Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

03.10.2016року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ДОБРОБУД ЛТД», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕСБУД-ІНВЕСТ» про визнання майнових прав на квартиру №10 розрахунковою площею 154,39 кв.м. розташовану на 3 поверсі жилого будинку №1 багатоповерхового жилого комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою м. Одеса, Гагарінське плато, 5/1; зобовязати ТОВ «Добробуд ЛТД» виконати зобовязання за Договором №Г1/И-12 від 05.03.2006р., а саме передати [PERSON] [PERSON] інвестування (безумовне майнове право на Новозбудоване майно як на нерухомість) та документи, що підтверджують здачу [PERSON] будівництва (багатоповерхового жилого комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою м. Одеса, Гагарінське плато, 5/1) в експлуатацію. З результатами автоматичного розподілу судової справи, справа була розподілена на суддю Чернявську Л.М. 04.10.2016р. ухвалою судді Чернявської Л.М. відкрито провадження у справі. 31.10.2016р. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було витребувано з комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради належним чином засвідчені копії документів, які містяться в технічній документації жилого будинку № 1 багатоповерхового житлового комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою: м.Одеса, Гагринське плато, 5/1, а саме: план 3-го поверху із нумерацією квартир жилого будинку № 1 багатоповерхового житлового комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою: м.Одеса, Гагаринське плато, 5/1. 06.04.2018р. цивільна справа прийнята до провадження суддею Абухіна Р.Д. на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2018 року № 1319/18 про проведення повторного автоматичного розподілу судової справи у звязку із перебуванням судді на лікарняному. 27.08.2018р. було закрито підготовче засідання та призначена справа до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав та не заявляв. З огляду на те, що справа стосується майнових прав на житло, суд вважає, що необхідно ухвалити судове рішення по справі, адже залишення позову без розгляду з причин систематичної неявки позивача без поважних причин може порушити права та інтереси позивача щодо належного захисту його прав. Представник ТОВ «Добробуд ЛТД» подав до суду відзив на позовну заяву, надавав пояснення по справі у судових засіданнях. Позовні вимоги не визнавав, просив відмовити у задоволені позову. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Суд дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Між Позивачем та ТОВ «Інвест-Прогрес» укладено Договір про інвестування №Г1/И-12 від 05.03.2006р., згідно якого Позивач придбала майнові права на квартиру №10, розрахунковою площею 154,39 кв. м. розташовану на 3 поверсі жилого будинку №1 багатоповерхового жилого комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою м. Одеса, Гагарінське плато, 5/1. На виконання умов Договору про інвестування №Г1/И-12 від 05.03.2006р. Позивач сплатила 575612,10 гривень. Відповідно до п. 6.1. Договору про інвестування №Г1/И-12 від 05.03.2006р. після внесення 100% інвестиційних внесків та протягом 25 робочих днів після закінчення будівництва [PERSON] будівництва і здачі його в експлуатацію ТОВ «Інвест-Прогрес» зобовязалось передати Позивачу [PERSON] інвестування та документи по [PERSON] приймання-передачі. П. 6.3. Договору про інвестування №Г1/И-12 від 05.03.2006р. передбачено,що Обєкт інвестування передається Інвестору в момент підписання [PERSON] приймання-передачі. 18.05.2011р. було здійснено держвну реєстрацію припинення юридичної особи ТОВ «Інвест-Прогрес» у звязку із визнанням її банкрутом відповідно до постанови Господарького суду Одеської області від 20.01.2011р. по справі №7/548-10-5421. Судом також встановлено, що земельна ділянка за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато 5/1 була надана для подальшого проектування та будівництва багатоповерхового житлового комплексу виключно ТОВ «Добробуд ЛТД», який у подальшому став Забудовником вказаної земельної ділянки (Договір оренди землі від 01.12.2005р. №887 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]Е.). Відповідно до пролонгованого Дозволу на виконання будівельних робіт від 01.07.2011 року № ОД 12511011509, що виданий Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, - ТОВ «Добробуд ЛТД» та підрядній організації ТОВ «МЕТРОНОМ», яким надано право виконання будівельних робіт з будівництва багатоповерхового житлового комплексу за адресою м. Одеса, Гагарінське плато 5/1 (надалі обєкт будівництва). Також, Сертифікат про відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією України від 01.04.2014р. серія ІУ №165140910391 виданий на імя саме ТОВ «Добробуд ЛТД». Розпорядженням Приморської районної адміністрації №343 від 16.06.2014р. обєкту багатоповерховому житловому комплексу з паркінгом за адресою: м. Одеса, Гагаринське плато 5/1 (будівельний номер) замовником якого є ТОВ «Добробуд ЛТД» присвоєно поштову адресу м. Одеса, Гагарінське плато 5/2. Позвач посилається на ряд документів, які відсутні у матеріалах справи, у звязку із чим не можуть бути досліджені судом. Так ані додатки до позовної заяви, ані матеріали справи не містять Договір про інвестування №ГП5/1-НД-ПБ від 02.11.2005р., який відповідно до позовної заяви укладений між ТОВ «Добробуд ЛТД» та ТОВ «Прогресбуд». Також позивач посилається на такий же самий договір між тими ж самими сторонами, з тим же номером, але датою 03.05.2005р. (арк. справи 5, абз. 3). Але матеріали справи також не містять зазначеного договору. Крім того, у своїй позовній заяві Позивач посилається на судову справу №522/27917/14, а до заяви додані судові рішення по справі №522/27917/12. Відповідно до даних ЄДРСР справи №522/27917/14 не існує. Представник ТОВ «Добробуд ЛТД» не визнає зазначені обставини справи викладені в позовній заяві. Суд дослідивши матеріали справи та позовну заяву Позивача встановив, що справа не містить документів, які б свідчили про наявність договорних відносин між Позивачем та ТОВ «Добробуд ЛТД». Також в справі відсутні будь-які документи, які б підтверджували право ТОВ «Інвест-Прогрес» укладати будь-які договори, стосовно квартир, які розташовані у жилому комплексі за адресою м.Одеса, Гагаринське плато, 5\\1. Посилання Позивача на Договір про інвестування №ГП5/1-НД-ПБ від 02.11.2005р., та\\або від 03.05.2005р. який начеб-то укладений між ТОВ «Добробуд ЛТД» та ТОВ «Прогресбуд», є безпідставними з огляду на те, що відповідно до Розділу 2 договору про інвестування №Г1\\И-12 від 05.03.2006р., який укладений Позивачем з ТОВ «Інвест-Прогрес», останній має право укладати договори щодо продажу відчуженню Обєкту інвестування відповідно до договору №ИД-ГП-5/1 інвестування від 31.10.2005. укладений між ТОВ «Інвест-Прогрес» та ТОВ «Прогресбуд-Інвест». Тобто, ТОВ «Інвест-Прогрес» отримало право відчуження від ТОВ «Прогресбуд-Інвест», а не від ТОВ ««Прогресбуд», та 31.10.2005р., раніше ніж були начеб-то укладені договори між ТОВ «Добробуд ЛТД» та ТОВ «Прогресбуд». Також слід зазначити що матеріали справи містять копії актів податкових перевірок, які за словами Позивача підтверджують наявність правовідносин між ТОВ «Добробуд ЛТД» та ТОВ «Прогресбуд». Але, як зазначалось вище, ТОВ «Інвест-Прогрес» отримало право відчуження від ТОВ «Прогресбуд-Інвест». Позивачем не доведено на підставі чого ТОВ «Прогресбуд-Інвест» передало право відчужувати майнові права квартир, які розташовані у жилому комплексі за адресою м.Одеса, Гагаринське плато, 5\\1. Також судом не встановлена причино-наслідковий звязок між відчуженням майнових прав ТОВ «Інвест-Прогрес» на користь Позивача та наявністю чи відсутністю правовідносин між ТОВ «Добробуд ЛТД» та ТОВ «Прогресбуд». Тобто, згідно із матеріалами справи будь-які зобовязання, щодо передачі квартири та\\або підписання відповідних документів за зазначеним інвестиційним договором із Позивачем виникли саме у ТОВ «Інвест-Прогрес», а не у ТОВ «Добробуд ЛТД». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника. Субєктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком того, яке відповідно до закону не може їм належати. Обєктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст. 179 ЦК). Згідно із ст. 190 ЦК майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. З аналізу чинного законодавства (статті 190, 656, 717 ЦК, Закон від 2 жовтня 1992 р. № 2654-ХІІ «Про заставу» (далі Закон № 2654-ХІІ), Закон від 19 червня 2003 р. № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Закон від 5 червня 2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку» (далі Закон № 898-ІV)), а також з урахуванням висновків Верховного Суду України за результатами розгляду спорів з приводу майнових прав (справи № 6-29429св09, 6-52295св10, 6-32594св10), вбачається, що майнові права, поряд з будь-якими рухомими, нерухомими речами, грошима, цінними паперами, є обєктами цивільного обороту. До майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном (наприклад: спадкові права; права вимоги особи за зобовязаннями, за якими вона є кредитором; виключні права автора і под.), право вчиняти дії щодо оформлення права власності на майно. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством (наприклад, захист майнових прав автора за Законом від 23 грудня 1993 р. № 3792-ХІІ «Про авторське право і суміжні права»; далі Закон № 3792-ХІІ), а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. За нормами ЦК підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини. Право власності може набуватися різними способами, які в науці традиційно поділяються на дві групи: первинні, тобто такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва. Згідно з нормами ЦК до первинного способу набуття права власності, зокрема, належить набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у т. ч. на обєкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК). Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів. Відповдно до положення ч. 2 ст. 328 ЦК, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. зокрема. На обєкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін (наприклад, передача ключів від будинку не свідчить про набуття права власності на будинок за відсутності договору та державної реєстрації). Для набуття набувачем права власності на майно наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК випадках нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках державна реєстрація. При цьому сторони договору вправі встановити додаткові (відкладальні або скасувальні) умови, а при переході права власності на рухомі речі самостійно визначати момент переходу права власності. На обєкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін (наприклад, передача ключів від будинку не свідчить про набуття права власності на будинок за відсутності договору та державної реєстрації). Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. На час укладення сторонами договору про фінансування будівництва правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19 червня 2003 року № 978-IV та «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року № 1560-XII. Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Ні зазначеними вище нормами, ні нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений обєкт нерухомості на підставі судового рішення. Порядок оформлення права власності на обєкт інвестування після прийняття такого обєкту в експлуатацію визначено зазначеними нормами. Беручі до уваги, що моментом виникнення майнових прав, а саме: субєктивних прав учасників правовідносин, повязаних з володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності, яке позивачем на спірну квартиру не набуте, його вимоги про визнання його власником квартир не ґрунтуються на законі. Зазначена правова позиція також підтверджується судовою практикою Верховного суду України, а саме Постановою від 18.02.2015р. по справі №6-244цс14. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч 1. ст. 11 ЦК). Відповідно до статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є: 1) договори та інші правочини (як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін). Окрім договорів, підставами цивільних прав та обов'язків є й інші правочини. Такими є односторонні правочини, тобто одностороннє волевиявлення, яке призводить до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності (цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо із факту створення об'єктів авторського права та суміжних права, що передбачає наділення суб'єктів цього виду права інтелектуальної власності всього комплексу цивільних прав і обов'язків внаслідок оприлюднення творів, надання доступної для сприйняття форми відповідно до положень Закону України "Про авторське право та суміжні права"; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (шкода може виникати або з цивільного правопорушення (делікту) або правомірного акту публічного органу (зокрема, безвинне заподіяння шкоди правомірними актами посадових осіб, державних органів) і тягне виникнення зобов'язання, зміст якого становлять право потерпілого (кредитора) на відшкодування заподіяної шкоди та обов'язок боржника (порушника, правомірного заподіювана шкоди) компенсувати шкоду (п. З ч. 2 ст. 11 ЦК); 4) інші юридичні факти (до яких слід віднести акти публічних органів, юридичні стани (акти цивільного стану) тощо. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобовязань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобовязанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобовязанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Також ст. 527 ЦК України встановлює, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. За договором про інвестування №Г1\\И-12 від 05.03.2006р. сторонами є Позивач та ТОВ «Інвест-Прогрес». Саме на імя ТОВ «Інвест-Прогрес» перевів грошові кошти, саме ТОВ «Інвест-Прогрес» взяв на себе зобовязання За договором про інвестування №Г1\\И-12 від 05.03.2006р. щодо передачі майнових прав та підписання необхідних документів. Суд приходить до висновку що Позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів. Крім того, ТОВ «Добробуд ЛТД» є неналежним відповідачем по справі з огляду на той факт, що він не є стороною за договором про інвестування №Г1\\И-12 від 05.03.2006р., не є правонаступником ТОВ «Інвест-Прогрес», та не вчиняв жодних дій які б могли свідчити про взяття на себе обовязків ТОВ «Інвест-Прогрес» за договором про інвестування №Г1\\И-12 від 05.03.2006р. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи та з урахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволені позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed