Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у вигляді твердої грошової суми у розмірі 2000 грн. щомісячно на утримання повнолітнього сина - [PERSON], 1997 р.н., починаючи з дати пред'явлення позову та до досягнення ним 23-річного віку, або до закінчення навчання у вищому навчальному закладі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07.10.1995. Від шлюбу вони мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Незважаючи на те, що шлюб між сторонами не розірваний, вони не проживають разом більше ніж півроку. Їхній повнолітній син [PERSON] продовжує навчатися у вищому навчальному закладі на денній формі навчання та не працює, практично все матеріальне забезпечення по його утриманню здійснює вона самостійно. Відповідач допомагає сину, але не регулярно та не в обсязі, що необхідний для забезпечення нормального навчання, харчування та розвитку спільної дитини. Матеріальну допомогу сину відповідач в змозі надавати, оскільки є працездатним та працевлаштованим. На даний час [PERSON], 1997 р.н., є студентом 5-го курсу Львівського державного університету безпеки життєдіяльності, денної форми навчання, проживає у гуртожитку, не працює, що обумовлює потребу в матеріальній допомозі на організацію навчального процесу (придбання канцелярії, книжок), харчування, одяг та інші витрати, пов'язані з організацією життя студента. Позивач вважає, що розмір аліментів, виходячи з прожиткового мінімуму на дитину 18-ти років станом на дату подання позову, повинен бути визначений у твердій грошовій сумі і складати 2 000 грн., що є збалансованим та відповідає інтересам та потребам спільної дитини. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 14.01.2019 відкрито провадження за даною позовною заявою, призначено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, роз'яснено відповідачу його право подати до суду відзив на позовну заяву у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали та позову. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 2 000 грн. щомісяця, посилаючись на те, що їхній спільний син являється студентом, зарахований на денну форму навчання за державним замовленням і на даний час навчається на 5-му курсі. Проживає син у гуртожитку у м. Львів. Вона, маючи нестабільний дохід, несе витрати на утримання сина коли він приїжджає до м. Київ та живе з нею. Це і кошти на придбання квитків, на харчування та одяг. Відповідач участі у даних витратах не несе, а також ухиляється від сплати аліментів на спільну неповнолітню дитину, які стягнуті за рішенням суду. Позивач не заперечувала щодо розгляду справи у відсутність відповідача та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, про причини неявки суду не повідомляв, наданим правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, з будь-якими заявами та клопотаннями до суду не звертався. У відповідності до ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази у справі у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає у гуртожитку у м. Львів та продовжує навчання на п'ятому курсі денної форми навчання за державним замовленням у Львівського державному університеті безпеки життєдіяльності, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, довідкою з навчального закладу №03014/2 від 06.09.2018 року та ксерокопією 12 сторінки паспорта [PERSON], з відміткою про зареєстроване місце проживання в м. Львів. (а .с. 4, 5, 23). В матеріалах справи міститься клопотання, подане [PERSON], 1997 р.н., в якому останній повідомляє про неможливість прибуття у судове засідання, оскільки постійно знаходиться у м. Львові на навчанні. В аліментах потреби не має, проти позову заперечує (а. с. 22). Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) можливість батьків надавати таку матеріальну допомогу. Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Разом з тим, наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, зокрема, його працездатності, наявності роботи, на що посилалась позивач, нею не доведено, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу зазначених обставин. Перебування відповідача у працездатному віці, за відсутності інших даних щодо його доходів та способу життя, є недостатнім для висновку про можливість сплати ним аліментів на утримання повнолітньої дитини. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України). Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed