Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], де просить суд постановити рішення, яким визначити, що їй належить 3/5, а відповідачу [PERSON] - 2/5 ідеальної частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування вимог вказала, що під час перебування у шлюбі з відповідачем ними була придбана у житлово-будівельному кооперативі [NUMBER] кооперативна квартира [ADDRESS]. У зв»язку з розірванням шлюбу рішенням загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу, затвердженим рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради народних депутатів Полтавської області, між нею та відповідачем був проведений поділ вищезазначеної квартири, згідно з яким їй була надана кімната житловою площею 16,8 кв.м., а відповідачу [PERSON] - кімната житловою площею 11,6 кв.м. 16.12.1991 року УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради народних депутатів Полтавської області на її ім.»я було видано свідоцтво [NUMBER] про право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] Проте, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.03.2005 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до неї вказане свідоцтво про право власності на житло було визнано недійсним, визнано за [PERSON] право власності на жилу кімнату площею 11,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS], визнано за нею право власності на жилу кімнату площею 16,8 кв.м. у вказаній квартирі, приміщення кухні, ванної кімнати, туалету, комірки та коридору залишено в загальному користуванні її та [PERSON], інші вимоги залишено без задоволення. Оскільки майно, а саме квартира [ADDRESS], набуте нею та [PERSON] під час перебування у шлюбі, воно є їх спільною сумісною власністю. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У зв»язку з тим, що розмір належної їй частки у спільній сумісній власності не визначений, вона позбавлена права подарувати належну їй частку іншій особі. Так як судовим рішенням визнано за [PERSON] право власності на жилу кімнату площею 11,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS], визнано за нею право власності на жилу кімнату площею 16,8 кв.м. у вказаній квартирі, то вважає, що належна їй ідеальна частка у праві спільної сумісної власності складає 3/5, а ідеальна частка [PERSON] - 2/5 у праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позові, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, встановленому законом, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надіслав. Представник третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г. - Шкіря М.М. - позовні вимоги [PERSON] підтримав, вказав, що оскільки майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], частки співвласників можуть бути виділені у розмірі, запропонованому позивачкою. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (в шлюбі - [PERSON]) та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13.08.1990 року, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER]. Як вбачається з архівної копії рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради народних депутатів № 896 від 22.11.1990 року, рішенням загальних зборів членів ЖСК 73/144 (протокол № 12 від 19.11.1990 року) проведено розділ двокімнатної квартири № 133 між [PERSON] та [PERSON] у зв»язку з розірванням шлюбу, при цьому [PERSON] надана кімната житловою площею 11,6 кв.м., а [PERSON] надана кімната житловою площею 16,8 кв.м., цим же рішенням [PERSON] прийнято в члени кооперативу. Вказаним рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради народних депутатів № 896 від 22.11.1990 року затверджено рішення загальних зборів членів ЖСК 73/144 в частині поділу квартири та прийняття в члени ЖСК [PERSON] 16.12.1991 року [PERSON] отримано свідоцтво [NUMBER], видане Кременчуцьким УЖКГ на її ім"я про право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS]. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2005 року в справі № 2-790 позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та визнання права власності на частину квартири задоволений частково: свідоцтво [NUMBER], видане Кременчуцьким УЖКГ 16.12.1991 року на ім"я [PERSON] про право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] визнано недійсним, визнано за [PERSON] право власності на жилу кімнату площею 11,6 кв.м. в кооперативній квартирі [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на жилу кімнату площею 16,8 кв.м. в кооперативній квартирі [ADDRESS]; приміщення кухні, ванної кімнати, туалету, комірки та коридору в кооперативній квартирі [ADDRESS] залишено в загальному користуванні [PERSON] і [PERSON]; позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину загальної площі кухні, ванної кімнати, туалету, комірки та коридору, що складають 11,4 кв.м. в кооперативній кварирі [ADDRESS], залишено без задоволення; вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказане рішення не оскаржувалося сторонами та набрало законної сили 03.04.2005 року. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Згідно ст..355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до положень частини 1 статті 356, статті 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В силу ст..368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.370 ЦК співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] не належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Як вбачається з судового рішення від 02.03.2005 року, яке набрало законної сили, за кожною із сторін визнано право власності на окремі кімнати в квартирі, приміщення кухні, ванної кімнати, туалету, комірки та коридору залишено в загальному користуванні, відмовлено в задоволенні вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину загальної площі кухні, ванної кімнати, туалету, комірки та коридору. При цьому рішенням також встановлено, що остаточну вартість квартири сторони сплачували окремо, останній внесок сплачено [PERSON] 31.01.1992 року, тобто після розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] також не заперечувала, що до розірвання шлюбу вартість квартири оплачувалася нею та відповідачем разом, після розірвання шлюбу остаточну вартість квартири сторони оплачували окремо. При цьому право власності, визнане рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.03.2005 року, було 01.06.205 року помилково зареєстровано у КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» як право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на всю квартиру [ADDRESS]. Правовстановлюючим документом є саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.03.2005 року, яке набрало законної сили, тому у сторін не виникло право спільної сумісної власності на майно, а отже відсутні підстави для задоволення поову. Позивачці в судовому засіданні неодноразово роз»яснювалися її права, в тому числі право змінити підставу позову, порядок оскарження судового рішення, а також обов»язок довести суду обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, і наслідки недодержання вказаних вимог. Крім того, позивачем [PERSON] в суді не доведено, що відповідач [PERSON] порушив її права. На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed