Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 01 серпня 1995 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, в якому у них [INFO] року народився син [PERSON] Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. Враховуючи те, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, просить на свою користь стягнути аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги змінила, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмір 500 грн, щомісячно, до виповнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, змінені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Взявши до уваги, що сторони скористались своїми правами, що передбачені ст.158 ч.2 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 05 жовтня 2005 року Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області, батьками дитини [PERSON], [INFO] зазначено: батьком [PERSON], матір'ю [PERSON], які перебувають у зареєстрованому шлюбі, на що вказує свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Однак як з'ясовано судом та не заперечувалось сторонами спору, батьки дитини разом не проживають. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи проживають вони окремо від дитини, оскільки це не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 1 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п.17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, зким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Зважаючи на те, що сторонами спору визнається та обставина, що між ними не досягнуто домовленості щодо утримання їх спільної дитини, а також те, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю, відтак у позивача виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільної дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суд кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. При цьому суд має врахувати обставини, що наведені в ст.182 СК України, зокрема: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, а також з урахуванням обставин, що передбачені ст.182 СК України, суд дійшов до висновку, що відповідач, будучи працездатною особою, має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у запропонованому позивачкою розмірі в сумі по 500 гривень щомісячно, оскільки належних та допустимих доказів, які б вказували на неможливість виконання покладеного на нього законодавцем обов'язку щодо утримання своєї неповнолітньої дитини він суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову, а згідно з положеннями ст.180 СК України, до її повноліття. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved