Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.10.2017 року звернулася з адміністративним позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області Демецької Тетяни Миколаївни, зазначивши третю особу [PERSON] про оскарження рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно. Позов обґрунтований наступним. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14.09.2016 року задоволено позов [PERSON] про визнання договору міни недійсним та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку - визнано недійсним договір міни від 19.12.2014 року, укладений між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , та [PERSON] , та скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 7,4202 гектарів, кадастровий номер 3520884200:02:000:0327 за [PERSON] . При зверненні позивача до державного реєстратора прав на нерухоме майно Демецької Т.М. про проведення реєстраційних дій на підставі рішення суду, їй було відмовлено з тих підстав, що право власності на земельну ділянку, площею 7,4202 гектарів, кадастровий номер 3520884200:02:000:0327 за [PERSON] погашено. Як було з`ясовано в ході оскарження дій реєстратора, вказана земельна ділянка була поділена 29.05.2016 року. Позивач вважає, що погашення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3520884200:02:000:0327 було неправомірним, і на виконання рішення суду реєстратор мала відновити реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 7,4202 гектарів та внести відомості про нового власника. У зв`язку з чим просила визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову в державній реєстрації права власності на земельну ділянку площею 7,4202 га., кадастровий номер 3520884200:02:000:0327, яка розташована на території Куйбишевської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та зобов`язати державного реєстратора здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] . Вказаний позов був предметом розгляду Кіровоградського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства. При касаційному оскарженні судових рішень Кіровоградського окружного адміністративного суду та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду зазначена справа ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року провадження у вказаній справі закрито, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та ухвалою від 15 квітня 2020 року на підставі ст.354 КАС України передано справу на розгляд суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено її розгляд. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.05.2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Зазначив, що вважає дії реєстратора щодо відмови у проведенні реєстраційних дій неправомірними, оскільки судове рішення має бути виконане безумовно. Поділ земельної ділянки не має впливати на виконання рішення суду, а тому реєстратор має внести відомості про власника земельної ділянки, які існували до її припинення та виконати реєстраційні дії по виконанню судового рішення. Відповідач - державний реєстратор прав на нерухоме майно Бобринецької районної державної адміністрації Демецька Т.М. в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надавала, про час розгляду справи повідомлена належним чином. Судом ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти позову, посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 12 лютого 2020 року у вказаній справі, згідно якої Велика Палата Верховного Суду вважає, що в межах спірних правовідносин фактично порушено саме цивільні права позивачки як власника належного їй об`єкта нерухомого майна, тобто існує спір про право, а тому обраний позивачкою спосіб захисту не призведе до відновлення її порушених прав. Ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння. Судом встановлені наступні обставини. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.04.2006 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14.09.2016 року визнано недійсним договір міни від 19.12.2014 року, укладений між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , та [PERSON] про обмін земельної ділянки, площею 7,4202 гектарів, розташованої за адресою Кіровоградська область Бобринецький район Куйбишевська сільська рада кадастровий номер 3520884200:02:000:0327 на земельну ділянку, площею 0,01 гектарів, розташовану за адресою Кіровоградська область Бобринецький район Новоградівська сільська рада кадастровий номер 3520885600:02:000:4501 та скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 7,4202 гектарів, кадастровий номер 3520884200:02:000:0327 за [PERSON] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни від 24 квітня 2017 року за №34904257 у державній реєстрації права власності щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3520884200:02:000:0327 за [PERSON] відмовлено у зв`язку з тим, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3520884200:02:000:0327 погашено. Відмова державного реєстратора у реєстрації права на нерухоме майно була предметом судового оскарження та вирішення питання Великою Палатою Верховного Суду України. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання юрисдикцію вказаного спору, встановив наступні обставини: "30. 29 травня 2016 року, тобто до набрання законної сили рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2016 року, [PERSON] звернувся до Держреєстратора із заявою про поділ спірної земельної ділянки, на підставі якої було проведено державну реєстрацію права власності щодо поділу спірної земельної ділянки. 31. 24 квітня 2017 року Держреєстратор прийняв рішення про відмову [PERSON] в реєстрації за нею права власності на спірну земельну ділянку, оскільки після 29 травня 2016 року земельна ділянка як об`єкт права вже не існувала у зв`язку з її поділом та закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 32. Отже, хоч рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2016 року скасовано державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] , але фактично ця земельна ділянка продовжує перебувати в його власності, оскільки шляхом поділу остання перетворилася в нові об`єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстровано за вказаною третьою особою. 33. Таким чином, фактично існує спір щодо порушення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку внаслідок реєстрації за [PERSON] права власності на цю земельну ділянку шляхом її поділу та закриття відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкта права, що належить позивачці. 34. За таких обставин цей спір стосується не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо відмови в реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] , скільки правомірності здійснення третьою особою поділу спірної земельної ділянки та реєстрації за цією особою права власності, що призвело до порушення права позивачки на володіння належним їй об`єктом нерухомого майна. 35. З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що в межах спірних правовідносин фактично порушено саме цивільні права позивачки як власника належного їй об`єкта нерухомого майна, тобто існує спір про право, а тому обраний позивачкою спосіб захисту не призведе до відновлення її порушених прав." У вказаній постанові Велика Палата визначила, що ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння. Велика Палата дійшла висновку, що цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України. При цьому належному способу захисту відповідає позовна вимога про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, а належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно.(п.45,46 Постанови). Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду хоч і змінено юрисдикцію спору, однак вказано на належний спосіб захисту порушеного права шляхом заявлення позовної вимоги до особи, яка незаконно володіє майном, тобто розгляд спору судом цивільної юрисдикції можливий при зміні предмету та підстави позову. За змістом статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Позивач не змінювала підстави та предмет позову, представником позивача в судовому засіданні підтримано позовні вимоги до державного реєстратора. Статтею 5 ЦПК України визначені способи захисту порушеного права, які застосовуються судом. Так суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У вказаній справі заявлений позивачкою спосіб захисту порушеного права визнаний судом неефективним, тобто таким, що не призведе до відновлення її порушених прав. Разом з тим, суд в даному випадку не вправі самостійно відповідно до вимог ч.2 ст.5 ЦПК України визначити такий спосіб захисту, який не суперечить закону, оскільки саме за клопотанням позивача у встановлені Кодексом строки та порядок може бути змінено предмет чи підстави позову, визначено належного відповідача. За таких обставин у заявлених позовних вимогах позивача до державного реєстратора слід відмовити. Враховуючи, що в задоволенні позову [PERSON] відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачкою під час розгляду справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на позивача [PERSON] .

Outcome: dismissed