Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

29.06.2021 до суду звернувся представник ДССД ХМР в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] з вказаною позовною заявою, в якій просить постановити рішення про відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] від батьків (відповідачів) без позбавлення їх батьківських прав, та стягнути з відповідачів аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку з кожного, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. Позовні вимоги мотивовані наступним. Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] від її батьків (відповідачів по справі). Мати дитини доглядом та вихованням дитини не займається, вживає наркотичні речовини, та проходить лікування від наркозалежності. Батько дитини вихованням та утриманням дитини не займається, та в ХРУП №1 ГУНП в Харківській області перебуває на обліку як сімейний кривдник, вживає наркотичні речовини, не працює. Родина [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . На обліку ССД по Київському району перебуває [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах, та була доставлена до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №24» у зв`язку з тим, що відповідачі під впливом невідомих причин поводили себе неадекватно та агресивно. При огляді дитини лікарем швидкої допомоги встановлено, що на лівій щоці сильне почервоніння від удару. Відповідачі є наркозалежними, але мають намір пройти реабілітацію, працевлаштуватися. Відповідач [PERSON] повідомила, що її чоловік, перебуваючи під впливом наркотичних речовин, поводить себе агресивно, може вдарити її, та дитину. Відповідач перебуває на обліку як сімейний кривдник, та притягувався до адміністративної відповідальності. Відповідачі дівчинки виконують свої батьківські обов`язки незадовільно, поліклініку виконують вкрай рідко, на запрошення лікаря прийти на прийом до лікаря для проведення обов`язкового профілактичного щеплення - не з`являються. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що вони мають задовільні умови для проживання дитини, відповідач [PERSON] є працевлаштованою, пройшла реабілітацію, та вони не бажають віддавати свою дитину нікому, та вказали, що між ними виникла сварка, та приїхала поліція, та забрала їх доньку, зобов`язувались піклуватись про свою дитину, та вказали, що їх донька є охайною, вони займаються її вихованням, та забезпечують її всім необхідним. 29.06.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А. 16.08.2021 судом здійснено електронні запити з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідачів, відповіді на які надано до суду 16.08.2021. Ухвалою судді від 25.08.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.09.2021 закрито провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 29 квітня 2020 року між відповідача було укладено шлюб. [PERSON] народилась [INFO] , матір`ю та батьком якої є відповідачі по справі. Дитина разом з батьками мешкала за адресою: [ADDRESS] , та перебувала під наглядом фахівців КНП «Міська дитяча поліклініка №23» ХМР, та вихованням дитини в більшій мірі займається бабуся, а батьки дитини в недостатній мірі виконують свої батьківські обов`язки, що підтверджується листом від 19.06.2021 №757. Судом встановлено, що 09.06.2021 між відповідачами виник конфлікт, та були викликані працівники поліції, які забрали малолітню дитину [PERSON] , та доставили її до КНП МДКЛ №24 ХМР, та було виявлено на лівій щоці у дитини почервоніння від удару. Відносно відповідача [PERSON] складались протоколи про адміністративні правопорушення, та УПП в Х/о ДПП складені постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Відповідно до відповіді КНП «ОНД» ХОР від 23.07.2021 №2/10, [PERSON] знаходилась на обстеженні в стаціонарному наркологічному відділенні «3 КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» з 20.07.2021 по 23.07.2021, де встановлений діагноз: синдром залежності від вживання опіоїдів, синдром алкогольної залежності. Виписана з відділення по закінченню обстеження. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі Мамчур проти України ). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України). Передбаченими пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України підставами для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків ч. 2 ст. 170 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї (стаття 9 Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Разом з тим позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки відповідних постанов суду що відповідач [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності до суду надано не було. Відповідно до надано акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , де на даний час проживають відповідачі, створені задовільні умови для проживання в квартирі. Відповідно до наданих до суду медичних довідок про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів, у [PERSON] та [PERSON] відсутні протипоказання. Також надані до суду сертифікати про проходження профілактичного наркологічного огляду, відповідно до яких у [PERSON] та [PERSON] відсутні протипоказання. Відповідно до наданої довідки КНП «Обласна клінічна наркологічна лікарня» ХОР, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 11.06.2021 по 22.06.2021, та була виписана у зв`язку із закінченням лікування. Також до суду наданий міжнародний сертифікат вакцинації Кібальчич Аеліти, згідно якого вбачається, що останній робились щеплення. [PERSON] є працевлаштованою з 16.07.2021, та за місцем роботи характеризується позитивно. Таким чином, суд виходить із пріоритету якнайкращих інтересів дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, та приходить до висновку про відсутність підстав для відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, оскільки позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Разом з тим, матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідачів та умисного ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, та те, що відповідачі є саме хронічними алкоголіками або наркоманами. Сам факт невідвідування дитиною міської дитячої поліклініки, та доставлення її до лікарні - не є підставою для відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. При цьому, суд враховує, що відповідачі у задовільному стані відвідують малолітню дитину майже кожен день, а саме у червні 9 разів, у серпні - 17 разів, у вересні - 8 разів, у жовтні - 1 раз. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачі умисно та злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради не було надано переконливих доказів загрози життю та здоровою, внаслідок протиправних дій відповідачів щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того з матеріалів справи вбачається, що відповідачі заперечують проти відібрання у них дитини, зазначали що вони мають бажання спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, а тому суд виходить, що обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьками батьківських обов`язків, не знайшли свого підтвердження. Тому відсутні підстави для задоволення позову, а вимога про стягнення аліментів є похідною від вимоги про відібрання дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вказаного позову у зв`язку з безпідставністю, та недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed