Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про встановлення факту, що "[PERSON]", [INFO] та "[PERSON]", який помер [INFO], є однією і тією ж особою; встановлення факту прийняття позивачем, спадщини, після смерті [PERSON], який помер [INFO]; визнання за Позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] на 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір'ю померлого [PERSON], який помер [INFO], даний факт підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2011 року. 23 липня 1996 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, у книзі реєстрації смертей було зроблено запис № 1736, і видано свідоцтво про смерть сина Позивачки. Під час запису було зроблено помилку по-батькові особи, яка померла [INFO], зазначено [PERSON], тоді як в дійсності [PERSON]. В березні 2012 р. Позивачка подала до ВРАЦС Святошинського районного управління юстиції м. Києва заяву з проханням внести виправлення в запис акта цивільного стану. В квітні 2012 р. Позивачка одержала висновок №37 про внесення змін до актового запису цивільного стану, в якому містилась відмова внести виправлення в запис акта цивільного стану про смерть в зв'язку з неможливістю встановити, що [PERSON],[INFO] і є тією особою, яка померла [INFO]., який датований 17 березня 2012 року. В зв'язку з наведеними обставинами, позивачка не може прийняти встановленим законом способом спадщину, яка відкрилася після смерті її сина, відповідно до процедури спадкування за законом, оскільки син за життя заповіту не залишив, однак із-за розбіжностей, що містяться в документах, які підтверджують мої родинні відносини з сином, не може скористатися своїм правом на отримання спадщини. В судове засідання Позивачка не з'явилась, повідомлена належним чином, відповідно до вручення поштового відправлення (а.с. 72), надала через канцелярію суду заявою, якою просить розглядати справу у її відсутність, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 37). Відповідач в судовому засіданні визнала позовні вимоги, просила задовольнити позов. Треті особи в судове засідання явку своїх представників не забезпечили, повідомлялися належним чином, Головне управління юстиції в м.Києві та Київська міська рада надіслали до суду заяву, якою просили розглядати справу за відстуності їхніх представників. При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного. Позивач просить встановити факт, що "[PERSON]", [INFO] та "[PERSON]", який помер [INFO], є однією і тією ж особою; встановити факт прийняття позивачем, спадщини, після смерті [PERSON], який помер [INFO]; визнати за Позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] на 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до частин 4-5 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. При відкритті спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР 1964 року, відповідно до ст. 529 ЦПК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦПК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки, позивачка вступила в володіння спадковим майном, відповідно прийняла спадщину, після померлого [PERSON]. Підтвердження цього факту є те, що [PERSON] постійно проживає в [ADDRESS], оплачує комунальні послуги, особовий рахунок відкрито на її ім'я. Оскільки, [PERSON], фактично прийняла спадщину після померлого [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 549 ЦПК Української РСР, і вступила в спадщину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частинами 1, 2, 4 статті 174 ЦПК України встановлено: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" з'ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов, а якщо сторони мають намір укласти мирову угоду, то на яких конкретно умовах (стаття 173 ЦПК). У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання позову в даній справі є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позов визнано відповідачем, враховуючи дану обставину, наявні всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved