Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

31 жовтня 2018 року позивачка звернулася у суд з позовом до відповідачів про усунення від права на спадкування. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у складі однокімнатної квартири у [ADDRESS] , де вона зареєстровнана, та 1\\4 частки житлового будинку в [ADDRESS] , та іншого рухомого майна. Спадкоємцями померлого є позивач, яка перебувала з ним у шлюбі з 20 червня 2006 року, та донька померлого [PERSON] та син [PERSON] . Позивач зазначає, що вона здійснювалал догляд за психічно хворим чоловіком на протязі 6 років, ніхто з дітей [PERSON] , їх не відвідував і не допомагав. Померлий був інвалідом І групи по психічному захворюванню, страждав на інші хвороби - ішемічну хворобу серця, кардіосклероз, серцеву недостатність, дисцикуляторну енцефалопатію, деменцію. Потребував постійногог стороннього догляду. Пере смертю лікувався на стаціонарі з 21 червня 2018 року і діти не відвідували його в лікарні, не надавали матеріальної допомоги на придбання дорогих ліків. Оскільки [PERSON] мав похилий вік та тяжку хворобу, у зв`язку з чим знаходився у безпорадному стані, а відповідачі ухилялися від надання йому допомоги, [PERSON] просить усунути відповідачів від права на спадкування за законом після смерті батька . Ухвалою суду від 29.01.2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову - задоволено. Заборонено приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко Валентині Василівні видавати свідоцтво про право спадкування після смерті [PERSON] його дітям сину [PERSON] та донці [PERSON] . Ухвалою суду від 29.01.2019 року про забезпечення доказів витребувано у Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко Валентини Василівни завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , № 18/2018. 08 лютого 2019 року від представника відповідача адвокатки Хомік Н.А, надійшов відзив на позов, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позову. Так , на думку відповідача, позивачем не доведено факт потребування померлим матеріальної допомоги, факт моживості надання відповідачами такої допомоги, а аткож факт умисного ухиляння відповідачів від наданні допомоги батькові. Зазначила, що [PERSON] , має двох малолітніх дітей 2006 р.н. та 2013 р.н., проживає у м.Одеса посьійно з 2008 року та отримує дохід за 2017-2018 роки близько 9000 грн в середньому, що е дозволяло їй надавати допомогу батькові. 20 любтого 2019 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому звертає увагу суду на те, що відповідачка належним ином не обгрунтувала свою неможливість надавати допмомгу батькові. адже жодного разу не поцікавилася станом батька і не запропонуала будь-яку допомогу, проживаючи у сусідньому м.Одесі. 18 березня 2019 року від представника відповідача адвокатки Хомік Н.А, надійшли заперечення на відповідь на відзив на позов. 01 квітня 2019 року від представника позивачкип адвоката Арбатського О.В, надійшла додаткова відповідь на відзив, в якій звернкув увагу судуд на те, що відсутність своє вини у виконанні зобовязань ( а в даному випадку це невиконання своїх обовязків щодо утримання батька) повинна доводити особа, яка порушила зобовязання. Отже саме [PERSON] , повинна довести свою неспроможність надавати тяжко хворому батьку матеріальну допомогу. В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. [PERSON] , суду пояснила, що протягом усього життя з чоловіком вона ніколи не бачила його дітей, діти не відвідували батька, ен цікавилася його станом здоров`я. В 2008 році у нього стався перший епілептичний напад, останні три роки до смерті він дуже тяжко хворів , не розмовляв, не приймав їжу самостійно, не ходив самсотйно в туалет. за час хвороби 7 раз лікувався стаціонарно. Діти не мали звязку з батьком зовсім,не були присутні ні на його похованні , ні на похованні рідної бабусі ( матері [PERSON] ) в 2013 році З 2012 року померлий був визнаний судом недієздатним, вона виконували функції соціального працівника по догляду за ним, діти ж жодного разу не допомогли. Вона також до них не зверталася по допомогу, адже не знала ні їх номеру телефону, ні місця їх проживання. Представники відповідача [PERSON] адвокатка Хомік Н.А. в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення, зазначивши про необгрунтованість вимог позивача. Звернула увагу суду на те, що позивачка жодного раззу не зверталася до відповідачів по допомогу, діти не знали про хворобу батька. Дійсно вони протягом останніх років зовсім не спілкувалися з батьком, так сталося з вини обох сторін, в тому числі через сталення нової дружини батька. Знає , що [PERSON] ще в 2014 році зустрічав батька , питав, чи не потребує той допомоги, але батько зазначив, що усім забезпечений. Наразі [PERSON] відмовився від спадкування на корситьь сестри [PERSON]. Самам вона проживає в м.Одеса, має двох малаолітніх дітей, має проблеми з здоров`єм, отже також не могла надавати абатькові фізичну допомогу. Позивачка ж отримувала державну соціальну допомогу як особа, що здійснює догляд за особою інвалідом першої групи, що свідчить про те, що [PERSON] не потребував такої допомоги і від дітей. До того ж , позивачка могла за бажанням легко дізнатися, де проживають діти чоловіка, проте свідомо не повідомляла їх про хворобу батька, як і не повідомила про його смерть. Вважає, що відсутній факт свідомого ухиляння відповідачів від наданні допомоги батькові. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не зявився, повідомлявся судом неодноразово належним чином, відзиву не надав. За повідомленням представника відповідаач [PERSON] , проживає за межами м.Миколаєва, оскільки відмовився від совєї частки спадщини на користь сестри не має наміру брати участь у судовому засіданні. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2006 року та постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] від попереднього шлюбу., [PERSON] , , [INFO] , є сином [PERSON] , від попереднього шлюбу. [INFO] [PERSON] , помер , що підтверджується даними свідоцтва про смерть, виданого 28 липня 2018 року (повторно) Миколаївським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: у [ADDRESS] , де вона зареєстровнана, та 1\\4 частки житлового будинку в [ADDRESS] , які йому належали на праві приватної власності. 31 липня 2018 року приватним нотаріусом Миколаївськогог міського нотаріального округу Філіпенко В.В. заведено спадкову справу № 18/2018 щодо майна померлого [PERSON] , з якої вбачається, що 31 липня 2018 року із заявою про прийняття спадщини за законом до звернулась донька померлого [PERSON] як спадкоємиця першої черги відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, після чого 11 вересня 2018 року із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернулась дружина померлого [PERSON] 31 липня 2018 року до нотаріуса звернувся [PERSON] , з заявою про відмову від налеежної йому частки у спадщині, яка залишилася після смерті спадкодавця- рідного батька [PERSON] , на користь дочки померлого [PERSON] . На час розгляду справи у встанволений законом строк заява не відкликана. Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.12.2013 року за заявою [PERSON] визнано [PERSON] , [INFO] , недієздатним та встановлено опіку та призначено [PERSON] опікуном над недієздатним [PERSON] Актом амбулаторною судово-психіатричної експертизи № 532 від 12.11.2013 року встановлено, що [PERSON] виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу, внаслідок чого він не є спроможним розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Миколаївської спеціалізованої МСЕК від 09 квітня 2012 року [PERSON] була встановлена I група "Б" інвалідності безстроково, зазначено, що він потребує постійного стороннього догляду та нагляду. З 21 червня 2018 року по 26 червня 2018 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні міської лікарні № 3 м.Миколаєва, з 26.06.2018 по 06.07.2018 року- у міській лікарні № 1 у звязку з пневмонією. Про те, що відповідачі не відвідували батька під час стаціонарного лікування та не надавали на той час матеріальної допомги на придбання ліків - відповідачами не заперечується. Разом з тим, жодних інших доказів лікування померлого у медичних установах, як і доказів на придбання ліків чи інших витрат на лікування - в матеріалах справи відсутні і позивачкою не надані. Не надані позивачкою і підтверджуючі документи того ( в тому числі і покази свідків), що останні три роки перед смертю [PERSON] , самостійно себе не обслуговував. Згідно Довідки Департаменту праці та соціального захисту населення Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району ММР , [PERSON] . перебувал на обліку у відділ соціальних виплат Управління та отримувала державну соціальну допомогу по догляду за особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу ( утриманець [PERSON] , [INFO] ). Допомогу отримувала з 01.04.2014 року по 31.07.2018 року. Матеріалами справи підтверджується ( копіями квитанцій на придбання медичних препаратів) , що на стаціонарне лікування [PERSON] витрачено [PERSON] , за червень-липень 2018 року близько 13 000 грн. на поховання позивачка витратила 16820 грн. ( квитанція № 62 від 10.07.2018 року). Також матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] , отримувала соціальну допомогу по догляду за [PERSON] у встанволеному законом розмірі ( 1450-1854 грн за 2017-2018 роки) та пенсію [PERSON] , у розмірі ( 1854-2181 грн за ті ж роки) Допитана в якості свідка сусідка позивачки [PERSON] суду пояснила, що протягм багатьох осьанніх років вона не бачила дітей [PERSON] у нього вдома. Чи вони зустрічалися, чи спілкувлися, чи зверталися до дітей по допомогу - їй не відомо. Допитані в якості свідків [PERSON] , яка є хрещеною відповідача, та [PERSON] , яка є матір`ю відповідачів, суду пояснили, що відповідачі дійсно багато років не спілкувадися з батьком, але така ситуація склалася з вини позивачки. До 2014 року приблизно вони іноді зустрічалися у місті , проте [PERSON] завжликазав, що йому нічого не потрібно. Як зв`язатися з відповідачами знав голова кооперативу будинку, сестри померлого, з якоми дуже рідко спілкувалася позивачка, принаймні у неї були їх номера телефонів, отже за бажанням [PERSON] вона могла знайти контакти відповідачів і звернутися до них по допомогу. Натомість, коли цей голова кооперативу побачив, що дітей немає на похованні [PERSON] , він сам і повідомив їм чи їх матері про смерть батька. Предметом спору у даній справі є усунення спадкоємця від права на спадкування за законом з підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Відповідачі є спадкоємцями за законом майна померлого як його дочка та син, і цей факт не заперечується сторонами. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008). Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішення такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, хворобу та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Позивачка, звертаючись з позовом, посилалась на те, що відповідачі не доглядали батька та не надавали ніякої допомоги, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані тому вважає, що вони повинні бути усунені від спадкування. Проте, враховуючи наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позивачкою не доведено факт ухилення відповідачів від надання допомоги своєму батькові, винної поведінки останніх (зокрема, відмова від надання допомоги батькові), постійну потребу спадкодавця у допомозі саме відповідачів, що в силу статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Так, сторонами не заперечується той факт, позивачка, будучи дружиною померлого здійснювала всі необхідні дії по догляду за останнім, отримувала за це відповідну державну соціальну допомогу, матеріали справи не містять доказів того, що спадкодавець потребував іншої сторонньої допомоги, окрім догляду позивачкою, та що відповідачів просили про надання такої допомоги, а вони відмовили - тобто відсутні докази того, що ухилення відповідачів від допомоги батькові повязане з їх винною поведінкою, що вони усвідомлювали свій обовязок, мала можливість його виконнувати, але не вчиняли необхідних дій. Таким чином, оскільки матеріалами справи не доведено, що допомоги позивачки [PERSON] померлому [PERSON] не вистачало і він потребував допомоги відповідачів, які ухилялися від надання такої допомоги спадкодавцеві, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачки. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed