Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 11 жовтня 2014 року помер його дідусь [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина. Його дідусь за час свого життя склав заповіт, згідно із яким заповідав позивачу квартиру [ADDRESS], а відповідачу [PERSON] гараж №206 в гаражному кооперативі «Іллічівець» та грошові кошти в ПАТ «ПромінвестБанк». Після смерті діда позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено через відсутність оригіналу документу, що підтверджує право власності на квартиру [ADDRESS]. Просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON], померлого 11 жовтня 2014 року. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, в присутності його представника [PERSON], позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судове засідання не зявилась. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнав в звязку з тим, що позивач не надав суду правовстановлюючі документи на спадкове майно та просив відмовити у їх задоволенні. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із заповітом, складеним 11 вересня 2014 року [PERSON], посвідченого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-744, останній заповідав належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] [PERSON], а гараж №206, який знаходиться у гаражному кооперативі «Іллічівець» м.Маріуполя, грошові внески з належними до них прибутками та компенсаційними нарахуваннями, що зберігаються у ПАТ «Промінвестбанк» заповідав [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 13 жовтня 2014 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер - 12 жовтня 2014 року, актовий запис №1332. Так, відповідно до письмових матеріалів справи вбачається, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], померлого 12 жовтня 2014 року, увійшли квартира [ADDRESS], гараж №206, який знаходиться у гаражному кооперативі «Іллічівець» м.Маріуполя, грошові внески з належними до них прибутками та компенсаційними нарахуваннями, що зберігаються у ПАТ «Промінвестбанк». За висновком про реєстрацію домоволодіння, складеним МКП [PERSON] БТІ від 04 квітня 2001 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №12766 від 10 грудня 1993 року, виданого Управління державного майна. Відповідно до спадкової справи №92/2014, відкритої після померлого 11 жовтня 2014 року [PERSON] встановлено, що 05 грудня 2014 року на адресу приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] 07 квітня 2015 року на адресу приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 10 липня 2015 року приватним нотаріусом [PERSON] відповідачу [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №3803. Відповідно до постанови приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 17.07.2015 року №331/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі права власності на нерухоме майно будь-які відомості з приводу власника квартири [ADDRESS] відсутні. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житло. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житло, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Позивачем не надано відомостей коли та за яких обставин були втрачені правовстановлюючі документи, чи були здійснені відповідні дії та звернення до компетентних органів щодо їх відновлення, отримання дублікатів. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed