Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач заявила даний позов. Зазначила, що від шлюбу з відповідачем у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. У 2006 році позивач звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2006 року було стягнуто з відповідача на утримання доньки аліменти у розмірі ? всіх видів доходів відповідача, але не менше встановленого мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2006 року і до досягнення донькою повноліття. Деякий час відповідач виконував рішення суду та сплачував аліменти. З квітня 2011 року відповідач припинив виплати аліментів, та по сьогоднішній день їх не сплачує. Утримання доньки ставить її у скрутне матеріальне становище. Заборгованість по аліментах становить з 01 березня 2012 року по 17 березня 2015 року складає 13605 гривень 30 копійок. Сума неустойки за прострочення сплати аліментів з 01 березня 2012 року по 17 березня 2015 року становить 74528 гривень 60 копійок. Тому вона вимушена звернутись до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні відмовилась від частини позовних вимог. Просила суд не стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, так як вже є рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2006 року про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки і дане рішення вступило в законну силу. В іншій частині позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився. Надав суду письмове заперечення у якому зазначив. Позовні вимоги позивача не визнав, вважає їх необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення. Починаючи з 01 березня 2012 року по 01 липня 2013 року він мав змогу заплатити позивачу 200 гривень у листопаді місяці, оскільки не мав постійного доходу та роботи, жив за рахунок своєї матері та дружини. Починаючи з 01 серпня 2013 року по 01 листопада 2014 року він маже щомісячно виплачував позивачу аліменти. Також, зазначив, що від свого обов»язку як батька відносно своєї доньки він не відмовляється. Заборгованість по аліментах виникла у зв»язку з тим, що у нього важкий матеріальний стан, він ніде не працює, на утриманні є ще одна малолітня дитина. З яких розрахунків позивач нарахувала таку суму заборгованості по аліментах він розуміє. Просить суд справу слухати у його відсутність. У задоволенні позовних вимог відмовити.0 позов визнав частково, суду пояснив, що не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості по аліментах, проте пеня нарахована невірно, не заперечує проти стягнення з нього 9411 гривень пені. Просить суд врахувати його важке матеріальне становище, а також те, що він ніде не працює. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Шполянського районного управління юстиції у судове засідання не з»явився, надав письмове клопотання з проханням слухати справу у його відсутність. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини . Із копії свідоцтва про народження серії1-АМ №189961 (а.с.5) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2006 року (а.с.6) встановлено, що з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2006 року і до досягнення дочкою повноліття. Із ксерокопій квитанцій про переказ коштів (а.с.26-29) встановлено, що відповідач не систематично, але сплачує аліменти. \~ \~\~\~\~Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до положень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів", на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норми ст.196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості по аліментах й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Однак, під час розгляду справи позивачем не було надано доказів її права вимагати стягнення сплати неустойки, оскільки для стягнення неустойки необхідно встановити факт заборгованості за аліментами саме з вини відповідача. Але, як вбачається із матеріалів справи, аліменти сплачувались відповідачем. Крім цього, стягнення ж з відповідача заборгованості за аліментами повинно здійснюватися в рамках вже існуючого виконавчого провадження зі стягнення аліментів за виконавчим листом №2-1341 від 28 листопада 2006 року. З огляду на зазначене, суд вважає недоцільним перевірку доводів позивача щодо існуючої заборгованості по аліментах, оскільки вказані обставини повинні бути враховані державною виконавчою службою під час визначення розміру заборгованості за аліментами та/або їх стягнення з відповідача в рамках існуючого виконавчого провадження. Враховуючи те, що в судовому засіданні не встановлено вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, з таких підстав, суд відмовляє у задоволенні позовним вимог.

Outcome: dismissed