Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на майно, а саме: ноутбук ASUS X52N, грошові кошти в розмірі 6900,00 грн., портфель з документами, зарядний пристрій до телефону Sony Ericsson, надувний матрац, одежу, взуття за [PERSON] та зобов'язання відповідача виключити вищевказане майно з опису та звільнити з-під арешту. Згідно заяви (вх. № 1126 від 16.01.2015 року, а.с. 68) позовні вимоги викладені наступним чином: змусити Відділ державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції повернути [PERSON] речі та кошти його родини, а саме: ноутбук ASUS x52N; надувний матрац; зарядний пристрій до телефону та ноутбуку; взуття (чорні кросівки adidas); інструменти (плоскогубці, розвідні ключі, відкрутки); інше майно згідно опису по акту державного виконавця від 20.06.2014 року, що знаходилося в квартирі на час опису квартири; кошти в сумі 5900,00 грн., шляхом перерахування на карточку Приватбанку за номером [NUMBER], отримувач [PERSON] - дружина позивача; портфель с документами (звіти по електронці). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.06.2014 року за відсутності позивача відділом державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції здійснено опис та арешт майна в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та вилучено особисті речі позивача. Вищевказана квартира належить батькам [PERSON], але в ній тимчасово проживав позивач, який стверджує, що не має відношення до виконавчого провадження, на підставі якого проводилися виконавчі дії. Відповідач помилково вважає, що майно, яке позивач просить виключити з-під арешту належить боржникові. На звернення [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції з заявою про повернення майна протягом місяця відредаговано не було. Позивач в судових засіданнях первісні позовні вимоги підтримував. Після поданої заяви вх. № 1126 від 16.01.2015 року (а.с. 68) судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 86). Подав до суду заяву (вх. № 1126 від 16.01.2015 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні (а.с. 68 на звороті). Представник відповідача, Відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції, заперечував проти задоволення позовних вимог. В судове засідання, 19.02.2015 року не з'явився, подав до суду заяву (вх. № 5772 від 19.02.2015 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні (а.с. 88). Також, представником відповідача подано письмові заперечення (вх. № 2479 від 26.01.2015 року), в обґрунтування яких зазначено, що до заяви від 16.01.2015 року позивач не долучив жодного доказу, стосовно належності йому описаного та арештованого майна. Заява [PERSON] долучена позивачем як доказ належності описаного та арештованого майна йому не може вважатися доказом, а навпаки є прямим доказом ухилення від виконання [PERSON] рішення суду, оскільки знаючи, що на примусовому виконанні перебувають виконавчі провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки та боргове зобов'язання на користь комунального підприємства «Теплоенергетик» вона має на меті здійснити виїзд за межі України, таким чином уникнувши виконання рішень суду (а.с. 78). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (а.с. 44). Представник третьої особи, Публічного акціонерного товариств «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву (вх. № 2506 від 26.01.2015 року; вх. № 5771 від 19.02.2015 року) про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с. 80, 87). Через канцелярію суду представником третьої особи подано письмові заперечення (вх. № 2477 від 26.01.2015 року), в обґрунтування яких зазначено, що до заяви від 16.01.2015 року позивачем не долучено доказів щодо належності позивачу речей. Крім того, факти викладені в заяві не мають жодного документального підтвердження і тому не можуть бути прийняті до уваги судом. Вимога позивача про змушення відповідача повернути речі і кошти суперечить чинному законодавству (а.с. 76). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Постановою державного виконавця Саленко М.В. відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції від 10.06.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу, а саме: виконавчого напису № 471, виданого 04.03.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке належить на праві власності [PERSON]. Постановою про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.06.2014 року стягнуто з боржника, [PERSON] виконавчий збір у розмірі 36951,11 грн. (а.с. 90). Згідно акта опису й арешту майна від 20.06.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого напису № 471, виданого 04.03.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, описано і накладено арешт на таке майно: 3-кімнатна квартира [ADDRESS]; кімната № 1, яка містить наступне: матрац надувний, ковдра синтапонова, подушка, покривало, шорти чорного кольору, шорти трикотажні, шорти джинсові, дві футболки, штани трикотажні, три футболки трикотажні, носки чорні чоловічі, зарядний пристрій для мобільного, ноутбук ASUS модель X52N чорного кольору в робочому стані. В кімнаті № 2 знаходиться: будівельне сміття, на батареї - чоловічі труси кольорові, на балконі: двері на балконі без скла, на балконі дві шафи, в яких міститься будівельне сміття, відеомагнітофон, пульт до магнітофону, кулер (а.с. 34-36). З акту державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції від 20.06.2014 року вбачається, що 20.06.2014 року під час примусового входження до [ADDRESS], виявлено паспорт на ім'я [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданий Новоукраїнським РВ УМВС України в Кіровоградській області 22.11.2007 року; оригінал ідентифікаційного коду [NUMBER] на ім'я [PERSON], який залишено в квартирі, яка опечатана та передана на зберігання представнику стягувача (а.с. 37). Відповідно до акта державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції від 20.06.2014 року встановлено, що під час примусового входження 20.06.2014 року до квартири [ADDRESS] було зламано дверний замок, шляхом розрізання болгаркою, під час проникнення до вказаної квартири виявлено грошові кошти в сумі 5905,70 грн. (а.с. 38). Вищевказані кошти вилучено, про що державним виконавцем складено відповідний акт про вилучення готівки від 20.06.2014 року (а.с. 39). Відповідно до частини 1 статті 319, частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1 та 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року в п. 2 роз'яснено, що судовий захист права здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про виключення майна з опису. Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При розгляді справи суд зобов'язаний звертати увагу, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис майна, зокрема, чи перелічено у акті опису інше майно, в тому числі те, що знаходиться у власності боржника з іншими особами, яке не описувалось, а також чи не описано те майно, на яке стягнення не може бути звернене за виконавчими документами або може бути звернене лише у передбачених законодавством випадках. Встановивши, що описане майно, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами або за даними вимогами, суд виключає це майно з опису незалежно від заявлених позивачем вимог. Аналогічна правова позиція викладена в п. 4-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27.08.1976 року. Позивач звертався до Відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції з заявою від 22.06.2014 року про повернення його особистих речей, а саме: ноутбук ASUS X52N, зарядний пристрій до телефону SE та ноутбуку ASUS, грошові кошти у сумі 6900,00 грн., одежу, надувний матрац, взуття, які були вилучені з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно акта прийому-передавання від 17.12.2014 року, юрисконсультом сектору супроводження виконавчого провадження Кіровоградського регіон ПАТ «Дельта Банк» [PERSON], передано, а [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] прийнято наступні оригінали документів: паспорт на ім'я [PERSON], серія [NUMBER], виданий 22.11.2007 року Новоукраїнським РВ УМВС України в Кіровоградській області; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру ДПІ у м. Кіровограді 07.09.1999 року, а також передано наступні речі: шорти джинсові - 1 шт.; брюки спортивні темно-зеленого кольору - 1 шт.; футболка сірого кольору - 1 шт.; шорти спортивні чоловічі чорного кольору - 1 шт.; шорти спортивні трикотажні чорного кольору - 1 шт.; білизна чоловіча салатового кольору - 1 шт.; футболка темно-зеленого кольору - 1 шт.; футболка коричнево-сірого кольору в клітинку - 1 шт.; футболка сірого кольору - 1 шт.; футболка білого кольору - 1шт; вішалка платикова - 3 шт. Претензії щодо переданих документів та речей у [PERSON] відсутні (а.с. 59). За довідкою комунального підприємства «Комунальник-96», [PERSON], [INFO] проживав зі своєю дружиною [PERSON], [INFO] та її сином, [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] з травня 2012 року по червень 2014 року, але в квартирі не зареєстровані. В квартирі проживали самі без батьків (а.с. 42). За змістом положень статей 3, 4 та 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законам України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 2 статті 59 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, викає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Подані позивачем докази суд оцінює критично, зокрема: акт виконаних робіт від 31.03.2014 року сервісної мережі Ноутбук Центр (а.с. 7), на який посилається позивач як на доказ, що ноутбук ASUS x52N є його власністю не є беззаперечним доказом, оскільки хоча [PERSON] і є замовником виконання робіт, а саме: ремонту вищевказаного комп'ютеру, проте в акті не зазначено, хто саме є власником даної речі. Акт обстеження житлово-побутових умов від 31.01.2013 року згідно якого в квартирі за адресою: [ADDRESS], проживав [PERSON] з дружиною та дитиною також не є достатнім доказом того, що на час складання акту опису й арешту майна 20.06.2014 року в квартирі проживали вищевказані особи. Пояснення дружини позивача та його матері, які є зацікавленими особами також не приймаються судом до уваги, оскільки в них відсутні посилання на будь-які докази зазначеного, а також не подано відповідних доказів суду. Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявності підстав для визнання права власності на майно, включене до акту опису й арешту майна від 20.06.2014 року та виключення цього майна з опису, оскільки докази, на які посилався позивач на підтвердження своїх вимог ґрунтуються на припущеннях. Крім того, не встановлено, що у акті опису й арешту майна описаного майна, на яке стягнення не може бути звернене за виконавчим документами або може бути звернене лише у передбачених законом випадках, як то зазначено п. 4-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27.08.1976 року. Враховуючи те, що під час розгляду справи позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Питання судових витрат вирішується у відповідності до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed