Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив зобов'язати Відділ ДВС Вишгородського РУЮ Київської області зняти арешт з усього майна боржника та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику [PERSON], який накладено державним виконавцем Відділу ДВС Вишгородського РУЮ Київської області Бондаренком О.С. згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 травня 2012 року по виконавчому провадженню № 24552146, у межах суми звернення стягнення: 1 733 865 грн. 82 коп. згідно вимог виконавчого листа № 4/2-2390/2009 р., виданого 27 січня 2010 року Вишгородським районним судом Київської області. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/9408/85/66218, згідно якого банк надавав останньому кредит в сумі 200 000 доларів США терміном на 240 місяців. В іпотеку банку [PERSON] надав 11 земельних ділянок площею кожна 0,12 га, що знаходяться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Димерська селищна рада, ГО СТ «Черемшина». Згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 грудня 2009 року з [PERSON] стягнуто суму заборгованості за кредитним договором та в рахунок погашення кредитної заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: 11 земельних ділянок, які перебувають в іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 17 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження № 24552146 з примусового виконання вимог виконавчого листа виданого на підставі рішення суду від 15 грудня 2011 року. 28 травня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, у межах суми звернення стягнення: 1 733 865 грн. 82 коп. згідно виконавчого листа № 4/2-2390/2009 р., виданого 27 січня 2010 року Вишгородським районним судом Київської області. 29 квітня 2013 року ВДВС Вишгородського РУЮ Київської області винесено постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу та повернуто в Банк виконавчий лист № 4/2- 2390/2009р. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/9408/85/66218 у сумі 1 733 865 грн. 82 коп. У рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на нерухоме майно, яке належить [PERSON] та перебуває в іпотеці АТ "Райффайзен Банк Аваль", а саме - 11 вищевказаних земельних ділянок площею кожна 0,12 га. В зазначеній постанові про повернення виконавчого документа Стягувану, державним виконавцем зазначено, що ДВС припинено чинність арешту майна боржника [PERSON] та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Однак, згідно даної постанови арешт з майна так і не знято. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач в судове засідання не прибув, надав суду надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа в судове засідання також не прибула, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/9408/85/66218 згідно якого банк надавав [PERSON] кредит в сумі 200 000 доларів США на придбання земельних ділянок (11 шт.) загальною площею по 0,1200 га, що знаходяться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Димерська селищна рада, ГО СТ «Черемшина», строком на 240 місяців (а.с. 4-9). Згідно договору іпотеки від 24 грудня 2007 року [PERSON] передав в іпотеку банку зазначені земельні ділянки (а.с. 10-13). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 грудня 2009 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено частково, розрівано кредитний договір від 24 грудня 2007 року № 014/9408/85/66218 укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], звернено стягнення на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме: земельні ділянки № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER], надані для ведення садівництва, що знаходяться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Димерська селищна рада, ГО СТ «Черемшина» та за рахунок реалізації предмета іпотеки задовольнити грошові вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 1 733 865 грн. 82 коп. (а.с. 14-15). 27 січня 2010 року Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 4/2- 2390/2009 р. (а.с. 16-18). 17 лютого 2011 року заступником начальника Відділу ДВС Вишгородського РУЮ Київської області відкрито виконавче провадження № 24552146 з примусового виконання виконавчого листа № 2390, виданого 27 січня 2010 року та надано боржнику час для добровільного виконання рішення суду (а.с. 19-20). 25 травня 2012 року державним виконавцем Відділу ДВС Вишгородського РУЮ Київської області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення 1 733 865 грн. 82 коп. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу (а.с. 21). Постановою державного виконавця Відділу ДВС Вишгородського РУЮ Київської області від 29 квітня 2013 року виконавчий лист від 27 січня 2010 року № 2390 повернуто стягувачу та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 22-23). Згідно ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 19 листопада 2013 року замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ПАТ «Банк національний кредит» (а.с. 27). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 статті Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Представник позивача просив суд зобов'язати відповідача зняти арешт з усього майна боржника та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику [PERSON], який накладено державним виконавцем Відділу ДВС Вишгородського РУЮ Київської області Бондаренком О.С. згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 травня 2012 року по виконавчому провадженню № 24552146. Однак, як вбачається із постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 квітня 2013 року, державним виконавцем, у тому числі вирішено питання про припинення чинності арешту майна боржника [PERSON] та скасовано інші заходи примусового виконання (а.с. 23). За таких обставин, судом не вбачається фактів порушення прав позивача, які б потребували захисту з боку держави. Судом зазначається, що відповідно до статей 10 та 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин по справі шляхом роз'яснення особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки. Однак, належних доказів про наявність спору між сторонами по справі після винесення зазначеної постанови органом ДВС, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, суду не надано, як і не надано доказів про наявність чинного арешту, накладеного відділом ДВС Вишгородського РУЮ на майно [PERSON] в рамках виконавчого провадження № 24552146 з примусового виконання виконавчого листа № 2390, виданого 27 січня 2010 року. За таких обставин, судом не вбачається законних підстав для задоволення позову, так як матеріали справи містять відомості про припинення чинності арешту на майно [PERSON] в рамках виконавчого провадження № 24552146.

Outcome: dismissed