Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить зобов`язати [PERSON] та [PERSON] , як співвласників будинку [ADDRESS] , демонтувати самочинну надбудову до належних приміщень квартири [ADDRESS] та привести планування належної їм частини будинку до попереднього стану відповідно до технічного паспорту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. Власниками квартири [ADDRESS] в даному будинку є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . В липні 2015 р. [PERSON] звернулася до Залізничної районної адміністрації ЛМР із заявою про здійснення відповідачами самочинної реконструкції квартири [ADDRESS] в результаті якої конструкція даху в будинку, де проживають сторони, повністю змінена таким чином, що водовідведення з даху будинку зроблено у спосіб, коли атмосферні опади з даху спрямовані на фасадну стіну її квартири та несуть загрозу як огороджувальних конструкцій так і фундаменту будинку, який збудований в 1957 році. Також вказує на те, що перепланування будинку вчинено з конструктивною зміною несучої огороджувальної стіни шляхом її збільшення по висоті, чим спричинено додаткове навантаження на фундамент даного будинку, конструкція якого не розрахована на додаткове навантаження, так як будинок збудовано у 1957 році, а додаткові роботи по укріпленню фундаменту не проводилися за весь період його експлуатації, що несе відповідну загрозу в просіданні даної стіни та її пошкодженню. Зазначає, що для реконструкції відповідачі повинні були взяти в неї як співвласника будинку дозвіл на такі будівельні робити, чого ними зроблено не було, а тому така реконструкція є незаконною, через що спірну надбудову слід демонтувати, привівши будинок до попереднього стану. За порушення норм цивільного законодавства в сфері будівництва на [PERSON] було складено акт-попередження та скеровано його до Інспекції архітектурно-будівельного контролю у Львівській області для вирішення питання про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності. З врахуванням наведеного просить позов задоволити. 29.05.2019 представник Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради подала до суду пояснення, в яких зазначила, що дійсно [PERSON] здійснено самочинну надбудову до належних приміщень в будинку [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням районної адміністрації №575 від 16.09.2015. Вважає, що позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічно наведеним у позові. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечив та зазначив, що спірна реконструкція жодних прав позивачки не порушує, оскільки така була здійснена виключно над частиною будинку, якою користуються відповідачі. В результаті такої реконструкції будинок у своїх зовнішніх розмірах не збільшився, а сама реконструкція проведена з дотримання державних будівельних норм та правил, які на таке будівництво поширюються, що підтверджується долученим до матеріалів справи висновком експерта №16/02-18я про результати проведення будівельно-технічного дослідження за заявою гр. [PERSON] , технічним висновком за результатами технічного обстеження конструкцій житлового будинку та про можливість реконструкції з розширенням за рахунок часткової надбудови другого поверху на [ADDRESS] , проведеним ЛКП «Архбуднагляд» у 2015р., а також ескізним проектом реконструкції частини індивідуального житлового будинку (кв. [ADDRESS] ) на [ADDRESS] з розширенням за рахунок часткової надбудови 2-го поверху. Доводи позивачки про те, що атмосферні опади потрапляють на стіну будинку, що призводить до його замокання не відповідають дійсності, оскільки на даху та фасаді будинку влаштована система водовідведення, через яку атмосферні опади потрапляють на прибудинкову територію, а не на стіну будинку, а твердження позивачки про те, що неналежне облаштування системи водовідведення призводить до залиття її підвалу не стосується предмету позову та, окрім того, не доводиться жодними доказами. Просить в позові відмовити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте 17.03.2020 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечує. Представник третьої особи Львівської міської ради в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте 03.12.2020 подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Львівської міської ради. В попередніх судових засіданнях позов підтримала та просила його задоволити, оскільки проведена відповідачами реконструкція вчинена без попереднього дозволу органів влади та без погодження з позивачкою, як власником квартири [ADDRESS] , факт самочинного будівництва підтверджується розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, яке судом не скасоване, а тому обов`язкове до виконання відповідачами. Представник Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте в попередніх судових засіданнях позов підтримала з мотивів того, що проведена відповідачами реконструкція вчинена з порушенням Правил утримання будинків та прибудинкових територій, згідно яких переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства, а також з порушенням «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених постановою КМУ від 24 січня 2006р. №45, де вказано, що переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій здійснюється за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, якого відповідачі не мали, а тому заявлений позов слід задоволити, демонтувавши спірну надбудову. Представник третьої особи ЛКП «Сяйво» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення\~сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно п.п. 13, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналогічне право закріплено статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України N 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що будинок по [ADDRESS] , в якому проживають сторони складається з двох квартир, де квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачці [PERSON] , а квартира [ADDRESS] належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта /том 1 а.с. 242-244/. З матеріалів інвентаризаційних справ на будинок по [ADDRESS] №1210 вбачається, що житловий будинок, в якому проживають сторони, 1957 року побудови, первинно мав загальну площу 106 кв.м., з яких житлової було 56 кв.м., будинок одноповерховий з двома квартирами. Рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів від 09.06.1992 р. №190 п.2.14 сім`ї гр. [PERSON] в складі 4 особи, наймачу кв. [ADDRESS] , що складається з двох кімнат пл. 27,5 кв.м., кухні пл. 5,4 кв.м. з комунальними вигодами, дозволено здійснити добудову до будинку розміром 9,80 х 5,30 м. на два поверхи, згідно проектними пропозиціями з дотриманням норм житлової площі. В подальшому така прибудова наймачами кв. [ADDRESS] була здійснена та у встановленому порядку введена в експлуатацію, після чого загальна площа квартири [ADDRESS] зросла до 122,9 кв.м., а житлова до 81,5 кв.м. відповідно. З матеріалів інвентаризаційних справ також вбачається, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 04.08.1999 р. «Про погодження самочинного будівництва» [PERSON] , співвласниці кв. [ADDRESS] , яка складалася з 2-х житлових кімнат пл. 28,5 кв.м., кухні пл. 5,4 кв.м. з комунальними вигодами, самовільно проведену реконструкцію квартири з прибудовою розм: 8,0 х 4,40 х 3,0 х 1,6 м., після чого квартира складається з 3-х кімнат пл. 44,7 кв.м., кухні пл. 12,5 кв.м. з комунальними вигодами, дозволено експлуатувати. В подальшому наказом №1600/168-08 Департаменту землеустрою та планування забудови міста від 12.03.2002 р. було затверджено акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації про готовність до експлуатації квартири [ADDRESS] здійсненої [PERSON] на підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації №550 від 04.08.1999 р. та проектної документації погодженої Головним управлінням архітектури і містобудування. Після проведеної у 1999 2002 роках реконструкції квартири [ADDRESS] над даною квартирою утворилося горище, вхід до якого мали лише мешканці квартири [ADDRESS] , які дане горище використовували для власних господарських потреб. Згідно договору купівлі продажу квартири від 18 березня 2008 року, укладеного між [PERSON] [PERSON] [PERSON] , як продавцями, з одного боку та [PERSON] , як покупцем, з іншого, у власність останньої перейшла квартира [ADDRESS] . Право власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачкою [PERSON] було зареєстровану у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Разом з квартирою [ADDRESS] до відповідачів [PERSON] та [PERSON] також перейшло і розташоване над нею приміщення горища, яке ними, як і попередніми власниками, використовується для господарських потреб, вхід на яке здійснюється виключно з квартири відповідачів. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідачі, у зв`язку з незадовільним станом накриття та конструкцій даху, за власний кошт провели його ремонт піднявши зовнішні стіни, провели ремонт горища. В ході здійснених ремонтних робіт, з метою покращення житлових умов, відповідачі пристосувала горищне приміщення для проживання в ньому, для чого було створено дві додаткові кімнати. Після завершення ремонтних робіт створено квартиру в двох рівнях. Наявність самочинного будівництва визнається сторонами та підтверджується поданими позивачкою доказами, а саме: актом ЛКП «Сяйво» від 20.08.2015 р., яким встановлено, що комісія в складі головного інженера ЛКП «Сяйво» [PERSON] , майстрів по експлуатації [PERSON] , [PERSON] з виходом на адресу [ADDRESS] провели обстеження, в результаті чого виявили, що власником вищезазначеної квартири самочинно здійснено реконструкцію даху за рахунок надбудови фасадної стіни; витягом з протоколу 27 засідання міжвідомчої комісії від 15.09.2015, яким рекомендовано відповідачці [PERSON] демонтувати самочинно здійснену надбудову до належних приміщень в буд [ADDRESS] та привести планування будинку до попереднього стану; розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 16.09.2015 №575, яким рекомендовано гр. [PERSON] співвласниці на [ADDRESS] в термін до 20.10.2015 демонтувати самочинно здійснену надбудову до належних приміщень в будинку [ADDRESS] та привести планування належної їй частини будинку до попереднього стану; актом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області № 287/16 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 26.02.2016; приписом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області № 287/16/1 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт від 26.02.2016; протоколом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області № 287/16/2 про адміністративне правопорушення від 26.02.2016; постановою Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області № 1з/38 ф/пз по справі про адміністративне правопорушення від 04.03.2016 /том 1 а.с. 5, 6, 7, 227-228, 229-230, 231-233, 234-235/. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом приведення самочинної будівлі у попередній стан у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Як на підставу поданого позову позивачка посилається на положення ст. 376 ЦК України яка регламентує режим самочинного будівництва. Згідно ч.?1 даної статті об`єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 16 січня 2019р. по справі 3 458/1173/14-ц. Аналогічна за змістом правова позиція викладена в п. 5 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» де зазначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). З наданого відповідачем висновку експерта №16/02-18я по результатах проведення будівельно-технічного дослідження за заявою гр. [PERSON] від 03.04.2018, з якого встановлено, що квартира [ADDRESS] , після її реконструкції, відповідає діючим будівельним, санітарним та протипожежним нормам, зокрема: п. 2.10, 2.14, 2.16, 2.23, 2.24, 2.27, 2.28, 2.30, 2.31, 3.2, 3.4, 3.6, 4.11, 5.13, 5.31, 6.1 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», п. 5.3 ДБН В1.1-7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», п. 4.2, 9.7, 10.4 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» /том 1 а.с. 58-65/. Також в матеріалах справи містяться технічні висновки ЛКП «Архбуднагляд» у 2015 р., надані за результатами технічного обстеження конструкцій житлового будинку та про можливість реконструкції з розширенням за рахунок часткової надбудови другого поверху на [ADDRESS] , з якому зазначено, що вивчення матеріалів проекту та БТІ, візуальне та інструментальне дослідження і обстеження основних несучих та огороджуючих конструкцій дає змогу зробити наступні висновки: 1. Технічний стан обстежених конструкцій наступний: гідроізоляційне покриття даху будинку частково - аварійний; несучі цегляні стіни - задовільний; фундаменти та ґрунти задовільний. Загальний стан обстежених конструкцій незадовільний (за станом найгіршого елемента) і вони потребують проведення підсилення та заміни. 2. За результатами обстеження конструкції даху непридатні до нормальної подальшої експлуатації та потребують заміни. 3. Перекриття непридатне до нормальної подальшої експлуатації та сприйняття нормативних тимчасових навантажень - 150 кгс/м2 і потребує заміни. 4. Міцність цегляної кладки стін та фундаментів основи достатня для сприйняття навантаження поверху. 5. При проведенні надбудови влаштувати по контуру монолітний з/б пояс. 6. Можна провести реконструкцію житлового будинку з розширенням за рахунок часткової надбудови 2-го поверху на [ADDRESS] , але слід передбачити заходи часткової заміни дахових конструкцій /том 1 а.с. 67-72/. Таким чином, вищевказаними технічними висновками підтверджено ту обставину, що дах над квартирою відповідачів потребував ремонту, а також зазначено про те, що стан несучих цегляних стін та фундаменту в будинку, де проживають сторони є задовільним та не потребує підсилення, що спростовує припущення позивачки проте, що додаткове навантаження на фасадну стіну та фундамент будинку спричинені спірною надбудовою, не розраховані на додаткове навантаження. Жодних доказів на спростування вищезазначених висновків сторона позивача суду не надала, як і не подавала жодних клопотань протягом тривалого розгляду справи про призначення будівельно-технічних чи інших судових експертиз, а тому вважати висновки надані суду відповідачем неналежними чи недопустимими доказами підстав у суду не має. Не відповідає дійсності і твердження позивачки про те, що водовідведення з даху будинку зроблено у спосіб, коли атмосферні опади з даху спрямовані на фасадну стіну квартири позивачки, і такі несуть загрозу як для огороджувальних конструкцій так і фундаменту будинку, оскільки спростовується актом від 11.03.2019, яким комісійно встановлено, що при обстеженні виявлено, що частина системи водовідведення зі сторони даху квартири [ADDRESS] після самочинної добудови здійснюється належним чином та забезпечує повне відведення атмосферних опадів. Вода з даху будинку на стіни та зовнішні сходи не потрапляє. /том 2 а.с. 87/. Згідно акту ЛМКП «Львівводоканал» від 10.06.2020 дощові стоки з двору [ADDRESS] відводяться централізовано у вуличну каналізаційну мережу /том 3 а.с. 30/. Окрім того, наявність системи водовідведення з даху будинку [ADDRESS] встановлена судом також шляхом огляду численних фотографій наданих сторонами. Суд зазначає, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21.04.2016, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Сам по собі той факт, що позивач, як співвласник домоволодіння, не надавала згоду на зведення спірних будівель не є достатнім для висновку про наявність підстав для знесення об`єктів самочинного будівництва. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Встановивши фактичні обставини справи, враховуючи, що органи зазначені у частині сьомій статті 376 ЦК України з відповідним позовом про демонтаж самочинного будівництва до суду не звернулися, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що допущені відповідачами порушення під час спірної реконструкції призвели до порушення її законних прав чи інтересів як власника квартири [ADDRESS] , що надавало б право заявляти вимогу про демонтаж самочинного будівництва вчиненого відповідачами, а тому в позові з цих підстав, які позивачкою не доведені належним чином, слід відмовити.

Outcome: dismissed