Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

05.08.2014 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просила суд: - визнати договір дарування житлового будинку, укладеного 09.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] удаваним та встановити, що фактично 09.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] - визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], виключивши дану частину будинку із спадкової маси. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2014 року встановлено факт її проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання однією сім'єю з [PERSON], останній отримав від [PERSON] у дар житлового будинку [ADDRESS], внаслідок укладання між ними відповідної угоди дарування 09.10.2004 року. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцями після його смерті є його сини [PERSON] та [PERSON], які звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач вважає, що оскаржуваний договір є удаваним, так як фактично між [PERSON] та покійним [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірного будинку, за який [PERSON] отримав від [PERSON] суму грошових коштів. З урахуванням чого позивач просить задовольнити її вимоги. Позивач та її представник, в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій зазначає, що позов визнає у повному обсязі та просить справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] та його представники заперечували проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, допитаного в якості свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. Так під час розгляду справи встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.10.2014 року встановлено факт проживання позивачки з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2004 року по [INFO]. (а.с.11, 117-119) 09.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS] (а.с.5) [INFO] [PERSON] помер. (а.с.9) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 28.10.2014 року, визнаючи позов пояснив, що фактично між ним та [PERSON] було укладено договір дарування спірного будинку, внаслідок якого він отримав від [PERSON] суму грошових коштів, в розмірі 10000 доларів США. При цьому відповідач пояснив, що будь-якої розписки щодо отримання ним коштів від [PERSON] не існує. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона займається наданням послуг з відчуження нерухомого майна. І дійсно їй відомо про те, що [PERSON] продав [PERSON] спірне нерухоме майно, так я особисто займалася відшукуванням покупця на цей будинок за проханням [PERSON] і бачила як [PERSON] передавав [PERSON] грошові кошти, після укладання угоди дарування 09.10.2014 року. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами запису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 27 постанови Пленуму "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2, виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що покази свідка [PERSON], не можуть бути прийняті до уваги, як доказ на підтвердження позову [PERSON] Суд також критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON], які він надавав суду, визнаючи позов, і зазначаючи при цьому, що внаслідок укладеного між ним та [PERSON] договору дарування житлового будинку [ADDRESS] отримав від [PERSON] 10000 доларів США, враховуючи те, що: по-перше як вже було зазначено вище [PERSON] пояснив, що письмової розписки, яка б посвідчувала б отримання ним коштів від [PERSON], не існує, а по-друге, під час розгляду Білгород-Дністровським міськрайонним судом цивільної справи № 495/1823/14-ц, наслідком якої, стало ухвалення судом рішення від 08.07.2-14 року, яке набрало чинності, [PERSON] було допитано в якості свідка, з дотриманням вимог ЦПК України, і як свідок він пояснив, що спірний житловий будинок все таки було ним передано у дар [PERSON] (копія диску з фіксування судового засідання технічним засобом, а.с.103-104) Крім того як вбачається з п. 6 оскаржуваного договору сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру фіктивності та удаваної угоди. На думку суду вказані обставини є вагомим підставами задля відмови у задоволенні позову у повному обсязі, так як під час розгляду справи, судом не встановлено, ознак удаваності договору дарування житлового будинку, укладеного 09.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON], а отже і усі інші вимоги позивача, які безумовно є похідними від вимоги про визнання договору дарування удаваним також не підлягають задоволенню. Під час розгляд справи відповідачі [PERSON] та [PERSON], заперечуючи проти задоволення позову надавали суду заяву про застосування строку позовної давності. (а.с.96.) Але враховуючи те, що суд дійшов до висновку, про відмову у задоволенні позову по суті вимог, заява про застосування строку позовної давності не прийнята до уваги. Саме з урахуванням викладених обставин суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed