Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

05 жовтня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з уточненими під час судового розгляду справи позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «МПС ВЕГА» смт.Ярмолинці Хмельницької області про стягнення нарахованої,але не виплаченої заробітної плати, посилаючись на те, що 01 лютого 2007 року була прийнята на роботу у ТОВ «МПС ВЕГА» на посаду секретаря. За період з лютого 2007 року по березень 2015 року включно, позивачці була нарахована заробітна плата в розмірі 53515,04 грн., що підтверджується листом Державної податкової інспекції у Соломянському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 31.07.2015 року №2172/Г/26-58-11-05-08, довідкою ТОВ «МПС ВЕГА» та виписками по банківським рахункам, відкритим у ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК». Однак, нараховані суми товариством виплачені не були, у звязку з чим вони підлягають стягненню відповідно до вимог ч.2 ст.233 КЗпП України в якій визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Заборгованість по заробітній платі виникла, починаючи з лютого 2007 року по березень 2015 року, позивачка вважає за необхідне стягнути заборгованість разом із сумою компенсації за порушення строків її виплати в розмірі 39924,84 грн., згідно доданого розрахунку, за період з 01 квітня 2007 року по 30 червня 2015 року, а тому звернулася до суду і просила стягнути з відповідача 93439,88 грн.. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі, оскільки, як пояснила позивачка, з 01.02.2007 року вона працювала секретарем директора ТОВ «МПС ВЕГА» і жодного разу не отримувала заробітну плату і у відомостях про отримання заробітної плати не розписувалася. В 2008-2011 роках була у декретній відпустці. Вважають, що виплата позивачці заробітної плати нічим не підтверджується. Представник відповідача по довіреності [PERSON] позов не визнав і пояснив суду, що згідно книги обліку заробітної плати видно, яка заробітна плата нараховувалася позивачці, яка сума виплачувалася і сплачено податків. На даний час заборгованості по заробітній платі перед позивачкою немає і про це також свідчать відомості про отримання заробітної плати та акт перевірки податкової інспекції. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, представників сторін, свідка, вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 01.02.2007 року прийнята на роботу на посаду секретаря (наказ № 3-к від 01.07.2007р.) і 03.06.2015 року звільнена з посади згідно п.4 ст.40 (за прогули) КЗпП України (наказ № 03-к -15р. від 3.06.2015р.), що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу про звільнення № 03-к -15р. від 03.06.2015 р. Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України "у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком". Конституційний Суд України 15 жовтня 2013 року у справі №1-13/2013 №8-рп/2013 в аспекті конституційного звернення дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Слід зазначити, що єдиним достовірним джерелом підтвердження виплати заробітної плати позивачу є платіжні відомості, оскільки виплата заробітної плати на підприємстві відповідача здійснювалася виключно через касу підприємства. Представником відповідача надано відомості на виплату грошей позивачці [PERSON] за лютий 2012 року по березень 2015 року, які оглянуті в судовому засіданні, а також акт від 01.09.2014 р. №72/22-09-22-01/34412426 про результати перевірки ТОВ «МПС ВЕГА» Камянець Подільською обєднаною державною податковою інспекцією за період з 01.07.2011 по 31.12.2013 р. згідно якого видно, що перевіркою своєчасності виплати найманим працівникам доходів у вигляді заробітної плати не встановлено порушень. На підставі наказу №3 від 10.02.2012 року про виділення для знищення документів,що не підлягають зберіганню видно, що відповідачем знищені відомості на видавання заробітної плати,гонорарів, матеріальної допомоги та інших виплат за 2007-2012 роки, що підтверджується доданими актами № 1 від 24.02.2012 року та від 26.02.2015 року. Враховуючи викладене, суд не знайшов підтвердження факту наявності заборгованості по заробітній платі, а тому вимоги позивача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з лютого 2007 року по березень 2015 року в розмірі 53515,04 грн. разом з компенсацією у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 39924,84 грн. задоволенню не підлягають. Позивачка [PERSON] не надала суду достовірних та належних доказів не виплати її заробітної плати відповідачем і такі докази не встановлені судом, а також не довела суду, що підписи, які є у відомостях про виплату заробітної плати [PERSON] їй не належать.

Outcome: dismissed