Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

позивач звернулась з даним позовом до суду, в якому зазначила, що з 2001 р. перебуває в шлюбі з відповідачем, від якого має дочку [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні, і на яку матеріальної допомоги відповідач добровільно не надає. Просила винести рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні повністю підтримала позов і пояснила, що вона на протязі останніх п'яти років працює в м. Києві вахтовим методом - тиждень працює, тиждень знаходиться вдома. Коли вона на роботі, догляд за дитиною здійснює мати відповідача. Відповідач живе біля матері, коштів на утримання дитини не надає. В школу до дочки вона не ходить, оскільки там на всіх батьківських зборах йдеться тільки про збирання коштів на потреби школи та класу. Просила задовольнити позов. Відповідач позов не визнав і пояснив, що дружина дійсно працює вахтовим методом в м. Києві, і в цей час дитина знаходиться на його утриманні, живе біля його матері. Так як він на рівні з дружиною утримує дочку, просив повністю відмовити в позові. Заслухавши сторони, суд прийшов до такого. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст.182 цього ж Кодексу, враховує, зокрема, інші обставини, що мають істотне значення. Такими істотними обставинами, на думку суду, в даному випадку є той факт, що позивач проживає з дитиною такий же період часу, як і відповідач, тому в рівних з ним долях ( у матеріальному плані) бере участь у вихованні дитини. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, зокрема, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно ст.10 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов'язок доказування передбачений також і ст.60 ЦПК України. П.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі" також констатує, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. В судовому засіданні позивач не довела, що дитина знаходиться на її повному утриманні. Крім вищезгаданої ксерокопії довідки селищної ради від 24 лютого 2014 р. (а.с.6) інших доказів не представила, витребувати їх суд не просила, клопотань про виклики свідків не заявляла. Згідно представленої відповідачем довідки голови квартального комітету від 24 березня 2014 р., завірену керуючим справами виконкому Жмеринської міської ради, дитина знаходиться на утриманні відповідача, який займається її вихованням (а.с.15). З довідки від 25 березня 2014 р., виданої класним керівником та директором школи № 4 видно, що навчанням дитини цікавиться батько - відповідач по справі - та бабуся. Матір дитини - позивач по справі - у школі не буває та батьківські збори не відвідує (а.с.16). Дані три довідки суд відповідно до ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає належними і допустими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування і отримані в установленому законом порядку. Відповідно до п.6 вищезгаданої Постанови - враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Оскільки в судовому засіданні установлено, що сторони рівно приймають участь у вихованні їх спільної дитини та її матеріальному забезпеченні, то у задоволенні позову слід відмовити, роз'яснивши позивачеві право, за наявності підстав, звернення до суду з таким же позовом за інший період.

Outcome: dismissed