Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

02.04.2018 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, стягуваних за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської\~ області №285/1110/16-ц від 26.05.2016 року, та стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1860 грн. щомісячно, та на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1462 грн., а після досягнення сином [PERSON] 6-ти річного віку стягувати аліменти на його утримання в розмірі 1860 грн. В подальшому при зміні розміру соціальної допомоги для дітей певного віку автоматично перераховувати суму стягуваних аліментів та застосовувати індексацію, стягнення проводити до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання їхніх спільних дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно. На момент стягнення аліментів відповідач працював у військовій частині і тому стягнення проводилось в частці від заробітку. Однак на сьогоднішній день відповідач звільнився з роботи, на даний час працює неофіційно, сплачує аліменти в розмірі 500 грн. на кожну дитину, але цієї суми категорично не вистачає для утримання дітей. Позивач не взмозі забезпечити дітям належне харчування, навчання, оздоровлення. Розмір аліментів, які сплачує відповідач, занадто низький. Тому вона змушена звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Сторони в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В заяві позивач просила справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні позову. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та позивач в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судом встановлено наступне. Сторони є батьками неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачем та повністю перебувають на її утриманні (а.с. 11-12). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу\~України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний\~розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ЗУ «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей до шести років з 01.01.2018 року - 1492 грн., з 01.07.2018 року 1559, з 01.12.2018 року 1626 грн.; для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з 01.01.2018 року 1860 грн., з 01.07.2018 року 1944 грн., з 01.12.2018 року 2027 грн. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що у позивача змінився матеріальний стан в сторону погіршення, оскільки зросли витрати на утримання дітей у зв`язку із ростом цін на продукти та одяг. Суд зважає на ту обставину, що відповідач є здоровим, працездатним (інших відомостей\~ на спростування - не надав), а тому має можливість утримувати своїх неповнолітніх дітей. Одночасно позивач не надала доказів, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, що відповідач має можливість сплачувати щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1860 грн., та на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1462 грн., а після досягнення сином [PERSON] 6-ти річного віку в розмірі 1860 грн., щомісячно. Суд розглядає справу на підставі доказів наявних у справі, однак розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та\~ обмежений вимогами закону щодо мінімального розміру аліментів, враховуючи задовільний стан здоров`я та матеріального становища сторін, приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 1100 грн. на утримання сина [PERSON] , [INFO] та в розмірі 1000 грн. на утримання сина [PERSON] , [INFO] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо вимоги позивача про застосування автоматичного перерахунку аліментів із застосуванням індексації то Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року №1368-VIII, який набрав чинності 12.06.2016р., внесені зміни в Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», що стосуються індексації розміру аліментів. Змінами до ст. 9 Закону було визначено суб`єктів, які здійснюють індексацію розміру аліментів (підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів). Також, станом на 05.10.2016р. діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, в якому було зазначено (абз.2 ч.7 ст. 74 Закону), що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями на підставі розрахунку, зробленого (обчисленого) державним виконавцем відповідно до закону. Однак, в новому Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, який набрав чинності 06.10.2016р., повноваження державного виконавця щодо здійснення ним розрахунку індексації розміру аліментів не передбачено, в зв`язку з чим він позбавлений правової можливості на здійснення таких дій. Тому суд відмовляє в задоволенні вимоги про застосування індексації. Змінений розмір аліментів слід стягувати згідно положень п.23 ПП ВСУ "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року з дня набрання рішенням законної сили. Також, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави. Відтак встановлені підстави для часткового задоволення позову.

Outcome: partial