Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування. Даний позов мотивований тим, що 29.06.1988 року позивач уклала шлюб з [PERSON] Вони разом проживали в приватному будинку позивача по [ADDRESS]. Даний будинок належав на праві приватної власності матері позивача [PERSON], яка померла [INFO], та заповідала даний будинок позивачу. На час укладення шлюбу у [PERSON] від першого шлюбу будо двоє синів - [PERSON] та [PERSON], які з ними не проживали. Даний будинок підлягав зносу, а тому в 1982 році [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS]. 26.08.1993 року дана квартира була приватизована, та належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] по ? частині. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно: двокімнатна квартира [ADDRESS]. За життя покійний заповіт не залишав. Вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] повинні бути усунені від права на спадкування, на підставі ст. 1224 ЦК України, як такі, що ухилялись від наданні допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу, або каліцтво був у безпорадному стані. Оскільки покійний [PERSON] був похилого віку і до смерті останні 3 роки потребував сторонньої допомоги, у нього були проблеми з пам»яттю, зором, серцем, артеріальним тиском, помер у віці 79 років. 22.03.2011 року йому була встановлена 2-га група інвалідності, оскільки він майже нічого не бачив. Згідно з випискою з історії хвороби [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні, йому було підтверджено діагноз: глаукома та кардіосклероз, вказано, що він потербував сторонньої допомоги. Спадкоємці на протязі тривалого часу не цікавились станом його здоров»я, не надавали ні матеріальної, ні фізичної допомоги, не відвідували його. Будучи рідними синами [PERSON], нехтували своїми обов»язками по догляду та допомозі своєму хворому батькові, який потребував сторонньої допомоги, як людина похилого віку, інвалід 2-ї групи, хоча проживали неподалеку та мали таку можливість. В зв'язку з цим позивач змушена звернутися із даним позовом до суду. Позивач та її представник в ході судового розгляду позов підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову в звязку з безпідставністю та необгрунтованістю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачі не приходили до покійного, вона їх не бачила, іноді [PERSON] їздив до родичів. Позивач з чоловіком гарно жили, вона за ним доглядала. Знайомі з того часу, як вони всі жили в приватному будинку, а потім його знесли та дали квартири. Перший раз відповідачів побачила на похоронах, до цього не бачила. Покійний ніколи не жалівся, що йому щось потрібне чи чогось не вистачає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона живе в одному підїзді з позивачем та покійним. Це була гарна сімя, не бачила, щоб до покійного приїжджали діти. [PERSON] потребував допомоги, оскільки вже був в роках, однак ніколи не жалівся на дітей, ні на що не жалівся. Покійний був дуже активний. завжди сам ходив, з паличкою його не бачила, їздив на дачу, магазин, в ЖЕК. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вони працювали разом з позивачем та її чоловіком з 2002 по 2011 роки. Покійний розповідав, що з синами були проблеми. вони завжди давали підстави за себе хвилюватись, а поміч від них він не отримував. Покійний з синами бачився, коли [PERSON] потрапив до лікарні, то син в ту ніч ночував в нього. Свідок [PERSON] суду пояснив, що останні декілька років покійний був дуже дивний, стан здоровя погіршився. Жалівся, що вже не ті роки, немає кому допомігти, однак конкретно про допомогу не просив. На жінку не жалівся, поруч з ним завжди була жінка, дітей з ним не було, не відомо, чи [PERSON] спілкувався з дітьми. Свідок [PERSON] суду пояснив, що вона племінниця позитвача, знайома з покійним з 1988 року та проживала в одному будинку до 2010 року, зараз там не проживає. У подружжя були гарні стосунки. В [PERSON] було два сини, які не приходили, не допомагали, однак [PERSON] потрібна була допомога. Свідок [PERSON] суду пояснив, що покійний сам ходив постійно, не потребував допомоги. Свідок [PERSON] підтвердила, що у батька з синами були нормальні родинні відносини, Батько [PERSON] самостійно приїжджав практично кожного місяця до відповідачів, потім, коли був старший, приїжджав раз в три місяці, спілкувався з внуками. Практично сам ходив, розмовляв, адекватно себе поводив, збирав лікарські трави. Коли батько був в лікарні, відповідач відвідував його, купляв ліки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що їх з [PERSON] діялнки були в одному місці. Дружину бачив частіше, ніж покійного, однак [PERSON] не потребував сторонньої допомоги, не жалівся на відсутність допомоги. Свідку відомо, що в [PERSON] були проблеми зі здоровям, він лежав в лікарні. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружились 29.06.1988 року, згідно Свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER]. Відповідно до Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO]. За життя йому на праві приватної власності належала ? частина квартири [ADDRESS], інша ? частина належить [PERSON], відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1993 року. Відповідно до листа КП ВМР «ВМБТІ» від 25.11.2013 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1993 року, виданого виконкомом ВМР народних депутатів на підставі рішення від 26.08.1993 року за № 582, станом на 10.03.1991 року дана квартира має загальну площу 50,9 м?, в тому числі житлову 29,0 м?. Згідно висновку № 1415 будівельно-технічної експертного дослідження від 21.01.2014 року ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 50,9 м? станом на дату оцінки визначена за порівняльним підходом, складає 301201 грн. Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] від.12.11.2012 року у останнього встановлено діагноз глаукома, кардіосклероз. Також [PERSON] було встановлено 2-гу групу інвалідності, відповідно до Довідки до Акту огляду МСЕК Серії 10 ААА № 671237. Згідно вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні вищезазначених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та лікування (абз. 3 ч. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"). Виходячи із роз'яснень, які надав Вищий спеціалізований суд України у своєму листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Позивач в судовому засіданні зазначила, що відповідачі не приймав ніякої участі у долі свого батька, матеріально та фізично не допомагали. Проте в свою чергу відповідачі в ході судового розгляду справи спростували дані свердження, пояснили, що сама позивач чинила їм перешкоди у спілкуванні із батьком за його життя. Суд вважає, що не може бути підставою для задоволення позову наданий позивачем акт від 15 листопада 2013 року (а.с. 41), оскільки підписи осіб в ньому не завірені, а допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили факт ухилення дітей від надання батькові допомоги. Таким чином, позивачем [PERSON] та її представником всупереч статті 60 ЦПК України не було доведено умисного ухилення спадкоємців від надання допомоги спадкодавцеві під час знаходження його у безпорадному стані, а також, що померлий [PERSON] перебував у такому стані та потребував допомоги саме від своїх синів [PERSON] та [PERSON], оскільки як зазначено вище, тільки при встановленні факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи, суд може усунути спадкоємця від права на спадщину. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. У зв»язку із відмовою в задоволенні позову судові витрати слід залишити за позивачем, відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed