Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 09 серпня 2014 року сталось ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ «СК «Домінанта». У встановленому законом порядку він звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування та отримав відшкодування в межах полісу в розмірі 50 000 грн. Разом з тим, розмір шкоди становить 95 053,44 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати заподіяну йому шкоду. Вказав, що через неправомірні дії відповідача він поніс додаткові витрати по оплаті за послуги експерта в розмірі 950 грн., та він поніс збитки у вигляді упущеної вигоди через неспроможність використання свого авто, яке було пошкоджено в результаті ДТП, які він оцінює в розмірі 25 442,50 грн. Просив суд стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 45 053,44 грн., на відшкодування за оплату автотоварознавчого дослідження в розмірі 950 грн.; в якості відшкодування упущеної вигоди 25 442,50 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 09 серпня 2014 року о 16 год. 10 хв. в с.Гатне Києво-Святошинського району Київської області по вул. Київська, 77 - [PERSON], керуючи автомобілем марки Ford Transit, державний номерний знак [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, перед початком обгону вантажного автомобіля, не переконався, що смуга зустрічного руху вільна на достатній для безпечного завершення маневру відстані, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де відбулось лобове зіткнення з автомобілем марки Mersedes Benz Sprint, держаний номерний знак [NUMBER], що рухався назустріч. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 14.2в, 2.3б, 13.1 ПДР. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2014 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню. Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 4 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до ч.ч. 2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Mersedes Benz Sprint, держаний номерний знак [NUMBER], є [PERSON]. Між ТДВ «СК «Домінанта» був укладений договір № АС/8773276 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За цим договором забезпечений транспортний засіб - автомобіль Ford Transit, державний номерний знак [NUMBER]. [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Домінанта» із заявою про виплату страхового відшкодування. З листа №1640 від 25 листопада 2014 року ТДВ «СК «Домінанта», вбачається, що було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. У судовому засіданні позивач підтвердив факт сплати страховою компанією страхового відшкодування. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку №592 від 29 серпня 2014 року, проведеного ПП [PERSON], вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Mersedes Benz Sprint, держаний номерний знак [NUMBER], становить 95 053,44 грн. Ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого . Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У ст. 9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн. на одного потерпілого. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, оскільки вартість матеріального збитку власнику автомобіля Mersedes Benz Sprint, держаний номерний знак [NUMBER], складає 95 053,44 грн., своє зобов'язання за договором ТДВ «СК «Домінанта» виконала, тому до стягнення з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди підлягає товариства підлягає сума в розмірі 45 053,44 грн., та витрати, пов'язані зі сплатою авто товарознавчого дослідження в розмірі 950 грн., що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру №15/8 від 15 серпня 2014 року. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Пред'являючи вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач має довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених коштів та здійснення підприємницької діяльності. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. З матеріалів справи та пояснень позивача встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання пошкодженого автомобіля з урахуванням певного доходу, який він отримував до ДТП. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Тому в задоволенні вимог про відшкодування упущеної вигоди суд відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До судових витрат у відповідності до ст. 79 ЦПК України відноситься судовий збір, витрати на правову допомогу, витрати за проведення дослідження. Враховуючи засади розумності та справедливості, частку задоволених вимог до стягненню з відповідачів підлягають витрати за проведення дослідження - 950 грн. та витрати по оплаті судового збору - 460,04 грн.

Outcome: approved