Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

У квітні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зобов"язання повернути річ та стягнення завданих збитків і моральної шкоди. Позивач зазначила, що 18 лютого 2015 року передала відповідачу у тимчасове користування безоплатно терміном на три дні річ побутового призначення у вигляді пресу для встановлення на одязі кнопок і люверсів «ТЕП-1», а також матриці для нього - насадки для встановлення кнопок (далі - прилад). Одлнак, відповідач не повернула взятий у позивача прилад після закінчення строку договору, тобто після 21 лютого 2015 року. Крім того, внаслідок незаконних дій відповідача щодо неповернення приладу, позивачу було завдано збитків у сумі 5360,00 грн., оскільки позивач не змогла виконати замовлення, прийняте нею з розрахунком на використання приладу, який вона передала у тимчасове користування відповідачу. Також, [PERSON] просила суд стягнути на її користь з [PERSON] моральну шкоду у сумі 30 000,00 грн. За вказаною позовною заявою Дарницьким районним судом м.Києва 24.05.2016 року було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено. Разом з тим, за заявою відповідача [PERSON] про скасування заочного рішення, ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 20.01.2017 року вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. Після призначення справи до розгляду у загальному порядку позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання з"явилась, позовних вимог не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.828 ЦК України договір позички речі побутового призначення між фізичними особами може укладатися усно. У судовому засіданні позивач вказувала, що 18.02.2015 року передала відповідачу у тимчасове користування безоплатно терміном на три дні річ побутового призначення у вигляді пресу для встановлення на одязі кнопок і люверсів «ТЕП-1», а також матриці для нього - насадки для встановлення кнопок. Однак, відповідач не повернула взятий у позивача прилад після закінчення строку договору, тобто після 21 лютого 2015 року. З пояснень позивача вбачається, що сторони уклали договір позички в усній формі. Відповідно до ч.2 ст.640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів передання позивачем відповідачу предмету позички, а саме: пресу для встановлення на одязі кнопок і люверсів «ТЕП-1», а також матриці для нього - насадки для встановлення кнопок, не здобуто таких доказів і у ході судових засідань. Суд не бере до уваги покази свідка [PERSON], який підтвердив факт передачі предмету позички, оскільки останній знаходиться у дружніх відносинах з позивачем та є зацікавленою особою. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON]взяту у тимчасове користування річ, а саме: прес для встановлення кнопок і люверсів на одязі «ТЕП-1» і матрицю для нього - насадки для встановлення кнопок та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальний збиток в сумі 5360,00 грн., оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами як самого факту укладання договору позички, так і факту передачі нею відповідачу предмету позички. Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивачем моральну шкоду обґрунтовувала тим, внаслідок незаконних дій відповідача, викладені обставини призвели до вимушених змін в житті позивача, а саме до стресового стану та тривалого терміну душевних та психічних страждань, позивач відчула психологічний дискомфорт, страх, в неї порушилась душевна рівновага, став поганим сон. Так як з відповідачем позивач мала дружні стосунки на протязі 5 років, її неправомірні дії спровокували значний стрес позивача, що став причиною її набутої хвороби - арахноенцефаліт і дисцикуляторна енцефалопатія 2 ступеня. Виходячи з того, що [PERSON] не подала доказів, що підтверджують факт завдання їй матеріального збитку саме з вини [PERSON], тому у цій частині позовних вимог також необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлагаєть стягненню з відповідача. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed