Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

28 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він працював в товаристві з обмеженою відповідальністю з грудня 2016 року та звільнився 16 червня 2017 року. Всупереч вимогам ст.116 КЗпП України при його звільненні відповідач не виплатив йому в день звільнення всі належні йому кошти. Повне погашення відповідачем заборгованості було здійснено 25 липня 2017 року. Виплата коштів здійснювалася йому шляхом перерахування на його зарплатну картку. Отже, відповідач не мав перешкод виплати йому всю суму, що належить йому, при його звільненні. Таким чином, відповідач повинен йому виплати середній заробіток за час затримки за період з 17 червня 2017 року по 25 липня 2017 року. Його середньоденна заробітна плата становить 774,18 грн., а тому середній заробіток за час затримки становить 20902,86 грн. за 27 днів затримки. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 20902,86 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Пре6дставник відповідача в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову. У заперечення проти позову відповідач посилається на те, що дійсно позивач [PERSON] працював у ТОВ «Нова пошта» та 16 червня 2017 року був звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. В розрахунок при звільненні позивачу було нараховано заробітну плату за відпрацьований час за компенсацію за 12 календарних днів невикористаної відпустки на загальну суму 6002,19 грн. За відрахування податків позивачу 16 червня 2017 року було виплачено 4831,76 грн. 26 червня 2017 року позивачу була перерахована на зарплатну карту премія за результатами роботи у травні 2017 року у сумі 4552,99 грн. 25 липня 2017 року позивачу була перерахована премія за результатами роботи у червні 2017 року у сумі 2118 грн. Відповідно до п.1.5 Положення про преміювання працівників ТОВ «Нова пошта» додатку № 2 до Колективного договору преміювання працівників підприємства здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальну результати праці за підсумками роботи за місяць. Також п.3.1 вказаного Положення передбачено, що преміювання працівників підприємства здійснюється щомісячно в межах фонду заробітної плати. Згідно з п.3.2 Положення індивідуальний розмір премій працівників за виконання показників, зазначених у п.2 цього положення, встановлюється без обмежень і визначається по кожному працівнику згідно з поданням керівника підрозділу. Таким чином. Премія за підсумками роботи за місяць нараховується у наступному місяці за наказом керівника підприємства про преміювання. Премія за результатами роботи у травні 2017 року була визначена та нарахована позивачу згідно наказу директора ТОВ «Нова пошта» № 13 від 21 червня 2017 року. Премія за результатами роботи у червні 2017 року була визначена та нарахована згідно наказу директора ТОВ «Нова пошта» № 124 від 21 липня 2017 року. Оскільки станом на день звільнення позивача премії йому не були нараховані, то в день звільненні вони і не були виплачені. Крім того, позивачем невірно розрахований середньоденний заробіток Враховуючи, що позивачем у квітні було відпрацьовано 19 днів і нараховано 10372,43 грн., у травні 2017 року ним відпрацьовано 20 днів та нараховано 9710,32 грн., то середньоденна зарплата становить 514,94 грн. Крім того,позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, що є окремою підставою для відмови у позову. Так, позивач отримав премію за результатами роботи у червні 2017 року 25 липня 2017 року, а позовна заява датована 25 листопада 2017 року. Тобто, позивач звернувся до суду через чотири місяці після перерахування коштів, в той час як відповідно до ст.233 КЗпП України він повинне був звернутися до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого прав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» та був звільнений 16 червня 2017 року за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу № 112-к від 16 червня 2017 року ( а.с.24). Як вбачається з наказу про звільнення позивача було вказано бухгалтерії здійснити розрахунок та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 12 календарних днів. У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в день його звільнення позивач не здійснив з ним розрахунок та повне погашення заборгованості відбулося 25 липня 2017 року. Як вбачається з розрахункового листа за червень 2017 року позивачу було нараховано оклад у сумі 1760,55 грн., компенсація відпустки 4241,64 грн. та премія за результатами попереднього місяця, з яких 16 червня 2017 року було виплачено 4831,77 грн., що є окладом та компенсацією за невикористану відпустку, та 26 червня 2017 року виплачено 4552,99 грн., що є премією ( а.с.7). Згідно з розрахунковим листком за липень 2017 року позивачу нарахована премія за результатами попереднього місяця, яка була виплачена 25 липня 2017 року ( а.с.7). Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Відповідно до ст.13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Згідно з ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно з ч.3 ст.97 КЗпП України конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до умов Колективного договору між адміністрацією та профспілковою стороною ТОВ «Нова пошта» система оплати праці в Товаристві, її структура, строки і періодичність виплати заробітної плати, інші питання оплати праці працівників підприємства визначено у Положенні про оплату праці ( Додаток № 1 до цього колективного договору) та у Положенні про преміювання ( Додаток № 2 цього колективного договору). Згідно з Положенням про преміювання працівників ТОВ «Нова пошта» преміювання працівників підприємства ) далі то тексту Положення) здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальну результати праці за підсумками роботи за місяць. В окремих випадках за виконання особливо важливої роботи, може бути виплачена разова премія ( п.1.5 Положення). Згідно з п.3.1 Положення преміювання працівників підприємства здійснюється за результатами роботи щомісячно, в межах фонду заробітної плати. Згідно з п.3.2 Положення індивідуальний розмір премій працівників за виконання показників, зазначених у п.2 цього Положення, встановлюється без обмежень і визначається по кожному працівнику згідно з поданням керівника підрозділу. Згідно з п.4.1 Положення преміювання оформлюється наказом по підприємству та супроводжується відомістю про преміювання. Як вбачається з наказу директора ТОВ «Нова пошта» № 113 від 21 червня 2017 року за результатами роботи у травні 2017 року прийнято рішення про виплату премії за травень 2017 року у розмірах, зазначених у додатку до цього наказу. Бухгалтерії наказано здійснити нарахування та виплату премії ( а.с.26). Відповідно до додатку до наказу № 113 від 21 червня 2017 року позивачу [PERSON] нарахована премія у розмірі 5655,90 грн. ( а.с.28). Згідно з наказом директора ТОВ «Нова пошта» № 124 від 21 липня 2017 року було наказано виплати премію за червень 2017 року у розмірах, зазначених у додатку до цього наказу. Бухгалтерії наказано здійснити нарахування та виплату премії ( а.с.29). Відповідно до додатку до наказу № 124 від 21 липня 2017 року позивачу [PERSON] нарахована премія у розмірі 2631,08 грн. ( а.с.31). Таким чином судом встановлено, що у день звільнення позивача з роботи - 16 червня 2017 року\~йому були виплачені всі нараховані суми, право на які у нього виникло на час звільнення, і він отримав заробітну плату за відпрацьований час та компенсацію за невикористану відпустку, а питання\~щодо нарахування і виплати премій за травень 2017 року та червень 2017 року було вирішено наказами директора ТОВ "Нова пошта" від 21 червня 2017 року та від 21 липня 2017 року - після звільнення його з роботи і на день\~звільнення\~премії не тільки йому\~не були нараховані, але й право на премії у позивача\~ще не виникло, премії не могли йому бути виплачені у день звільнення, у зв'язку з чим приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності. Так, згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно з п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. \~\~\~\~\~ Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed