Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]; третя особа: Управління державної міграційної служби України у Хмельницькій області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, пояснивши, що він є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі з його згоди 25.03.1999 року була зареєстрована його дружина [PERSON] Відповідач проживала в даній квартирі до вересня 2010 року. З вересня 2010 року і по теперішній час, відповідач в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, житло не утримує, а тому [PERSON] просить визнати її такою, що втратила право на користування вказаним житлом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необгрунтованим, а тому просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №81 по вул. П.Мирного 33 в м. Хмельницькому, посилаючись на те, що дане житло належить йому на праві особистої власності, а відповідач з вересня 2010 року в квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує. На підтвердження даних обставин в матеріалах справи міститься Акт від 03.06.2011 р., 05.10.2012р., 27.08.2013р., 03.11.2014р., про те, що [PERSON] дійсно не проживає у вказаній квартирі понад один рік. Однак суд критично оцінює твердження позивача та надані ним докази, оскільки відповідно до ухвали Апеляційного суду від 25.05.2017 року залишено в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22.03.2010 року, яким позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності на ? частини квартири задоволено. Визнано квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на ? частини вказаної квартири. Таким чином, [PERSON] є співвласником вказаної квартири, а не членом сімї власника, а тому не може бути позбавлена права користування нею. На підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed