Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Чутівська районна державна адміністрація в інтересах малолітньої дитини - [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Скороходівська селищна рада Чутівського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просила: -позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно малолітнього [PERSON], [INFO]; -малолітнього [PERSON], [INFO] р.н, передати для подальшого влаштування органу опіки та піклування - Чутівській районній державній адміністрації; -стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] р.н, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, на користь осіб або установ, де буде перебувати дитина. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], який перебуває в Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку дитини, та [PERSON], [INFO], який проживає у сім'ї матері. Відомості про батька дитини [PERSON] в документах про народження записані за заявою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Позивач зазначає, що мати [PERSON] не створила належних умов для життя та розвитку малолітньої дитини [PERSON], не задовольняла базові потреби останнього, часто залишала дитину без нагляду та змінювала своє місце проживання, безвідповідально ставилася до здоров'я дитини, не лікувала його, не слідувала за його гігієною, агресивно поводилася по відношенню до останнього, що стало причиною влаштування дитини до закладу інституційного догляду. До влаштування та впродовж усього періоду перебування дитини у державному закладі [PERSON] ухиляється від виконання покладених на неї законом обов'язків з його виховання та матеріального утримання. Позивач зазначає, що сукупність обставин, які могли призвести до ініціювання питання про вилучення дитини [PERSON] із нездорового сімейного оточення спонукали [PERSON] написати заяву на тимчасове влаштування сина [PERSON] до державного закладу (останній тимчасово влаштований на термін до 6 місяців до Кременчуцького спеціалізованого будинку дитини на повне державне утримання). [PERSON] було роз'яснено, що необґрунтована відмова забрати дитину у зазначений термін, а також відмова від участі у її вихованні та утриманні без поважних причин є підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав на дитину. Однак, мати [PERSON] жодного разу сина у закладі не відвідувала, 5 разів телефонувала, востаннє - 25.05.2018 року. Крім того, остання за повідомленням адміністрації Кременчуцького будинку дитини від 27.12.2017 року не бере участі у матеріальному утриманні сина, не цікавиться його станом здоровя. Дитина [PERSON] має ряд тяжких хронічних захворювань; не отримує належного батьківського піклування, любові та тепла, які необхідні дитині раннього віку для розвитку та становлення як особистості. Крім того, всупереч своїм обіцянкам, остання на роботу не влаштувалась, матеріально-побутові умови не покращила, спосіб життя не змінила, дитину з державного закладу не забрала, термін перебування [PERSON] в Будинку дитини закінчився у червні 2018 року. Позивач вказує, що відповідач не має постійного місця проживання, часто виїжджає за межі Чутівського району, займається влаштуванням власного особистого життя, що є пріоритетом для останньої. [INFO] року [PERSON] народила другого сина - [PERSON], чим і мотивує невідвідування [PERSON] у закладі та неможливість повернути його у родину. 26.06.2018 року відповідач подала заяву про продовження терміну його перебування у обласному спеціалізованому Будинку дитини на 6 місяців у зв'язку з складними життєвими обставинами. Питання про доцільність повернення дитини в родину матері [PERSON] розглядалося на засіданні опікунської ради Скороходівської селищної ради (висновок від 19.09.2018 року) та на Комісї з питань захисту прав дитини при РДА 25.09.2018 року та 24.10.2018 року. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] поводила себе неврівноважено та імпульсивно, продемонструвала байдужість до долі дитини, достроково покинувши вказане засідання. 09.11.2018 року моніторинговий візит у сім'ю [PERSON] показав грубе порушення соціально - побутових та санітарно - гігієнічних умов домогосподарства. Сукупність зазначених фактів, на думку позивача, свідчить про безвідповідальне та байдуже ставлення матері [PERSON] до потреб дитини, свідоме нехтування його інтересами. Таке відношення останньої до виховання та матеріального утримання дитини [PERSON] суперечить його інтересам, порушує право останнього на виховання в сім'ї, на достатній рівень матеріального забезпечення, негативно впливає на його життя, здоров'я та розвиток та має системний характер, що спостерігається впродовж двох років поспіль. Представник позивача у підготовче судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, просила його задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій зазначила, що позов визнає у повному обсязі, проти його задоволення не заперечує та просила розглянути справу у її відсутності. Представник третьої особи Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області у підготовче судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій зазначила, що позов визнаєу повному обсязі, проти його задоволення не заперечує та просила розглянути справу у її відсутності. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у зв'язку із визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне: Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [NUMBER], батьком [PERSON] зазначений [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] на дитину [PERSON], [INFO], який складено органом опіки та піклування Чутівської районної державної адміністрації Полтавської області від 24.10.2018 р. вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] на малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 42-46). Крім того, з поданої [PERSON] заяви, вбачається, що остання позов про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнення аліментів визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно роз'яснень, що містяться у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Як вже було встановлено, мати [PERSON] байдужа до життя, здоров'я та розвитку своєї дитини [PERSON], не цікавиться його життям, матеріальної допомоги останньому не надає. Тривалий час без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON], [INFO], а тому позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до с. 23-1 Закону України «Про охорону дитинства» у разі, якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житловимх, майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що мати малолітнього [PERSON], [INFO],[PERSON], матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з дня пред'явлення даного позову з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 07.12.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Одночасно, суд роз'яснює, що відповідно до приписів ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на визнання відповідачем позову, яке є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною шостою вищевказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved