Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги наявністю у відповідача за період грудень 2015 року 01 липня 2018 року заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 12004,93 грн. Вказана заборгованість надає право позивачеві на стягнення пені 3663,04 грн. 23.08.2018 визначення головуючого судді не відбулося через відсутність у штаті суддів з повноваженнями на розгляд справ. Визначення головуючого судді стало можливим 26.06.2019, ним визначено [PERSON] . Повторний авторозподіл справи здійснено 18.12.2019 у зв`язку з відсутністю тимчасового відрядження попереднього головуючого судді до Семенівського районного суду Полтавської області. Провадженян у справі не відкривалося. 20.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження суддею В.Ф.Харченком за правилами загального позовного провадження. Відповідач у відзиві вказав на безпідставність позову оскільки отримана ним довідка ДВС вказує на відсутність заборгованості за аліментами. Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що довідки ДВС складено на різні дати та відрізняються за змістом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, вказала на неповну сплату аліментів, що тягне право на стягнення пені з відповідача. Наполягала на стягненні пені у повному обсязі. Представник позивача позов підтримав, вказав, що відповідач не спростував вірності первинно отриманої позивачем довідки щодо заборгованості зі сплати аліментів, він не надавав державному виконавцеві документів про відповідні грошові перекази. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, вказав, що платив аліменти кожен місяць, переказував їх на картку позивача. Боргу він не має. Аліменти вираховувалися також із оренди його паю. Представник третьої особи вказав, що здійснює нарахування аліментів за відповідним рішенням суду. У довідці станом на 01.07.2018 відобразив фактично нараховані, стягнуті і сплачені кошти. При цьому керувався відповідними первинним документами квитанціями. Жодна зі сторін не повідомляла щомісяця до 10-го числа державного виконавця про добровільну сплату і добровільне отримання аліментів "поза державного виконавця". Довідки, що складені станом на 01.07.2018 і станом на 12.02.2019 є коректними, ґрунтуються на первинних платіжних документах. Сторони підтвердили, що відповідач сплачував аліменти позивачеві щомісяця у 2018 році шляхом поповнення карти відповідача у терміналі самообслуговування. Позивач ствердила, що надана нею довідка про рух коштів за її карткою є коректною. Поповнення карти є платежами від відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК\~України). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.\~1\~ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив, що згідно рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 06.11.2007 № 2-934/2007 змінено розмір стягуваних з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , визначено їх у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини починаючи з 23.10.2007 (а.с. 7). Довідка-розрахунок державного виконавця, що складена станом на 01.07.2018, визначає загальний розмір заборгованості відповідача за аліментами на 01.07.2018 у сумі 12004,93 грн (а.с. 5). На підставі вказаної довідки позивачем складено розрахунок щомісячної пені у розмірі 1 % за відповідну кількість календарних днів у місяці; загальний розмір пені визначено 3663,04 грн (а.с. 3). Відповідач надав судові розрахунок державного виконавця згідно якого він не має заборгованості зі сплати аліментів станом на 11.02.2019 (а.с. 27-30). Суд відхиляє вказаний розрахунок як доказ безпідставності позову та відсутність права на нарахування пені, оскільки надана відповідачем довідка ДВС складена станом на 11.02.2019, а надана позивачем довідка станом на 01.07.2018. Часовий розрив між датами складення довідок перевищує 7 місяців протягом яких і було погашено заборгованість за аліментами відповідача, яка існувала станом на 01.07.2018 і яка була визначена державним виконавцем. Саме на довідці від 01.07.2018 ґрунтується розрахунок позивача з пені. Водночас, суд зазначає, що складена державним виконавцем довідка про заборгованість на 01.07.2018 (а.с. 5) не відображає перекази відповідачем аліментів на карту позивача (а.с. 35-37), а саме: -1206,03 грн 12.02.2018; -1098,00 грн 16.03.2018; -1105,53 грн 15.05.2018. Відтак довідка-розрахунок помилково не відобразила вказані перекази та, як наслідок, позивач помилково здійснила нарахування пені зі сплати аліментів за лютий, березень і травень 2018 року у сумах, відповідно, 198,66 грн, 322,40 грн і 322,40 грн (а.с. 3). Суд повторює, що сторони визнали вказані кошти саме к аліменти, які відповідач платив позивачеві. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Складений позивачем розрахунок відповідає вказаним приписам закону, але безпідставно включає пеню зі сплати аліментів за лютий, березень і травень 2018 року у сумах, відповідно, 198,66 грн, 322,40 грн і 322,40 грн. Відтак позивач має право на стягнення неустойки у сумі 2819,58 грн (3663,04 198,66 322,40 322,40). Відповідач не оспорив розрахунок з пені, судові не надано доказів на спростування їх неправильності та/або необґрунтованості, окрім зазначеної частини що стосується лютого, березня і травня 2018 року. Отже суд задовольняє позов у відповідній частині. На підставі викладеного,

Outcome: approved