Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги якого мотивує тим, що знаходилась у шлюбі з відповідачем, який розірваний 21 серпня 2003 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. На даний час син [PERSON] продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги. Хоча про місце роботи відповідача позивачці нічого невідомо, але він зобов'язаний утримувати повнолітнього сина. Добровільно це робити він відмовляється. Тому позивачка звернулася до суду і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно і до закінчення сином навчання. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в позові обставини. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що на даний час він не має можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, оскільки перебуває в скрутному матеріальному становищі. Працевлаштуватися він не може за станом здоров'я і фактично перебуває на утриманні своєї нинішньої дружини, яка є пенсіонеркою. Підсобного господарства вони не мають. Син [PERSON] навчається на бюджетній формі і отримує стипендію. До повнолітня сина він сплачував аліменти, а зараз не може це робити в силу викладених обставин. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав і також просив його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21 серпня 2003 року. Від шлюбу вони повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Батьком [PERSON] відповідно до свідоцтва про його народження є відповідач /а.с. 6/. Відповідач виплачував аліменти до досягнення сином повноліття згідно з рішенням Роменського районного суду від 21 серпня 2003 року /а.с. 5/. В даний час сину виповнилося 18 років і він продовжує навчання у Роменському коледжі Сумського національного аграрного університету на третьому курсі відділення «Експлуатація та ремонт машин і обладнання в АПВ», денної форми на бюджетній формі фінансування. Термін навчання з 01.09.2012 року по 30 червня 2016 року /а.с 8/. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 180, 182, 198-200 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України обов'язок утримувати дитину покладено не лише на батька, але й на матір. Відповідно до ст.ст. 198, 199 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"): досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до довідки відділу освіти виконкому Роменської міської ради № 2 від 12.01.2015 року позивачка [PERSON] є працевлаштованою, працює в ЗОШ № 4 і регулярно отримує заробітну плату. /а.с. 34/. З довідки про доходи Роменського коледжу СНАУ № 4 від 15.01.2015 року вбачається, що спільна дитина позивачки і відповідача - син [PERSON], є повнолітнім, навчається в коледжі і є бюджетним студентом, в зв'язку з чим отримує стипендію, середньомісячний розмір якої складає 627 грн. /а.с. 35/. Тобто, повнолітній [PERSON] може частково забезпечити себе на період навчання. Відповідач [PERSON] одружився вдруге, ніде не працевлаштований і не перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітній, не є пенсіонером, а також має захворювання, що підтверджується копією епікризу з картки стаціонарного хворого Роменської ЦРЛ /а.с. 37/. Сільське господарство родина відповідача не утримує, земельних ділянок у власності [PERSON] немає /а.с. 36/ В силу ст. 60 ЦПК України позивачка не довела в судовому засіданні і не надала ніяких доказів про матеріальну можливість відповідача утримувати їх повнолітнього сина [PERSON] на час навчання. Отже, зважаючи на відсутність будь-якого доходу у [PERSON], він не спроможний надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину [PERSON] до закінчення ним навчання. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову [PERSON] за необґрунтованістю позовних вимог.

Outcome: dismissed