Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.09.2014 року по 01.12.2014 року. Позов обґрунтовує тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем і був звільнений з роботи з 17.03.2014 року за власним бажанням. Проте, у день звільнення з ним не було проведено розрахунку. В зв'язку з чим просить позов задоволити та стягнути з відповідача на свою користь недоотримані кошти. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пославшись на обставини викладенні в позовній заяві, яку просить задоволити. Представник відповідача - Бурмас Ю.Р. позову не визнав. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до копії трудової книжки позивача, останній перебував у трудових відносинах з ПАТ "ДЗАК" і був звільнений з роботи з 17.03.2014 року згідно наказу №17-к від 17.03.2014 року за власним бажанням. Тобто останнім днем роботи позивача, а відповідно днем звільнення, було17.03.2014 року. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2014 року, позивач звертався до суду про стягнення з відповідача 19014,08 грн. заборгованості із заробітної плати та 5601,70 грн. компенсації за затримку розрахунку при звільненні, а всього 24615,78 грн. Крім того, позивач повторно звертався до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за захистом своїх порушених трудових прав і рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.09.2014 року було задоволено позовні вимоги позивача, зокрема, стягнуто з ПАТ «ДЗАК» 8399,55 грн. компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.06.2014 року по 01.09.2014 року відповідно до вимог ст.117 КЗпП України. Однак, згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№44211414 від 26.09.2014 року, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2014 року фактично виконано повністю, зокрема, стягнено заборгованість по заробітній платі в сумі 24615,78 грн. з коштів, виручених від реалізації майна ПАТ «ДЗАК» та перераховано на користь позивача [PERSON] згідно платіжного доручення №3587 від 10.09.2014 року. А від так, оскільки питання передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності ПАТ «ДЗАК» перед позивачем вже вирішено рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2014 року та рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.09.2014 року, якими ухвалено, в тому числі, стягнути на користь позивача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, тому підстав для повторного застосування такої відповідальності до відповідача немає. Крім того, статтею 117 КЗпП України не передбачена відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності. За невиконання судового рішення у трудових спорах відповідальність установлена Законом України «Про виконавче провадження», а не трудовим законодавством. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що відповідачем ПАТ «ДЗАК» і було зроблено, згідно постанови про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed