Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.03.2011 року в розмірі 20749,00 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого позивачем був наданий відповідачу кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач не виконував умови кредитного договору, виникла заборгованість по договору, що станом на 31 серпня 2016 року становить 20749 грн. 00 коп. Сторони в судове засідання не зявилися. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 10.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого позивачем був наданий відповідачу кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг боржник за кредитним договором зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його користування, за перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісії, передбачені умовами договору. У зв'язку з тим, що відповідач не виконував умови кредитного договору, тобто щомісячно не здійснював часткове погашення кредиту та не сплачував відсотки за користування кредитом відповідно графіку, виникла заборгованість за наданим кредитним договором. Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2016 року складає 20749,00 гривень. Як зясовано судом, відповідач [PERSON] помер 15 червня 2015 року (а.с. 52). З метою встановлення можливості замінити відповідача у справі його правонаступником, судом направлено запити до Тарутинської державної нотаріальної контори Одеської області, Тарутинської селищної ради Одеської області, чи є спадкоємці після смерті [PERSON] та чи прийняли вони спадщину. Згідно відповідей, які надійшли до суду, спадкова справа на майно померлого [PERSON] не відкривалася та до складу його сімї на момент смерті входила лише співмешканка [PERSON] (а.с. 48, 53). За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна у відповідача відсутнє нерухоме майно, а будинок, де він проживав, належить з 2006 року на праві приватної власності його співмешканці [PERSON] (а.с. 54-55). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобов'язанні строк. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК). Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Частиною 1 статті 608 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями (п. 32 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5). З наведеного вбачається, що зобов'язальні відносини за кредитним договором допускають правонаступництво, проте обов'язок спадкоємця щодо задоволення вимог кредитора виникає виключно у разі отримання спадкового майна після смерті спадкодавця. Приймаючи до уваги, що ніхто з числа спадкоємців відповідача ані фактично, ані юридично спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, а отже правонаступники відповідача у спірних правовідносинах відсутні, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed