Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача із вимогою про стягнення на свою користь матеріальної шкоди, заподіяної їй внаслідок дорожньотранспортної пригоди в розмірі 61245,93 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначала, що 19 листопада 2013 року о 12-00 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ д.н. СВ543АК в м. Харкові по вул. О.Гончара на перехресті з вул. Мироносицькою не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 [PERSON] дорогу та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] та автомобілем Hyundai Elantra, л.н. АХ6569ВН. Зазначила, що вищевказані обставини встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.05.2014 року, якою [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; провадження у справі закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Вказала, що внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль [NUMBER], що належить їй на праві власності, зазнав механічних пошкоджень. Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 2911 від 15.02.2014 року, їй, як власнику автомобіля [NUMBER], була спричинена матеріальна шкода в розмірі 111245,93 грн. Також посилалась на те, що вона звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП та з заявою про здійснення такого відшкодування в межах визначених ст. 9, 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто в межах страхової суми у розмірі 50 000 грн., та отримала вказану суму, що підтверджується довідкою від 26.06.2014 року №3/1-05/17147. Таким чином, вважала, що за вирахуванням суми у розмірі 50 000 грн. (пятдесят тисяч гривень), відповідач повинен відшкодувати їйрізницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у звязку з чим, просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. У судове засідання представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 07.11.2016 року (а.с.24-25) надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти винесення судом заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся про час і місце судового засідання завчасно, проте будь які пояснення або заперечення проти позову суду не надав. Таким чином, з огляду на те, що відповідач мав достатній час для підготовки та викладення по справі своїх міркувань, до залу суду не зявився, та зважаючи на положення ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якого, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, та з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи та на підставі ухвали суду від 22 лютого 2017 року з урахуванням згоди представника позивача, у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що 19.11.2013 року о 12-00 год. [PERSON] керував автомобілем MERCEDES-BENZ, д.н. СВ543АК по вул. Олеся Гончара в м. Харкові, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 Надати дорогу на перехресті з вул. Мироносицькою та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] та автомобілем [NUMBER], в результаті чого автомобілям завдано матеріальних збитків (а.с.11). Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 травня 2014 року адміністративний матеріал у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП провадженням було закрито у звязку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення. Крім того, з мотивувальної частини постанови вбачається, що суд визнав встановленим те, що дорожньо-транспортна пригода сталося з вини водія [PERSON] (а.с.11). Дана постанова суду не була оскаржена та набула чинності. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справи, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку з чим суд приходить до висновку, що провина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 19.11.2013 року - встановлена. Належних та допустимих доказів зворотного відповідач суду не надав. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на її імя (а.с.10). Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи №2911 від 12.05.2014 року розмір матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля [NUMBER], постраждалого внаслідок ДТП (19.11.2013) складає 111245,93 грн., при чому судом вбачається, що він був складений на підставі безпосереднього візуального огляду транспортного засобу (а.с.13-22). Клопотань про призначення повторної експертизи відповідач не заявляв. Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 21 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. В порушення вимог даного закону, цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП не була застрахована. Відповідно до статті 41 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Так, судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб MERCEDES-BENZ д.н. СВ543АК не був забезпечений полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, доказів зворотного водій [PERSON] суду не надав. Як вбачається з позову, позивач звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП та відповідно до п. 41.1. ст.. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ прийняло рішення про виплату їй відшкодування шкоди в розмірі 50000 (пятдесяти тисяч) гривень (а.с.23). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до частин 1, 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, суд прийшов до висновку, що за вирахуванням суми у розмірі 50 000 грн. (пятдесят тисяч гривень), відповідач, як особа, з вини якої сталося ДТП, оскільки саме він керував автомобілем MERCEDES-BENZ д.н. СВ543АК, повинен відшкодувати позивачурізницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що дорівнює 61245,93 грн., а тому суд вважає позовні вимоги обгрунтованимим та такими, що підлягають задоволенню Крім того, відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved