Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , в якому з врахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати за ним право власності на підйомники 3 шт., ОМЕ101, ОМЕ102-02 № 258, 354, 436; стенд розвал-сходження 1 шт., Greoliner 480 KIT-Corded, серійний номер 0207.6027398.139; камера малярна 1 шт., Standart typeSprey Bootch BD730-7000; токарний верстат модель 1 KG 2Д № 2961-88. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в 2010 році позивач придбав у [PERSON] спірне обладнання, відремонтував його та використовує в свої роботі як ФОП, яка припинена в 2018 році. Наразі, відповідач позивається до суду з вимогами розділити вказане майно, як спільно набуте подружжям, що змушує позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24.01.2020 року позовна заява залишена без руху до усунення недоліків у позові. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 07.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі з призначенням підготовчого засідання на 17.03.2020 року. 17.03.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання перенесено на 14.04.2020 року. 14.04.2020 року у зв`язку із запровадженням на території України карантину, підготовче засідання перенесено на 17.06.2020 року. 17.06.2020 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 16.07.2020 року. 16.07.2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.08.2020 року. У судовому засіданні 11.08.2020 року позивач свій позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, викликані, заяв чи клопотань стосовно відкладення розгляду справи не надали. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на обладнання, а саме: підйомники 3 шт., ОМЕ101, ОМЕ102-02 № 258, 354, 436; стенд розвал-сходження 1 шт., Greoliner 480 KIT-Corded, серійний номер 0207.6027398.139; камера малярна 1 шт., Standart typeSprey Bootch BD730-7000; токарний верстат модель 1 KG 2Д № 2961-88, посилаючи на те, що він, як СПД, придбав це обладнання за договором купівлі-продажу обладнання № 55 від 02.02.2010 року в СПД [PERSON] . На виконання договору сторонами підписано Акт про виконання договору від 02.11.2010 року. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. При цьому, згідно положень ст. 77-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, як на заперечення свої вимог, посилається на те, що спірне обладнання було передано за Договором оренди нежитлових приміщень від 01.01.2013 року в строкове платне користування [PERSON] та [PERSON] як орендарів, орендодавцем [PERSON] , на підтвердження виконання якого надає платіжні доручення [PERSON] про сплату оренди на користь ФОП [PERSON] : від 11.09.2014 року №99 на суму 850 грн.; від 31.08.2015 року № 260 на суму 560 грн.; від 15.09.2015 року №267 на суму 400 грн.; від 15.10.2015 року № 281 на суму 200 грн.; від 06.11.2015 року № 287 на суму 900 грн.; від 01.12.2015 року №301 на суму 900 грн.; від 14.12.2015 року №308 на суму 300 грн.; від 07.11.2016 року № 155 на суму 2500 грн.; від 23.12.2016 року № 224 на суму 7600 грн.; від 24.03.2017 року № 95 на суму 10000 грн.; від 12.10.2017 року № 307 на суму 4500 грн.; від 29.12.2017 року № 387 на суму 8500 грн.; від 06.07.2018 року № 88 на суму 350 грн. Позивач в свою чергу, як на підтвердждення своїх вимог надає Договір сервісного обслуговування автомобільних підйомників від 28.04.2006 року № підйомника 258, 354, 256, 436, який укладено СПД [PERSON] з ПП «Мікроліфт». Як на правову підставу своїх вимог позивач посилається на ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року по справі № 5006/5/39б/2012, вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом зазначеної норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача таке право, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст. 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду. Тобто, виникнення права власності на рухоме майно за договором купівлі-продажу пов`язане в даному випадку з укладанням договору купівлі-продажу між власником майна та особою, яка має намір придбати це майно за відповідну суму коштів. Відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу спірного рухомого майна свідчить про те, що у позивача не виникло право власності на таке майно і порушення його прав як власника майна не відбулося, що є підставою для відмови у задоволенні вимог, заявлених на підставі ст. 392 ЦК України. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Також, статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Закон визначає, що за договором купівлі-продажу істотною є умова щодо предмета договору. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Тобто, точне визначення речей які підлягають купівлі-продажу та встановлення їх індивідуально-визначених ознак, дає змогу встановити факт укладення договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. З Додатку до Договору купівлі-проджажу обладнання №55 від 02.02.2010 року вбачається, що його предметом є речі, визначені родовими ознаками, підйомники автомобільні; стенд розвал-сходженн; камера малярн; токарний верстат; прес гідравлічний; траверса гідравлічна та інше обладнання без серійних номерів. При цьому, для підтвердженні індивідуально-визначених характеристик майна за договором купівлі-продажу, сторони мали б вказати такі їх характеристики як "серійний номер". Тобто, в даному випадку, така істотна умова договору купівлі-продажу, як предмет договору, відсутня, так як вказане в Договорі № 55 від 02.02.2010 року обладнання не може вважатися предметом цього договору, оскільки його характеристики не відповідають встановленим стандартам. Крім того, для підтвердження укладення договору купівлі-продажу, суду повинно бути доведено і факт оплати покупцем визначеної договором грошової суми за придбаний товар на користь продавця. Однак, позивач не надає суду доказів оплати суми за придбане спірне обладнання по Договору від 02.02.2010 року в сумі 77018 грн., як обумовлено п. 1.1 Договору. В свою чергу, Додаток №1 до Договору №55 від 02.02.2010 року не є належним доказом того, що спірне майно, визначене індивідуальними ознаками, є предметом даного Договору. Також, наявність Акту про виконання Договору № 55 від 02.02.2010 року суд не вважає належним доказом укладення цього Договору. Крім того, про відсутність факту укладення вказаного Договору, свідчить те, що за Договором оренди житлових приміщень від 01.01.2013 року в строкове платне користування [PERSON] та [PERSON] як орендарів, орендодавцем [PERSON] передано чітко визначене спірне майно, на підтвердження виконання якого суду надані відповідні платіжні доручення [PERSON] про сплату суми оренди на користь ФОП [PERSON] . За таких обставин, суд доходить висновку про необгрунтованість позову [PERSON] та залишає його без задоволення.

Outcome: dismissed