Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що за час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований в органі міського відділу реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції у нас народився син [PERSON], [INFO]. 20 травня 2010 року рішенням Московського районного суду м. Харкова наш шлюб було розірвано. Дитина залишилася проживати зі мною. Після розірвання шлюбу 31.08.2010 р. на підставі рішення суду Московського району м. Харкова з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 14 частини від усіх його доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 12.04.2010 р. до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем сплачуються аліменти, але не систематично в мінімальному розмірі мінливу суму грошей. Але на забезпечення гідної життєдіяльності та розвитку дитини цього не вистачає. Як мати неповнолітнього сина [PERSON], усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, позивач вважає за необхідне участь батька у цьому процесі матеріально, тому що всі витрати щодо повного забезпечення дитини позивач особисто понести не може. Відповідач не має інших дітей або непрацездатних осіб на його утриманні. Про місце роботи та розмір зарплати відповідача позивачу не відомо, відомо лише, що відповідач має постійний хоча і мінливий дохід. Оскільки добровільно про збільшення розміру аліментів домовитися не вдалося, позивач змушена звертатися до суду, та просила суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Після відкриття виконавчого провадження по стягненню аліментів позивач неодноразово зверталася до ВДВС Московського району м. Харкова про те, що відповідач з 24.05.2013 року припинив сплачувати присуджені законом аліменти, але все одно після проведення виконавчих дій виконавцем, відповідач починаючи з травня 2013 року не платив жодного разу за аліменти. Про це свідчить заява позивача до начальника ВДВС Московського району від 19.09.2013 року та банківська виписка з карткового рахунку з яких вбачається останній строк сплати, а саме 24.05.2013 року. З урахуванням вищевикладеного, позивач просила збільшити розмір аліментів, та стягувати щомісячно з [PERSON], на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, починаючи стягувати з 24.05.2013 року і до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі адвокатської угоди, позовні вимоги [PERSON] повністю підтримала та, посилаючись на вищевикладене, просила позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що вважає підстави, викладені в позові такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на таке: Твердження позивача про те, що відповідач, починаючи з травня 2013 року не платив жодного разу аліменти, не відповідає дійсності. Дійсно, після розірвання шлюбу на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова позивач сплачує аліменти у розмірі 14 частини від усіх доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь позивача на утримання свого сина, починаючи з 12.04.2010 року. Крім того, позивач офіційно працює в ТОВ „ФОНДОВИЙ ЦЕНТР „СПІВДРУЖНІСТЬ" на посаді брокера, що підтверджується довідкою з місця роботи за №23 від 26.05.2014 року. Це основне місце праці відповідача, додаткових доходів він не має. Починаючи з квітня 2010 року відповідач постійно сплачує аліменти на рахунок позивача №2625229630 в ХОД АТ „Райффайзен Банк Аваль" м.Харкова, який був заздалегідь вказаний позивачем спеціально для перерахування аліментних платежів. Ніяким чином і ніколи позивач не ухилявся від сплати аліментів. Наявність офіційного доходу підтверджується довідками про доходи з підприємств, де відповідач працював з 2010 року по сьогодення, в тому числі за сумісництвом, за різні періоди часу, в тому числі Відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про суми виплачених доходів та утриманих податків (вих. від 26.12.2013 р. за № 1450 ). Відповідач також зазначив, що він є турботливим батьком та окрім аліментів, матеріально підтримує свого сина, додатково оплачував його особисті потреби - витрати на утримання в дитячому садку, на утримання в дитячому садку, на підготовку до школи, придбання особистих речей для дитини та інш., із задоволенням проводить час з сином, займається його вихованням та розвитком, разом з сином виїжджає на природу, ходить у походи. Крім того, державним виконавцем Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Потій А.М. зроблено розрахунок заборгованості по аліментам, згідно з яким заборгованість згідно виконавчого листа №2-14141/10 від 19.09.2013 року Московського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі % частини від усіх видів заробітку щомісячно , але не менше ЗО % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.04.2010 року та до досягнення дитиною повноліття, станом на 01.06.14р. - відсутня, переплата складає 2221 грн. 10 коп. Крім того, відповідач зазначив, що твердження позивача про те, що його дохід є постійним, хоча і мінливим (що само по собі є протиріччям у розумінні ч.1 ст.184 СК України); місце моєї роботи і розмір зарплати позивачу нібито не відомо. Вважав, що позивач навмисно спотворює дійсні обставини справи, оскільки він ніколи не приховував, де працює, скільки заробляє, тим більш не припиняв сплачувати присуджені законом аліменти. Доказами регулярних аліментних платежів на користь позивача на утримання сина є копії платіжних доручень за періоди: 2010 р, 2011р., 2012 р, 2013 р., 2014 р., які долучені до заперечень. В зв'язку із викладеним просив суд у задоволенні позовних вимог повністю відмовити. В судовому засіданні представник відповідача, що діє на підставі довіреності,заперечення відповідача повністю підтримала та зазначила, що проти вимоги стягнути аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. вона заперечує в повному обсязі, оскільки відповідач офіційно працює, має регулярний дохід, жодного разу не одержував частину свого доходу в натурі. Вважає за справедливе стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розміру 14 частини його заробітку, але не менш ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред'явлення позову. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.08.2010 р., копія якого є в матеріалах справи, з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 14 частини від усіх його доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 12.04.2010 р. до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON], виконаного Державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Потій А.М. 16.06.2014 року, копія якого є в матеріалах справи, заборгованість за виконавчим листом №2-1414110 від 19.09.203 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], станом на 01.01.2014 року відсутня, переплата складає 2221,10 грн. Згідно довідки №23 від 26.05.2014 року, за підписом генерального директора ФЦ «Співдружність», копія якої є в матеріалах справи, відповідач [PERSON] з 16.12.2013 року працює в ТОВ ФЦ «Співдружність» за основним місцем роботи на посаді брокера. В матеріалах справи також присутні копії довідок з місця роботи відповідача за попередні періоди часу, із зазначенням розміру його окладу. Таким чином, суд вважає що твердження позивача щодо мінливості доходів відповідача, в ході судового розгляду не були підтверджені належними доказами. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Отже, Закон встановлює обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів: 1) зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів; 2) зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів; 3) погіршення здоров'я платника або одержувача аліментів; 4) поліпшення здоров'я когось із них. При цьому перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. В ході розгляду справи судом позивачем не надано доказів жодних на існування хоча б однієї з перелічених підстав, в зв'язку із чим суд вважає необхідним у задоволенні позову [PERSON] відмовити.

Outcome: dismissed