Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Гребінківського районного нотаріального округу Іщенко Ігор Миколайович, Гребінківська державна нотаріальна контора, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.11.1985 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу він та його дружина стали проживати [ADDRESS], 1/4 частину якого [PERSON] успадкувала після смерті свого батька, [PERSON], який помер [INFO] Іншу 1/4 частину успадкувала мати його дружини, [PERSON] [INFO] зареєструвала на своє ім'я право власності на 1/2 частину майна. Зазначає, що [INFO] у нього та його дружини народилася дочка, [PERSON]. [INFO] мати [PERSON], [PERSON], померла. Спадкові права на решту 3/4 майна після її смерті успадкувала [PERSON] Вказує, що на момент смерті [PERSON] кількість майна залишалася такою, як була на момент смерті [PERSON] Зазначає, що за період його проживання у домогосподарстві [ADDRESS] із 1985 року по теперішній час, ним було суттєво збільшено розмір і вартість господарства: побудовано гараж, сарай, саж для свиней, літній душ, огорожу, підхідний погріб. В літній кухні облаштовано опалення під газ та підведено газ, в подвір'я та у будинок підведена вода. В будинку та в літній кухні повністю замінені вікна та двері з дерев'яних на металопластикові, облаштовані вхідні металеві двері. Кухня повністю обложена керамічною плиткою, замінений опалювальний котел, побудовано дві вигрібні ями, забетонована підлога в літній кухні та веранді хати, стеля підбита гіпсокартоном. У трьох кімнатах та літній кухні постелений лінолеум. У будинку облаштована ванна кімната. Будівля літньої кухні та веранди будинку облицьовані керамічною плиткою. Усе дворище обгороджене плоским шифером та облаштовані металеві ворота. На території господарства облаштовані бетоні доріжки загальною довжиною біля 100м. Фактично вартість господарства збільшилася удвічі. Зазначив, що у 2006 році ним було отримано споживчий кредит у розмірі 10000 грн. у Гребінківському відділенні Харківської філії АБ «Експрес-Банк», які він витратив на покупку скутера, двох ліжок та газифікацію будинку. Також зазначив, що 27.08.2015 року рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області шлюб між ним на [PERSON] було розірвано. Вказав, що 06.04.2016 року [PERSON] подарувала спірний будинок їхній дочці [PERSON], не повідомивши його про це, що свідчить про приховані наміри відповідачів на подальше його виселення з будинку. Враховуючи вищевикладене, просить суд постановити рішення, яким визнати житловий будинок з по господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], в м. Гребінка, Полтавської області, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Скасувати договір дарування житлового будинку [ADDRESS] від 16.03.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Іщенком І.М. та зареєстрований у реєстрі за № 86. Відповідачі [PERSON], [PERSON] надіслали до суду заперечення, відповідно до яких просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що домоволодіння по [ADDRESS], Полтавської області, ніколи не було спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки було отримано відповідачем [PERSON] у спадок після батьків. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представники відповідачів, [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні, оскільки позивач [PERSON] за час перебування у шлюбі із [PERSON] не здійснював будівництва дому та господарських споруд, оскільки спірний житловий будинок був збудований батьками відповідача, [PERSON] та [PERSON] (літня кухня збудована у 1968 році; житловий будинок збудований у 1971 році; погріб із шийкою збудований у 1979 році; убиральня збудована у 1979 році). Зазначили, що доводи позивача, зазначені у позовній заяві, а також додані до неї письмові докази, не містять жодного належного доказу того, що позивач соєю працею та коштами збільшив вартість господарства вдвічі. У судовому засіданні представники позивачів надали пояснення, аналогічні наданим у запереченнях на позовну заяву. Окрім цього зазначили, що відповідно до чинного законодавства, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Отже, житловий будинок з по господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS], в м. Гребінка Полтавської області, не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON], а був особистою власністю [PERSON], як передбачено ст. 57 СК України. Щодо другої вимоги позивача, яка стосується скасування договору дарування, вказали, що, оскільки спірне майно було особистою власністю [PERSON], бо дісталося їй у спадок від батьків, вона мала повне право як власник реалізувати свої право шляхом відчуження майна на користь дочки [PERSON] Представники третіх осіб, Приватний нотаріус Гребінківського районного нотаріального округ Іщенко І.М. та нотаріус Гребінківської державної нотаріальної контори Михайліченко Т.М., у судове засідання не з'явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 02.11.1085 року, актовий запис № 82 (а.с.18). У шлюбі у сторін народилася дочка, [PERSON] [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Гребінківським районним відділом РАЦС Полтавської області, 10.01.1987 року, актовий запис № 1 та син [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Гребінківським районним відділом РАЦС Полтавської області, 26.08.1993 року, актовий запис № 95 (а.с.18) Заочним рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 27.08.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 20). Із доданих до справи матеріалів вбачається, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.11.1984 року, [PERSON] успадкувала після смерті свого батька [PERSON] 1/4 частину спадкового будинку; відповідно до Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 21.08.2013 року [PERSON] успадкувала 3/4 частини житлового будинку під [ADDRESS] що належав померлій [INFO] [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 03.11.1984 року, зареєстрованого в реєстрі за № 139 на 1/2 частину, Свідоцтва про право на спадщину, виданого 03.11.1984 року, зареєстрованого в реєстрі за № 139 на 1/4 частину. Даний факт також підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.08.2014 року (а.с. 74-76). Заочним рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 28.11.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користування власністю шляхом виселення із житлового приміщення - задоволено. [PERSON] виселено із житлового будинку за адресою: [ADDRESS], м. Гребінка, Полтавської області (а.с. 68-69). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2017 року заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 23.11.2016 року скасовано, постановлено нове рішення, яким у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення із житлового приміщення - відмовлено (а.с.116-119). Постановою Верховного суду від 27 червня 2018 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2017 року скасовано, заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року залишено без змін. Також із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 28.07.2017 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу (а.с 127). Із Висновку № 1813/18/14 судової оціночно - будівельної та будівельно - технічної експертизи від 27.04.2018 року вбачається, що ринкова вартість домоволодіння по [ADDRESS] в м. Гребінка, Полтавської області, визначена порівняльним підходом в стані на 02.11.1985 року, на час складання висновку з округленням складає: 197670 грн. При цьому, дати побудови кожного з об'єктів домоволодіння [ADDRESS] в м.Гребінка, Полтавської області, в дослідницькій частині висновку наведені відповідно представлених на дослідження документів, оскільки інвентаризація домоволодіння станом на 02.11.1985 року не проводилась, тому встановити, які саме будівлі і споруди входили до його складу на зазначену дату неможливо. З огляду на вищезазначені результати ринкової вартості домоволодіння по [ADDRESS] в м.Гребінка, Полтавської області, ринкова вартість даного домоволодіння в стані на 02.11.1985 року складає - 197670 грн., в стані на час складання висновку експертизи - 344150 грн. Виходячи з вищевикладеного, збільшення вартості майна за вищезазначений період складає: 146480грн. (344150-197670), що становить 74,1%. Однак, відповідно до вищевказаного висновку на збільшення ринкової вартості домоволодіння [ADDRESS] за період з 27.05.1989 року по 27.04.2018 року могли вплинути ряд чинників: зміна технічного стану будівель та споруд, пов'язана зі зміною їх фізичного зносу конструктивних елементів, опорядження приміщень житлового будинку в зв'язку з проведенням ремонтно-будівельних робіт, забезпечення будівель домоволодіння мережами газопостачання, водопостачання, влаштуванням в житловому будинку систем газопостачання, водопостачання та опалення, проведення каналізації, влаштування ванної кімнати, будівництво господарських будівель та споруд, а саме : сарай літ. «Ж», літній душ літ. «З», вигрібна яма № 3, ворота № 4, зміна кон'юнктури ринкових цін на житло у м. Гребінка за зазначений період. Збільшення ринкової вартості домоволодіння [ADDRESS] за період із 27.05.1989 року по 27.04.2018 року відбулося за рахунок ряду чинників, наведених в дослідницькій частині висновку. Індекс інфляції при визначенні ринкової вартості домоволодіння [ADDRESS] не застосовувався, тому встановити відсоток інфляції у збільшені ринкової вартості даного домоволодіння не є можливим (а.с. 214-240). На час виникнення спірних правовідносин діяли положення Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР (далі - КпШС України). Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Такі ж положення закріплені у ст. 57 СК України. Відповідно до ст. 25 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружися або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до обєктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою обєкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду обєктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості обєкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкта. Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року (справа № 6-1447цс17). Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що під час шлюбу з відповідачем [PERSON] ними було здійснено за рахунок спільних трудових і матеріальних ресурсів поліпшення будинку, внаслідок яких він істотно збільшився у своїй вартості, в тому числі був здійснений значний обсяг будівельно-ремонтних робіт за рахунок позивача. Питання цінності будинку та здійснених щодо нього поліпшень вирішується шляхом проведення відповідної експертизи, оскільки потребує спеціальних знань. Однак, вирішення питання про те, чи є таке збільшення цінності майна істотним, відноситься до компетенції суду. Разом з тим, оцінивши висновок судової будівельно-технічної експертизи у справі, враховуючи обставини набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування, відсутність беззаперечних доказів щодо особистого вкладу позивача, внаслідок якого збільшилась вартість майна, суд не знаходить підстав для задоволення позову про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, немає підстав для скасування договору дарування від 16.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]

Outcome: dismissed