Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 квітня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про зобовязання внести запис про поховання померлого [PERSON] до Книги реєстрації поховань та видати свідоцтво про поховання. В обґрунтування позову вказував, що 20 травня 2013 року помер його батько [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей [PERSON] відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ Полтавської області зроблено відповідний актовий запис №311 від 21 травня 2013 року. На підставі його усної домовленості з ФОП [PERSON], останнім було надано ритуальні послуги, а саме: здійснено організацію похорону [PERSON] та безпосередньо поховання його на території Чернознамянського кладовища по вулиці О.Вовка. Даний факт підтверджується довідкою священика [PERSON] церкви отця Миколая від 07.03.2014 року про те, що 22.05.2013 року було проведено поховання [PERSON] на території [PERSON] кладовища по вулиці О.Вовка. В подальшому у нього виникла потреба щодо встановлення намогильної споруди та отримання свідоцтва про поховання [PERSON], а тому він 24 квітня 2014 року звернувся з заявою про видачу свідоцтва про поховання до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району. 30 квітня 2014 року він отримав з [PERSON] сільської ради Кременчуцького району відповідь за №377 від 30 квітня 2014 року про відмову у видачі свідоцтва про поховання [PERSON], у звязку з тим, що рішенням 36 сесії 5 скликання від 01 жовтня 2010 року накладено заборону на поховання на кладовищі по вулиці О.Вовка, хоч про це рішення під час поховання його не було повідомлено. Вважає, що відповідь [PERSON] сільської ради Кременчуцького району порушує його права і інтереси. Поховання померлого [PERSON] на території закритого Чернознамянського кладовища здійснене фактично, підстав для перепоховання немає, а тому [PERSON] сільська рада Кременчуцького району зобовязана зробити запис про поховання [PERSON] в Книзі реєстрації поховань та на підставі цього запису видати йому свідоцтво про поховання. Позивач [PERSON] та його представник по угоді адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, в обґрунтування позову пояснили так, як викладено вище в описовій частині рішення. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Кременчуцького району в судове засідання не зявився, подав письмове заперечення проти позову, вважав його незаконним та не обґрунтованим, не доказаним та пояснив, що до [PERSON] сільської ради із заявою від 24.04.2014 року звернувся [PERSON] з проханням видати свідоцтво про поховання батька [PERSON] для встановлення намогильної споруди. Листом від 30.04.2014 року [PERSON] було відмовлено з наступних підстав. Відповідно до статті 8 Закону України "Про поховання та похоронну справу" органи місцевого самоврядування реалізують державну політику в галузі поховання. Рішенням 36 сесії сільської ради 6 скликання від 01 жовтня 2010 року «Про накладення часткової заборони поховання громадян, на окремих кладовищах» накладено заборону на поховання на кладовищі, що знаходиться по вулиці О.Вовка в селі Червона Знам'янка. Дане рішення, відповідно до вимог «Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань», затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року №193 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за № 1113/9712 «Про затвердження нормативно - правових актів щодо реалізації Закону України «Про поховання та похоронну справу» розміщене на вході до кладовища та на території кладовища, а також на дошці оголошень сільської ради для ознайомлення населення. Крім того, на вході до кладовища розміщена табличка - «поховання заборонено». Особисто ознайомити позивача про заборону у сільської ради не було можливості, так як за дозволом на поховання громадянина [PERSON] на кладовищі по вулиці О.Вовка в селі Червона Знам'янка до сільської ради не звертався ні позивач, ні ФОП [PERSON]. Відповідно до Переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, затверджених вищезазначеним наказом та ст. 12 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. В сільській раді комунальна ритуальна служба відсутня, договорів із суб'єктами господарської діяльності, які надають ритуальні послуги, а особисто із ФОП [PERSON] сільським головою не укладались. Таким чином, з боку [PERSON] сільської ради ніяким чином не порушувались права та інтереси позивача, а поховання [PERSON] відбулось самовільно, з порушенням вимог рішення сільської ради та норм чинного законодавства. Тому просив суд повністю відмовити [PERSON] в позові до [PERSON] сільської ради про зобов'язання внести запис до Книги реєстрації поховань та видачі свідоцтва про поховання. Третя особа ФОП [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вимоги позивача на його думку є законними, оскільки він звертався за дозволом на поховання [PERSON] на кладовищі по вулиці О.Вовка до сільської ради. Так як сільського голови в той час не було, він не зміг отримати необхідного дозволу і поховання ним було здійснено на цьому кладовищі фактично без дозвільних документів. Вислухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, заперечення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що 20 травня 2013 року помер [PERSON] (а.с.8), який доводився позивачу батьком. ФОП [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що дійсно він надав ритуальні послуги позивачу, а саме: здійснив організацію похорону [PERSON] та безпосередньо його поховання на території Чернознамянського кладовища по вулиці О.Вовка. 30 квітня 2014 року [PERSON] на його звернення отримав з [PERSON] сільської ради Кременчуцького району відповідь №377 від 30 квітня 2014 року про відмову у видачі свідоцтва про поховання [PERSON], у звязку з тим, що рішенням 36 сесії 5 скликання від 01 жовтня 2010 року накладено заборону на поховання на кладовищі по вулиці О.Вовка, за дозволом на поховання [PERSON] на кладовищі по вулиці О.Вовка в селі Червона Знамянка ніхто не звертався, реєстрація місця поховання на кладовищі не проводилась (а.с.11). Рішенням [PERSON] сільської ради від 01 жовтня 2010 року була накладена заборона на поховання на кладовищі, що знаходиться по вулиці О.Вовка у селі Червона Знамянка Кременчуцького району Полтавської області до облаштування нових місць для поховання (а.с.20). Згідно частин 2,6,8 статті 23 вказаного закону, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов'язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог. Порядок функціо нування місць поховань визначається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Орган місцевого самоврядування може прийняти рішення про часткове або повне припинення поховання померлих (закриття) кладовища в разі, якщо на території кладовища немає вільних місць для облаштування нових могил (колумбарних ніш), а поховання померлих можливе лише на місцях родинного поховання або шляхом підпоховання в могилах за згодою користувачів місць поховання відповідно до статті 25 цього Закону. Відповідно до частин 3-6 статті 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися надмогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Згідно статті 27 Закону України «Про поховання та похоронну справу» кожне поховання та перепоховання померлих реєструється спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі реєстрації поховань померлих, форма якої встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до преамбули Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань цей Порядок розроблено з метою реалізації положень Закону України «Про поховання та похоронну справу». Відповідно до ч.3 п.2.1 вказаного Порядку поховання померлих чи їх праху після кремації дозволяється на діючих кладовищах, уведених в експлуатацію згідно з чинним законодавством України. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Позивач [PERSON] не довів у суді, що його право було порушено відповідачем [PERSON] сільською радою Кременчуцького району. Оскільки судом було установлено, що кладовище по вулиці О.Вовка у селі Червона Знамянка Кременчуцького району, на якому було 22 травня 2013 року здійснено поховання батька позивача [PERSON], який помер 20 травня 2013 року у місті Кременчуці, було закрите та поховання було заборонене на підставі рішення [PERSON] сільської ради Кременчуцького району від 01 жовтня 2010 року, поховання позивачем було здійснене на цьому кладовищі самовільно, усупереч вказаного рішення та норм Закону України «Про поховання та похоронну справу», а також Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, за дозволом на поховання [PERSON] на кладовищі по вулиці О.Вовка в селі Червона Знамянка ніхто не звертався, а тому сільська рада не зобовязана здійснювати реєстрацію поховання померлого [PERSON] у Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян і відповідно видавати позивачу свідоцтво про поховання. За таких обставин суд повністю відмовляє [PERSON] у задоволенні його позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed