Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом. Обгрунтовує його тим, що відповідач сплачує аліменти на утримання їхньої доньки яких не вистачає на її утримання. Стверджує, що відповідач отримує дохід який скриває працюючи по найму у людей. Дитина часто хворіє. Вона не має постійного місця роботи. Тому просить змінити розмір аліментів, та щомісячно стягувати на утримання доньки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 750 гривень. В судовому засіданні позивач просила позов задовільнити. Просила врахувати її витрати на сплату комунальних послуг та той факт, що дитина відвідує садочок, танці та, що вона часто хворіє, на що треба більше коштів. Відповідач заперечив проти даного позову. Ствердив, що він має постійне місце роботи, заборгованості по сплаті аліментів не має, інших доходів в нього немає. Суд вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до .п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. В судовому засіданні встановлено, що: Згідно судового наказу в справі 2н-126 від 12.10.2010 року відповідач зобов'язаний сплачувати на утримання доньки Анастасії 28.05.2010 року аліменти в розмір 1/4 частини заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.6). Також відповідач має постійне місце роботи, оскільки працює на посаді сторожа в ДНЗ «Веселка» в м.Городенка, де отримує заробітну плату (а.с.8) і заборгованість по сплаті аліментів, на час розгляду справи в суді, відсутня (а.с.9). Позивач проживає в господарстві разом із неповнолітньою донькою, сестрою та бабусею пенсіонером в якому разом сплачують за комунальні послуги. Крім того позивач на даний час ніде не працює. Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом не береться до уваги твердження позивача, що у зв'язку з тим, що на утримання дитини потрібно значно більше коштів ніж платить відповідач, а вона ніде не працює, сплачує комунальні послуги у значному розмірі, дитина часто хворіє, оскільки позивач зазначали, що вона проживає не одна в господарстві, а разом із сестрою та бабусею і відповідно користуються комунальними послугами разом, також довідка з сільської амбулаторії не є належним доказом того, що їхня дитина часто хворіє, оскільки в ній не конкретизовано коли саме хворіла дитина, також позивач не навела доказів того, що вона не має змоги працювати, а обов'язок обох батьків утримувати свою дитину. Суд приходить до переконання, що твердження позивача про те, що у зв'язку з тим, що аліментів, які сплачує відповідач, не вистачає на утримання дитини, не є підставою для зміни розміру аліментів, на розмір аліментів в твердій грошовій сумі, оскільки це суперечить вимогам ст.184 СК України, так як відповідач має постійне місце роботи, а позивачем не зазначено обставин, які б могли бути достатніми та суттєвими для зміни розміру аліментів, а тому відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed