Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на майно, в тому числі і на житловий будинок з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд в якому [PERSON] на момент смерті проживав та був зареєстрований. Будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належав спадкодавцю [PERSON] на праві спільної сумісної власності з дружиною - [PERSON] , яка приходиться позивачу мамою. Оформляючи спадщину, позивачу стало відомо, що зазначений будинок набутий її матір`ю у власність на підставі договору Дарування від 26.03.2005 р. та, нотаріус повідомила, що будинок не є спільною власністю подружжя і не є майном спадкодавця. Позивач зазначає, що з дати набуття у власність даного будинку, її батьки разом відбудовували непридатне для проживання домоволодіння, проводили ремонтні роботи. Внаслідок спільних трудових та грошових затрат батьків позивача, приватний будинок по [ADDRESS] значно збільшився в розмірах, було проведено внутрішній та зовнішній євроремонт з нових будівельних матеріалів, придбано нову побутову техніку, нові меблі та інше. Свою квартиру батьки подарували меншій їхній доньці, [PERSON] , а самі переїхали жити до вказаного будинку. Відповідач [PERSON] відмовилася від спадкування після смерті свого чоловіка, але при цьому, відповідач приховала від нотаріуса, що житловий будинок по [ADDRESS] належить до спільної сумісної власності подружжя - батьків позивача, що наразі унеможливлює прийняття позивачем спадщини після смерті її батька, оскільки вказаний будинок не входить до спадкової маси. Позивач, уточнивши в підготовчому судовому засіданні свої позовні вимоги, просить суд встановити, що спірний будинок з відповідною частиною господарських та побутових будівель і земельна ділянка, на якій знаходить будинок, перебували у спільній сумісній власності подружжя - батьків позивача. Позивач просить визначити частку її померлого батька у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд і земельну ділянку на якій знаходиться будинок, та визначити частку позивача і право власності на цю частку позивача, в порядку спадкування за законом, на житловий будинок з відповідною частиною господарських та побутових будівель за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку за цією ж адресою. В судовому засіданні позивач підтримала уточнений позов. Відповідач та її представник позов не визнали. Матеріали справи містять відзив на позовну заяву (а.с.39-41) Третя особа [PERSON] позов не підтримала. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Позивач [PERSON] , приходиться донькою [PERSON] . Наведені обставини підтверджуються зібраними матеріалами справи (а.с.15,16). З копії матеріалів спадкової справи вбачається, що 12.03.2018 року в Першій Білоцерківській міській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа до майна померлого [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] заповіту не склав. Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] , [PERSON] , як діти спадкодавця, та [PERSON] , як дружина спадкодавця. Позивач та її сестра [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка (а.с.60-118). Встановленим є те, що 26.03.2005 року за договором дарування [PERSON] та [PERSON] набули у власність в рівних частках 8/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд за адресою : [ADDRESS] . Наведене підтверджено договором дарування (а.с.44). Відповідно до рішення Білоцерківської міської ради 17 сесії 06 скликання №422 від 28.12.2011 р. відповідач [PERSON] отримала у власність земельну ділянку площею 0,0105 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою : [ADDRESS] (а.с.188). Матеріали справи містять відповіді нотаріуса на заяви позивача про видачу Свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] з яких вбачається, відмова нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину через відсутність доказів наявності у спадкодавця права власності на будинок [ADDRESS] (а.с.113). Позивач, підтримуючи позов суду пояснила, що її батьки в 2005 році придбали частину будинку [ADDRESS] . Цей будинок був непридатний для проживання. [PERSON] з [PERSON] , як подружжя, разом, спільними коштами відбудували частину будинку, провели сучасний ремонт, переїхали проживати до нього та зареєстрували своє місце проживання в будинку. Після смерті свого батька [PERSON] , позивач має намір успадкувати частину майна, що належала йому і хоча право власності на спірний будинок не було зареєстровано за [PERSON] , позивач вважає, що суд має підстави визнати спірний будинок спільним майном подружжя, тобто майном її батьків, та виділити частку її батька і визначити право за позивачем на спадкування тієї частки. Відповідач заперечуючи позов, суду пояснила, що разом з чоловіком за життя розпорядилися своїм майном, придбали донькам житло. Частина будинку [ADDRESS] 2005 році була подарована їй та її доньці [PERSON] Відбудовою, ремонтом будинку займалася [PERSON] разом зі своїм чоловіком. На той час [PERSON] тяжко хворів, не мав змоги працювати, будувати. Третя особа [PERSON] , суду пояснила, що вона зі своїм чоловіком відбудовували частину будинку [ADDRESS] , а її батько [PERSON] , будучи хворим, лише, допомагав глядіти онуків. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.1 ст. 57 СК України Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. З наданого суду Договору дарування частини будинку від 26.03.2005 року вбачається, що власниками 8\\25 частин будинку [ADDRESS] , в рівних частинах, є [PERSON] і [PERSON] , дошлюбне прізвище якої [PERSON] . Зазначений Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим номером 1-1627. Судом встановлено, що за життя [PERSON] не оскаржував Договір дарування від 26.03.20105 року за яким його дружина та молодша донька отримали у дар 8/25 часток житлового будинку [ADDRESS] . Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1, ч.2 ст. 62 СК України Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як було зазначено вище, відповідач та третя особа набули у власність частину спірного житлового будинку на підставі договору дарування. Як відповідач так і третя особа в судовому засіданні ствердили, що відбудовою та ремонтом цього будинку займалася [PERSON] зі своїм чоловіком. [PERSON] був пенсіонером, хворів та не мав змоги і коштів відбудовувати вказане домоволодіння самостійно. Відповідач надала суду докази незадовільного стану здоров`я [PERSON] Медичні довідки містять інформацію, що з 2003 року у [PERSON] розпочалися хронічні захворювання, які призвели до смерті (46,47,48). Позивачем не надано жодного доказу в підтвердження того, що будинок [ADDRESS] був відбудований внаслідок спільних трудових та грошових затрат її батька та матері. Факт реєстрації та проживання подружжя [PERSON] і [PERSON] з 2015 року в будинку [ADDRESS] не є підставою для визнання даного помешкання їх спільною сумісною власністю. Згідно ст. ст. 12,81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду її позовних вимог.

Outcome: dismissed