Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що з 1997 року працювала в ПАТ «Турбоатом» (далі Підприємство, Товариство) на різних посадах, в останнє на посаді машиніста крану 60го розряду, та 31.03.2016 звільнена з роботи у звязку з скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення позивачка вважає незаконним, так як відповідач під час звільнення не застосував вимоги ст. 42 КЗпП України щодо її переважного права на залишення на роботі та просить поновити її на роботі, скасувавши відповідний наказ про звільнення. В суді позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі та дав пояснення відповідно до викладених в позові обставин. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що звільнення [PERSON] відбулось в межах діючого законодавства, надавши судові письмові заперечення на позов з обґрунтуванням своєї правової позиції. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: згідно запису в трудовій книжці [PERSON] наказом № 6-к від 22.12.1997 прийнята до 73 цеху машиністом крану 5-го розряду, а в наступному, 01.08.2004 переведена на посаду машиністу 6-го розряду в тому ж цеху (а.с. 3). Наказом № 144 від 29.12.2005 про впорядкування чисельності цеху № 73 та виданого на його підставі наказу № 6-к від 20.01.2016 з метою оптимізації чисельності працівників 73-го цеху скорочена штатна одиниця машиністу 6-го розряду на ділянці кранів № 13, тобто посада позивача, та вирішено прийняти заходів до працевлаштування робітників, вивільнених у звязку з скороченням штату (а.с. 12, 13). З наказом від 20.01.2016 [PERSON] ознайомлена 22.01.2016 та останній запропонований перевід на вакантну посаду, від чого остання відмовилась (а.с. 16). 22.03.2016 до цехового комітету профспілки цеху № 73 направлено подання щодо надання згоди на звільнення [PERSON] на що отримана згода (а.с. 17, 18). Звільненню [PERSON] передувало дослідження особистості позивачки, показників її роботи та, через низьку продуктивність праці, наявність стягнень і порушень трудової дисципліни рекомендовано до звільнення саме останню (а.с. 19, 20, 27-37, 88, 89). Наказом № 330 від 31.03.2016 [PERSON] звільнена з посади машиніста крану 6-го розряду за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням штату (а.с. 14). На підставі заяви позивачки головним управлінням держпраці у харківській області проводилась перевірка щодо можливого порушення законодавства про працю адміністрацією ПАТ «Турбоатом», проте жодних порушень не виявлено (а.с. 69-84). Як вбачається з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в разі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Аналізуючи викладені норми закону та докази, надані сторонами, суд дійшов висновку, що звільнення [PERSON] відбулось у відповідності до вимог діючого трудового законодавства, насамперед ст.ст. 40, 42 КЗпП України і підстав для її поновлення на роботі суд не вбачає.

Outcome: dismissed