Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. Позов обґрунтований тим, що відповідач не приймає участі в утриманні спільних малолітніх дітей, які проживають разом з позивачкою, у зв`язку із чим, з нього за рішенням суду слід стягнути аліменти на їх утримання, на користь позивачки, як того з батьків, разом з яким проживають діти. Позивачка, у судове засідання не з`явилась, її представником адвокатом Тимошенком Д.В. до суду подана заява, в якій повідомлено про неможливість виконання ухвали суду від 23 червня 2021 року, про визнання явки позивачки обов`язковою, оскільки позивачка перебуває за кордоном, та не відомо чи зможе прибути в Україну, з огляду на що, просив розгляд справи провести без участі позивачки та її представника, за наявними матеріалами. Відповідач, у судове засідання не з`явився, про причини неявки та їх поважність суду не повідомив, відзив не подав, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення судового засідання, чи будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, або заяв про поновлення або продовження процесуальних строків, встановлених нормами ЦПК України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від учасників справи до суду не надходило. Суд зазначає, що ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року, було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Нормами ч. 1 ст. 275 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться (ч. 3 ст. 279 ЦПК України). Ухвалою суду від 23 червня 2021 року, з огляду на зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, та наявних у справі представлених позивачкою письмових доказів на підтвердження факту проживання малолітніх дітей разом з нею, явка позивачки судом була визнана обов`язковою. Суд зазначає, що відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Як було зазначено вище, ухвала суду позивачкою проігнорована, та у жодне із призначених судових засідань вона не з`явилась. Суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи вищезазначене, зважаючи на те, що заяв від учасників справи про відкладення розгляду справи, поновлення чи продовження процесуальних строків, для вчинення будь-яких процесуальних дій, у відповідності до положень ЦПК України, до суду не надходило, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд приходить до переконання про проведення розгляду справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів (за наявними матеріалами). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу, М-2017-2, посвідченого в Офісі секретаря муніципалітету бюро реєстрації шлюбів, Нью-Йорк, Сполучені Штати, засвідчено, що [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою [ADDRESS], та [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою [ADDRESS] , уклали шлюб 19 січня 2014 року в Офісі секретаря муніципалітету, Нью-Йорк, NY 10013, Сполучені Штати (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження №156-17-030089 від 13 квітня 2017 року, [PERSON] народилась [INFO] , в місті Нью-Йорк, район Бруклін, та її батьками записані: мати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження №156-17-030089 від 13 квітня 2017 року, [PERSON] народилась [INFO] , в місті Нью-Йорк, район Бруклін, та її батьками записані: мати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991року, №789XII 78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», також зазначено про те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом, та за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондує з положеннями ч. 1 ст. ст. 81 ЦПК України, якою встановлений обв`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦП К України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З досліджених судом представлених позивачкою в обґрунтування своїх позовних вимог письмових доказів жодним чином не вбачається доведеність факту проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з позивачкою, тобто не доведено існування передбаченої законом підстави для присудження коштів на утримання дітей (аліментів) за рішенням суду на користь позивачки, як того з батьків, разом з яким проживають діти. Як було зазначено вище, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Ухвалою суду від 23 червня 2021 року, з огляду на наявні у справі письмові докази на підтвердження факту проживання малолітніх дітей разом позивачкою, її явка судом була визнана обов`язковою. Однак, вищевказана ухвала суду позивачкою проігнорована, у жодне із призначених судових засідань вона не з`явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Враховуючи наведене, з огляду на недоведеність обставин, що підтверджують заявлені позивачкою позовні вимоги, у суду відсутні правові підстав для задоволення даного позову.

Outcome: dismissed