Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної компенсації за ? частину майна у спільній сумісній власності. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми грошових коштів. Ухвалою суду від 06.07.2017 року позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] обєднані в одне провадження. Представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд стягнути [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну компенсацію за 1/2 частку майна, яке перебуває у спільній часткові власності останніх, а саме: домоволодіння №32 по вул. Геологів в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в розмірі 201 000 грн. 00 коп., що відповідає 1/2 частині спірного майна, та понесені [PERSON] при подачі позову судові витрати. У задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити та винести рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 68\~828 грн. 05 коп., що складає половину коштів, що були виплачені [PERSON] у рахунок погашення кредитного договору. Судові витрати покласти на [PERSON] Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. \~Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). У ст. 61 ЦПК України визначений чіткий перелік підстав звільнення від доказування, зокрема чітко зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Дніпропетровського районного суду від 08 вересня 2014 року що набрало законної сили 19 вересня 2014 року, встановлено, що з 24 квітня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року було розірвано. За спільні кошти подружжям було придбане майно: житловий будинок загальною площею 44,4 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в м. Підгороднє, вул. Геологів, буд. 32, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 23 липня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за № 3812. Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя не досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено \~ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. \~\~ Також, Рішенням Дніпропетровського районного суду від 08 вересня 2014 року що набрало законної сили 19 вересня 2014 року\~, розділено між подружжям [PERSON] та [PERSON] спільне сумісне майно, набуте під час їх шлюбу, а саме: домоволодіння № 32 по вул. Геологів в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. до складу якого входить: 1 кімната площею 17,5 кв.м., 2 кімната площею 10,7 кв.м., 3 кімната площею 16,2 кв.м., та господарських будівель і споруд: прибудови літ. «а», літньої кухні літ. «Б», прибудови літ. «б», погрібу під Б літ. «пг», прибудови літ. «б1», альтанки літ. «В», гаражу літ. «Г», вбиральні літ. «Д», сараю літ. «Е», гаражу літ. «Ж», лазні літ. «З», літнього душу літ. «Л», сараю літ. «М», колодязю літ. «К», колодязю літ. «К1», зливної ями «з/я», огорожі № 1-5, замощення І, визнано за [PERSON], [INFO], паспорт серії АО №127370 виданий Дніпропетровським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 13 червня 2013 року, ідентифікаційний номер - [NUMBER], та [PERSON], [INFO], паспорт серії АК № 321340 виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 23 жовтня 1998 року, ідентифікаційний номер - [NUMBER], право власності за кожним на 1/2 частину вищезазначеного домоволодіння. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України). Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ст. 364 ЦК України). До позову [PERSON] додано висновок експертного будівельно-технічного дослідження №735/12-16 від 28.12.2016 року та звіт про оцінку майна від 28.12.2016 року, де вказано, що розподіл домоволодіння, що є предметом спору не можливий та визначено вартість домоволодіння 402\~000 грн. Враховуючи той факт, що [PERSON] не визнає позовні вимоги [PERSON], в судовому засіданні сторонам розяснено право на заявлення клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи з метою визначення варіантів поділу спірного домоволодіння та його ринкової вартості. Жодна зі сторін у справі до видалення суду до нарадчої кімнати не завила клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи з метою визначення варіантів поділу спірного домоволодіння та його ринкової вартості, а тому суд ухвалює судове рішення на підставі наявних у справі доказах. Суд не бере до уваги як докази висновок експертного будівельно-технічного дослідження №735/12-16 від 28.12.2016 року та звіт про оцінку майна від 28.12.2016 року, оскільки для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу (ст. 143 ЦПК України), експерт попереджається про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України за відмову від дачі, або за дачу свідомо помилкового висновку. В даному випадку висновок експертного будівельно-технічного дослідження №735/12-16 від 28.12.2016 року та звіт про оцінку майна від 28.12.2016 року були зроблені на замовлення [PERSON], що на думку суду, може виключати ймовірність його достовірності. Таким чином, враховуючи той факт, що суду не надано належних доказів на підтвердження неможливості поділу спірного домоволодіння в натурі та його ринкової вартості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] Крім того, у разі стягнення на користь [PERSON] компенсації вартості домоволодіння, що перебуває спільній частковій власності, її право власності на частину майна припиняється, а у своєму позові [PERSON] не зазначає про необхідність припинення її права власності на спірне домоволодіння. Суму судових витрат за позовом [PERSON] відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно віднести за її рахунок. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з відсутністю коштів для придбання будинку, 23 липня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" укладений кредитний договір №МL- 302/214/2008, згідно якого [PERSON] надані кредитні кошти в розмірі 30 000 доларів СІЛА на строк до 23.07.2038 року. Поручителем за кредитним договором згідно договору поруки №811-302/214/2008 є [PERSON] Як пояснила представник [PERSON] в судовому засіданні, починаючи з дня розірвання шлюбу [PERSON] сам здійснює погашення за кредитним договором, хоча домоволодіння належить по 1/2 частині останньому та [PERSON] За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). Таким чином, в даному випадку на думку суду, пріоритетними є вимоги ЦК України, а тому позовні вимоги у частині стягнення з [PERSON] половини суми, що була виплачена боржником у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягають. Суму судових витрат за позовом [PERSON] відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно віднести за його рахунок.

Outcome: dismissed