Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

03 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «Ремонтно-інструментальний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.12.2014 року по 03.10.2016 року в розмірі 28762 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] з 2005 року працювала на ЗАТ "Ремонтно-інструментальний завод" на посаді головного бухгалтера та з червня 2008 р. на посаді провідного економіста. 01.12.2014р., позивачка була звільнена з роботи в зв'язку з скороченням штату, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці. На підприємстві несвоєчасно виплачувалась заробітна плата, тому станом на 01.12.2014р. за наявною у позивачки інформацією, заборгованість перед [PERSON], як працівником, по виплаті розрахункових коштів (в т.ч. заробітної плати, відпускних,компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасну виплату зарплати) становила 46 249,34грн. (відповідна до поданого розрахунку). Першу частину заборгованості по заробітній платі було виплачено позивачу на виконання рішення Шевченківського суду м. Львова від 29.05.2015р. у справі №2/466/1227/15, органами державної виконавчої служби 08 вересня 2015р. у сумі 31249,34 грн. Другу частину їй було виплачено на виконання рішення Шевченківського суду м. Львова від 27.07.2015р. у справі №2/466/1922/15 у сумі 37378,47грн., з них 15000грн. заборгованість по з/п 29 вересня 2016р. Таким чином, при звільнені позивача з посади, з нею не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням Конституції України, КЗпП України. Також, зазначення обставини, щодо відсутності коштів на здійснення розрахунку по заробітній платі, не є підставою для її невиплати, а тому дані кошти повинні бути спачені позивачці в обов'язковому порядку. Крім того, оскільки з дня її звільнення відповідач не сплатив заробітну плату, тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КзпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 01.12.2014 р. по день фактичного першого звернення до суду, а саме по 17.03.2015 р., що складає 107 діб. У відповідності до бухгалтерських розрахунків середньоденна заробітна платня з урахуванням календарних днів, встановлена у розмірі 143,81 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки на користь [PERSON] становить: 143,81 * 107 = 15 387,67грн. Та з 17.03.2015р. (день першого звернення до суду) по день фактичного другого звернення до суду, а саме по 18.06.2015р., що складає 93 доби. У відповідності до бухгалтерських розрахунків середньоденна заробітна платня з урахуванням календарних днів, встановлена у розмірі 143,81 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки на користь [PERSON] становить: 143,81*93= 13 374,33грн. Вважає, що всього на її користь підлягає стягненню: 15387,67+13374,33=28762 грн. Враховуючи вищевикладене, змушена звернутися в суд для захисту своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надавши аналогічні пояснення, які викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 2005 року працювала на ЗАТ "Ремонтно-інструментальний завод" на посаді головного бухгалтера, а з червня 2008 р. на посаді провідного економіста. 01.12.2014р. позивачка була звільнена з роботи в зв'язку з скороченням штату, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці. На підприємстві несвоєчасно виплачувалась заробітна плата, тому станом на 01.12.2014р., заборгованість перед [PERSON], як працівником, по виплаті розрахункових коштів (в т.ч. заробітної плати, відпускних, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасну виплату зарплати) становила 46 249,34грн. Першу частину заборгованості по заробітній платі було виплачено позивачу на виконання рішення Шевченківського суду м. Львова від 29.05.2015р. у справі №2/466/1227/15, органами державної виконавчої служби 08 вересня 2015р. у сумі 31249,34 грн. Другу частину їй було виплачено на виконання рішення Шевченківського суду м. Львова від 27.07.2015р. у справі №2/466/1922/15 у сумі 37378,47грн., з них 15000грн. заборгованість по з/п 29 вересня 2016р. У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки про день фактичного розрахунку. Відтак, оскільки з дня звільнення позивачки, відповідач не сплатив заробітну плату, тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КзпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 01.12.2014 р. по день фактичного першого звернення до суду, а саме по 17.03.2015 р., що складає 107 діб. У відповідності до бухгалтерських розрахунків середньоденна заробітна платня з урахуванням календарних днів, встановлена у розмірі 143,81 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки на користь [PERSON] становить: 143,81 * 107 = 15 387,67грн. Та з 17.03.2015р. (день першого звернення до суду) по день фактичного другого звернення до суду, а саме по 18.06.2015р., що складає 93 доби, тобто, 143,81*93= 13 374,33грн. Обчислення середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати. Згідно із розрахунку, який наданий позивачем та не оспорювався відповідачем, всього на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню: 15 387,67+13 374,33=28762 грн. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством. Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.12.2014р. по 03.10.2016р., яка підлягає сплаті позивачу відповідачем, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України складає 28762 грн. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved