, де він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується: випискою із історії хвороби № 20199, виданою ЗОКБ (перебував на лікуванні з 30.12.1993 року по 21.01.1994 року); випискою із історії хвороби № 914, виданою Запорізьким обласним кардіологічним диспансером (перебував на лікуванні з 31.03.1994 року по 15.04.1994 року); виписним епікризом із історії хвороби, виданим Обласною клінічною лікарнею ім. І.І.Мечникова (перебував на лікуванні з 17.03.1995 року по 07.04.1995 року); виписним епікризом із історії хвороби № 185, виданим Міською поліклінікою № 2 (перебував на лікуванні з 04.02.2002 року по 19.02.2002 року); виписним епікризом із історії хвороби № 30, виданим Міською поліклінікою № 2 (перебував на лікуванні з 01.08.2006 року по 15.08.2006 року); епікризом із історії хвороби № 7032, виданим МСЧ ОАО «Мотор - Січ» (перебував на лікуванні з 03.11.2010 року по 12.11.2010 року); витягом із медичної карти стаціонарного хворого № 3703, виданого Українським державним медико-соціальним центром ветеранів війни (перебував на виконанні з 08.06.2011 року по 02.07.2011 року); епікризом із історії хвороби № 337, виданим терапевтичним відділенням ЗОГИВОВ (перебував на лікуванні з 28.02.2012 року по 17.03.2012 року); витягом із медичної карти стаціонарного хворого № 5683, виданого Українським державним медико-соціальним центром ветеранів війни (перебував на виконанні з 24.08.2012 року по 16.09.2012 року); витягом із медичної карти стаціонарного хворого № 2132, виданого Українським державним медико-соціальним центром ветеранів війни (перебував на виконанні з 02.04.2013 року по 26.04.2013 року); епікризом із історії хвороби №2912, виданим МСЧ ОАО «Мотор - Січ» (перебував на лікуванні з 07.04.2014 року по 16.04.2014 року); випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 12065, виданого КУ «ЗОКЛ» Запорізької обласної ради (перебував на лікуванні з 20.01.2016 року по 30.01.2016 року). Перебування на стаціонарному лікуванні призводило до нетривалого позитивного покращення, але в подальшому, його стан здоров`я не покращується, а з кожним роком тільки погіршується. Внаслідок захворювань, отриманих під час виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок виконання робіт по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС він отримав невиліковні захворювання. Його постійно, щоденно турбують головні болі, більше в затилковій частині голови, часто виникає запаморочення, підвищення артеріального тиску, тяжкість в правому підребер`ї, болі в серці не пов`язані з фізичними навантаженнями, тахікардія, відчуття приливів, жару в тілі, болі в епігарстрії натощак і після їжі, оніміння. Болі в ПОП, поганий сон, нестійкий настрій, виражена слабкість, пониження зору. Таким чином, внаслідок перебування в зоні Чорнобильської катастрофи та вчинення дій по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи він на все своє життя отримав суттєве погіршення здоров`я, інвалідність III групи та стійку втрату працездатності на 50 %. Вважає, що у зв`язку з отриманням контузії під перебування в зоні Чорнобильської катастрофи та вчинення дій по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 240000,00 грн. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду, виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок перебування в зоні Чорнобильської катастрофи та вчинення дій по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоровя. На підставі викладеного, просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь\~ моральну шкоду в розмірі 240000,00 грн.. В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути в солідарному порядку з Держави в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби та Міністерства оборони України на його користь грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 240000,00 грн., одночасно залучивши до участі у справі в якості співвідповідачів: Кабінет Міністрів України, Державну казначейську службу. (а.с. 68-72) Позивач у судове засідання не зявився, але засобами поштового звязку направив на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що на позовних вимогах наполягає в повному обсязі\~ та просив суд їх задовольнити. (а.с. 124) Представник позивача - Плужник М.В. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав та просив суд його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість, доведеність та законність. Представник Міністерства Оборони України Зінченко С.О. подав до суду письмові заперечення та додатково в судовому засіданні пояснив, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги, яку позивач отримав. Спеціального закону з визначення порядку та умов відшкодування завданої моральної шкоди законодавцем не прийнято. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди. Також зазначив, що спеціальним законом в даному випадку є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення. Відповідно до закону держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за: пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою; матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (ст. 13 зазначеного Закону). Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено чинним законодавством у формі надання потерпілим особам передбачених Законом компенсацій та пільг.\~ (а.с. 75-78) Представник Кабінету Міністрів України Проценко Ю.В. подала до суду письмові заперечення та додатково в судовому засіданні зазначила, що\~ спеціальним законом в даному випадку є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення. Відповідно до закону держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за: пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою; матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (ст. 13 зазначеного Закону). Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено чинним законодавством у формі надання потерпілим особам передбачених Законом компенсацій та пільг. Також зазначила, що Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до основних завдань Кабінету Міністрів України належать: забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України; вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості; забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, культурного розвитку, охорони довкілля, а також розроблення, затвердження і виконання інших державних цільових програм; забезпечення розвитку і державної підтримки науково-технічного та інноваційного потенціалу держави; забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об`єктами державної власності відповідно до закону; здійснення заходів щодо забезпечення обороноздатності та національної безпеки України, громадського порядку, боротьби із злочинністю, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи; спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності; Кабінет Міністрів України здійснює постійний контроль за виконанням органами виконавчої влади Конституції України та інших актів законодавства України, вживає заходів щодо усунення недоліків у роботі зазначених органів. Основні повноваження Кабінету Міністрів України визначені ст.20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України». Згідно з п. З ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України у сферах правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина забезпечує проведення державної правової політики; здійснює контроль за додержанням законодавства органами виконавчої влади, їх посадовими особами, а також органами місцевого самоврядування з питань виконання ними делегованих повноважень органів виконавчої влади; вживає заходів щодо захисту прав і свобод, гідності, життя і здоров`я людини та громадянина від протиправних посягань, охорони власності та громадського порядку, забезпечення пожежної безпеки, боротьби із злочинністю, запобігання і протидії корупції; здійснює заходи щодо забезпечення виконання судових рішень органами виконавчої влади та їх керівниками; створює умови для вільного розвитку і функціонування системи юридичних послуг та правової допомоги населенню; здійснює заходи щодо забезпечення функціонування системи безоплатної правової допомоги; забезпечує фінансування видатків на утримання судів у межах, визначених законом про Державний бюджет України, та створює належні умови для функціонування судів та діяльності суддів; організовує фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності правоохоронних органів, соціальний захист працівників зазначених органів та членів їхніх сімей; забезпечує координацію і контроль за діяльністю органів виконавчої влади щодо запобігання і протидії корупції. Тобто, Кабінет Міністрів України, як центральний орган виконавчої влади в Україні, спрямовує діяльність на забезпечення внутрішньої політики країни шляхом видання підзаконних нормативних актів на виконання законів України та Конституції України. Жодним нормативно-правовим актом не покладено на Кабінет Міністрів України обов`язок відшкодування моральної шкоди військовослужбовцям, а тому вважає, що в даному випадку Кабінет Міністрів України не є належним відповідачем у справі.\~ (а.с. 93-100) Представник відповідача Державної казначейської служби, у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.\~ \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, прийнявши до уваги заяву позивача, пояснення та письмові заперечення представника відповідача, письмові заперечення відповідача, приходить до наступного. Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України,цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.\~ Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Матеріалами справи встановлено, що в період часу з 20.06.1986 року по 10.12.1986 року [PERSON] в ході виконання службового обов`язку у складі збройних сил, приймав участь в ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні небезпеки при в/ч № [NUMBER] , в зоні підвищеної радіоактивності та отримав дозу радіоактивного опромінення 21,30 рентген, що підтверджено Довідкою, виданою командиром військової частини № [NUMBER] . (а.с. 10-11, 13) В зону Чорнобильської катастрофи [PERSON] було направлено з військової частини № [NUMBER] для виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні небезпеки Чорнобильської АЕС, що підтверджується Довідкою № 4/63 від 03.01.1994 року, виданою Шевченківським районним військовим комісаріатом та записами в військовому квитку гр. [PERSON] серії [NUMBER] . (а.с. 10-11, 14) Таким чином, [PERSON] приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від Міністерства Оборони України. Під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС [PERSON] отримав високу дозу радіоактивного опромінення - 21,30 рентген, що стало наслідком ушкодження його здоров`я, перебування тривалий час на лікарняному, проходження численних медичних оглядів та обстежень, відновлювальні процедури та як наслідок отримання численних хронічних захворювань, а саме: гіпертонічної хвороби II ступеня (клас ризику 4), дисциркуляторна енцефалопатія II ступеня, недостатність кровообігу в вертебробазилярному басейні, антено невротичний синдром, ІБС, стабільна стенокардія II ступеня, СН 1, ФК 2, гіпертонічна ангіоретинопатія, ДЕП в ВБС, ДДТТ ПОП: вертеброгенна люмбальгія, загострення.\~ (а.с. 16-33) Вказані хвороби, пов`язані з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, викладено в експертному висновку від 27.04.1995 № 3358 та довідках огляду МСЕК. Крім того, перелічені хвороби у нього виникли у зв`язку з захворюваннями, які отримані в результаті виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з чим йому було безстроково встановлено інвалідність II групи та встановлено втрату працездатності на 80% , що підтверджується довідкою серії МСЕ № 096421 від 29.05.1995 року та Довідкою про результати визначення ступеня втрати працездатності серії 2-18-АА № 096421. Позивачем вимоги заявлені на підставі ст.ст.\~23,\~1167,\~1168 ЦК України. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК УкраїниЦивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Із матеріалів справи вбачається, що внаслідок ліквідації Чорнобильської катастрофи позивач отримав відповідні хвороби, про що свідчать Експертний висновок Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної Ради по встановленню причинного звязку каліцтва (хвороб) з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 27 квітня 1995 року №166, а також довідкою серії МСЕ № 096421 від 29.05.1995 року та Довідкою про результати визначення ступеня втрати працездатності серії 2-18-АА № 096421. А безпосередньо причиною хвороб є ушкодження здоров`ю, яке позивач отримав у 1986 році внаслідок опромінення при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Зазначені правовідносини виникли під час дії ЦК УРСР, і не мають продовжувального характеру. Враховуючи наведене до спірних правовідносин мають застосовуватись норми\~ЦК УРСР\~та законодавства, яке діяло на час виникнення у позивача хвороб (у період з 1990 по 1998 рік). У відповідності до ч.\~ст. 440-1 ЦК УРСР\~моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. При цьому, зміст, коло суб`єктів і розмір відшкодування страхування у разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов`язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби у звязку з особливістю обєкта посягання були врегульовані\~ст. 23 Закону України «Про міліцію», Положенням про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 р. N 59\~з подальшими змінами,\~Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року №488 «Про Умови державного обовязкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобовязаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум». Цими спеціальними нормами відшкодування моральної шкоди страхувальникам не передбачалось. Таким чином, покладення відповідальності з підстав, передбачених загальною нормою ст. 4401\~ЦК УРСР\~або ж 1167\~ЦК України, суперечить зазначеним спеціальним правилам відшкодування шкоди страхувальникам, виходить за межі кола осіб, визначених законодавством, яким врегульовані правовідносини, що склалися між сторонами, і перевищує передбачений розмір відшкодування. Така правова позиція суду кореспондується з висновком викладеним Верховним Судом України у рішеннях від 21.10.2002 р. та від 20 квітня 2011 року, зокрема у справі 6-23686. Крім того, у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації,так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~ \~ \~ \~Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. \~ \~ \~ \~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~ \~ \~ \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення\~ сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких\~ суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В порушення вказаних норм процесуального законодавства позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, Кабінету Міністрів України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. Статтею 450 ЦК УРСР\~передбачалось, що організації і громадяни, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Проте, позивачем не доведено і в матеріалах справи відсутні докази, що діяльність Міністерcnва оборони України була пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки, а саме Чорнобилською АЕС. До того ж\~згідно п. 1 ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. У відповідності до положень\~ст. 17 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сферах охорони здоров`я, соціального захисту населення, освіти і науки, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи, управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадські організації організують щорічне медичне обстеження (диспансеризацію), санаторно-курортне лікування всіх осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, запроваджують систему радіаційно-екологічного, медико-генетичного, медико-демографічного моніторингу на території України. Цими органами у регіонах найбільшого зосередження осіб, які постраждали, створюються спеціалізовані центри, в тому числі дитячі, для обстеження, лікування, соціально-психологічної реабілітації та профорієнтації потерпілих осіб. Розділом ІV вказаного Закону\~також передбачені компенсації та пільги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, серії [NUMBER] , виданого 01.06.1993 року, позивача віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи. (а.с. 9) Статтю 20 Закону України «Простатус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 1) безплатне придбання ліків за рецептами лікарів; 2) безплатне позачергове зубопротезування (за винятком зубопротезування із дорогоцінних металів та прирівняних по вартості до них, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я); 3) першочергове обслуговування у лікувально-профілактичних закладах та аптеках; 4) позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні; право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі. Санаторно-курортні заклади незалежно від форми власності зобов`язані надавати санаторно-курортні та оздоровчі послуги шляхом безготівкових розрахунків. 5) користування при виході на пенсію та зміні місця роботи поліклініками, до яких вони були прикріплені під час роботи; 6) щорічне медичне обслуговування, диспансеризація із залученням необхідних спеціалістів, лікування в спеціалізованих стаціонарах; 7) переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування. У разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року. Їм також гарантується працевлаштування з урахуванням їх побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. При переведенні у зв`язку із станом здоров`я на нижчеоплачувану роботу зазначеним працівникам виплачується різниця між попереднім заробітком і заробітком на новій роботі до встановлення інвалідності або одужання, але не більше одного року; 8) виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від страхового стажу; 9) виплата працюючим інвалідам допомоги по тимчасовій непрацездатності до 4 місяців підряд або до 5 місяців у календарному році; 10) позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України. Крім загальних підстав, передбачених законодавством України, такими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються особи, які забезпечені жилою площею нижче рівня середньої забезпеченості громадян у даному населеному пункті або які проживають у комунальних квартирах. Особам, які перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня або стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, які потребують поліпшення житлових умов, надається додаткова жила площа у вигляді окремої кімнати. Сім`я, що втратила годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на додаткову жилу площу, порядок надання і розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України. Передбаченими цим пунктом пільгами щодо забезпечення житлом громадяни мають право скористатися лише один раз; 11) 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирної плати, плати за утримання будинків), комунальними послугами (газ, електрична і теплова енергія, водопостачання, водовідведення та інші послуги) у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв`язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості). Зазначені у цьому пункті пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності в межах норм, передбачених законом. До членів сімей громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать: дружина (чоловік), неповнолітні діти, непрацездатні батьки, особа, яка проживає разом з постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою - інвалідом I групи та доглядає за нею, за умови, що ця особа не перебуває у шлюбі; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним. Особам, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення, відшкодовується 50 процентів вартості палива, придбаного в межах норм, встановлених для продажу населенню. У разі проживання у гуртожитку оплата за проживання провадиться у розмірі 50 процентів встановленої плати; 12) передача безплатно в приватну власність займаних ними та їх сім`ями квартир (будинків) державного та громадського житлового фонду незалежно від того, чи є зазначена особа наймачем чи членом сім`ї наймача. Зазначена пільга може бути використана один раз; 13) позачергове безоплатне забезпечення автомобілем інвалідів I групи незалежно від наявності медичних показань та інвалідів II групи за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем, відсутності у них протипоказань до керування автомобілем; позачергове пільгове забезпечення автомобілем інвалідів II групи за наявності медичних показань та протипоказань до керування з правом передачі керування автомобілем члену сім`ї. Інваліди II групи за відсутності відповідних медичних показань мають право на безоплатне або на пільгових умовах забезпечення автомобілем, а також інваліди III групи за наявності медичних показань - на забезпечення автомобілем та відсутності протипоказань до керування ним - на пільгових умовах у порядку загальної черги. Порядок та умови забезпечення автомобілем визначаються Кабінетом Міністрів України; 14) забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання. Зазначеним особам компенсується 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 15) безплатне користування всіма видами міського та приміського транспорту (крім таксі, в яких число посадочних місць для пасажирів не більше 9) на території України за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі; 16) одержання лікарняного листка на весь період лікування в санаторіях і спеціалізованих лікувальних закладах з урахуванням часу проїзду туди й назад, з виплатою допомоги по державному соціальному страхуванню незалежно від того, ким і за чий рахунок видано путівку; 17) позачергове обов`язкове забезпечення їх дітей місцями у дошкільних закладах незалежно від відомчої підпорядкованості; 18) зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства; 19) безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків; 20) обов`язкове (протягом року після подання заяви) відведення місцевими радами земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва для тих, хто потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному обліку, а також відведення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, садівництва і городництва, будівництва індивідуальних гаражів і дач; 22) використання чергової відпустки у зручний для них час, а також отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік; 23) позачерговий протягом року вступ до житлово-будівельних (житлових) кооперативів для тих, хто потребує поліпшення житлових умов, до кооперативів по будівництву та експлуатації колективних гаражів, стоянок для транспортних засобів та їх технічного обслуговування, до садівницьких товариств, а також право на позачергове придбання садових будинків або матеріалів для їх будівництва, для індивідуальної забудови. У випадку одержання житла права, передбачені пунктом 10 цієї статті, втрачаються, якщо житлові умови поліпшились настільки, що відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Передбаченими цим пунктом пільгами по забезпеченню житлом громадяни мають право скористатися один раз; 24) першочергове обслуговування на підприємствах, в установах, організаціях зв`язку, технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, служби побуту, торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального господарства, міжміського транспорту; 25) першочергове придбання промислових товарів підвищеного попиту, в тому числі легкового автомобіля, мотоцикла, моторного човна, телевізора, холодильника, меблів, пральної машини, пилососа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 26) вступ поза конкурсом до державних вищих закладів освіти, професійно-технічних закладів освіти та на курси для професійного навчання з обов`язковим наданням гуртожитку на час навчання тим, хто не має житла, і виплатою соціальної стипендії в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, незалежно від місця навчання на території України. Особи, які закінчили середні та професійно-технічні заклади освіти з відзнакою (відмінними оцінками), приймаються без екзаменів до державних вищих закладів освіти за результатами співбесіди. Зазначені особи навчаються в цих закладах освіти за рахунок держави; 27) позачергове влаштування в заклади соціального захисту, а також на обслуговування службами соціального захисту вдома, якщо хворий не має близьких родичів, які проживають з ним. У разі неможливості організації такого обслуговування закладами соціального захисту відшкодовуються витрати, пов`язані з доглядом за хворим; 28) позачергове встановлення телефону з оплатою 50 процентів вартості його встановлення; 31) оплата лікарняних листків по тимчасовій непрацездатності особам, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, нараховується за їх бажанням з середнього фактичного заробітку, який вони одержували під час роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, без обмеження двома тарифними ставками або посадовими окладами. У такому ж порядку оплата лікарняних листків провадиться і особам, тимчасова непрацездатність яких настала внаслідок загального захворювання. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено чинним законодавством також у формі медичного обслуговування, гарантій, компенсацій та пільг. Крім того, доводи позивача про те, що шкоду здоров`ю позивача завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а тому відповідачі повинні відшкодовувати її незалежно від вини, є неспроможними та не приймаються судом до уваги, виходячи з наступного . Особливості відшкодування ядерної шкоди встановлюються ст. 1189 ЦК України, спеціальними законами, в тому числі Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, згідно з ч. 8 ст. 73 \~ \~ \~ \~Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, встановлюється законом. Отже, спеціальним законом в даному випадку є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які \~ \~ \~ \~постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення. Відповідно до закону держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за: пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою; матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (ст. 13 зазначеного Закону). Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено чинним законодавством у формі надання потерпілим особам передбачених Законом компенсацій та пільг. Аналізуючи перелічені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до держави в особі Кабінета Міністрів України, Державної казначейської служби України, Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed