Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач в судовому засіданні вимоги, висловлені в своєму позові, підтримав та просить суд звільнити його від сплати заборгованості у сумі 27.678,89 грн. за період з 01.10.2012 року по 10.06.2015 року та в сумі 13.705,63 грн. за період з 11.06.2015 року по 30.06.2016 року на загальну суму 41.384,52 грн. по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Пояснив, що він до липня 2016 року проживав разом з відповідачем однією сім'єю та вели спільне господарство, а тому нараховані за цей період аліменти є безпідставними. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача та просить відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що з моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів та пред'явлення виконавчого листа до виконання, з позивачем вона фактично не проживала однією сім'єю та не вели спільне господарство. Відповідач коли хотів, то ночував дома, коли хотів - не ночував дома, протягом тривалого часу ніде не працював та не надавав належної допомоги на утримання нашої дитини. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні при винесення судом рішення покладається на розсуд суду. Виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] знаходяться у неї з 2013 року. Нею було зроблено розрахунок заборгованості по аліментів з жовтня 2012 року по червень 2015 року на підставі ст.. 74 закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням наданих сторонами доказів, розмір якої складає 27678,89 грн.. Після того, як [PERSON] повідомила відділ ДВС про працевлаштування [PERSON], виконавчий лист для виконання був направлений до місця його роботи. Суд, вислухавши пояснення сторін, третю особу, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 2007 року він став проживати з [PERSON] єдиною сім'єю як чоловік з жінкою без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народився син [PERSON], батьком якого є позивач. В грудні 2010 року сторони припинили сімейні стосунки і позивач став проживати окремо від відповідачки, однак продовжував добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини та співмешканки. На підставі рішення Орджонікідзевського міського суду від 20 вересня 2011 року з заробітку позивача на той час МКП «Орджонікідзеводоканал» та виконавчого листа № 2-658-11 відділ ДВС Орджонікідзевського міського управління юстиції почав стягувати аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку. В грудні 2011 року сторони помирились і знову почали разом проживати, вести спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільно виховували та утримували дитину, проживаючи в квартирі [ADDRESS], а згодом в будинку відповідача по [ADDRESS]. 16.10.2012 року позивач звільнився з МКП «Орджонікідзеводоканал» і був поставлений на облік до Орджонікідзевського міського центру зайнятості, де отримував кошти, які повністю віддавав позивачу. Крім цього, став займатись виготовленням металоконструкцій (двері, вікна, решітки, козирки та інше) і мав систематичний та достатній дохід, який передавав відповідачці на утримання їхньої сім'ї. Після його звільнення з міськводоканалу та під час продовження спільного проживання та спільного виховання і утримання дитини, на сімейній нараді відповідачка вирішила забрати з ВДВС виконавчий лист, так як у них був спільний сімейний бюджет і більше не було необхідності у стягненні з позивача аліментів на підставі виконавчого листа. Позивачка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, а по закінченню трирічного терміну після 08 червня 2013 року поновила за попереднім місцем роботи. 11 червня 2015 року [PERSON] працевлаштувався до ПАТ «ОГЗК», де працював до теперішнього часу. З жовтня 2012 року (після звільнення з міськводоканалу) та на протязі 2013-2015 років, а також включно до липня 2016 року позивач вважав, що відповідачка відкликала з ВДВС виконавчий лист про стягнення аліментів, так як його в цей період до виконавчої служби не викликали і будь-яких претензій з боку відповідачки на утримання сині та стягнення аліментів не було, так як позивач віддавав всі зароблені кошти до спільного сімейного бюджету, з якого і утримувались як відповідач, так і дитина. Відповідачка ні разу за цей період не скаржилась до ВДВС відносно ненадання позивачем коштів і не пред'являла позивачу будь-яких претензій стосовно аліментів. Крім цього, [PERSON] сплачував за дитячий садок, купував сину необхідні речі та продукти харчування, придбав велосипед, квадро цикл та інше необхідне обладнання. Самостійно возив на обстеження до Дніпропетровської обласної лікарні 04.04.2015 року та до Українського медичного центру реабілітації матері та дитини в м. Одесу 30.03.2015 року, де було проведено ряд аналізів. В липні 2016 року сторони посварились, припинили шлюбні відносини і стали проживати окремо. В серпні 2016 року позивач, отримавши зарплату, побачив, що було утримано 50% на аліменти. В бухгалтерії ПАТ «ОГЗК» повідомили, що це зроблено на підставі постанови державного виконавця від 13.07.2016 року, згідно якої підлягають стягненню аліменти у розмірі ? частини на утримання сина та заборгованість по аліментам. Від державного виконавця позивач взнав, що відповідачка в липні 2016 року, тобто після сварки та розлучення з ним, повідомила ВДВС, щоб з нього, як працюючого в ПАТ «ОГЗК», стягнули аліменти. Як в подальшому з'ясувалось, відповідачка ввела позивача в оману тим, що не виконала свою обіцянку і не відкликала виконавчий лист, а також не повідомила державному виконавцю, що отримувала від нього кошти на її утримання та утримання їхнього сина в період з жовтня 2012 року по липень 2016 року. У зв'язку з цим державний виконавець, не знаючи, що позивач фактично добровільно сплачував аліменти в повному обсязі за період з жовтня 2012 року по липень 2016 року, нарахував йому борг: - в сумі 27.678,89 грн. за період з 01.10.2012 року по 10.06.2015 року (за час відсутності офіційного працевлаштування); - в сумі 13.705,63 грн. за період з 11.06.2015 року по 30.06.2016 року, а всього на загальну суму 41.384,52 грн. Також не було взято до розрахунку і знаходження позивача в Орджонікідзевському міському центрі зайнятості 2012-2013 рік і за цей період нараховані аліменти як ніде не працюючого по середній міській заробітній платі. Тобто тепер виходить, що кошти позивача, які він надавав відповідачу в період спільного проживання та утримання сина з жовтня 2012 року по липень 2016 року, не були прийняті до відома і йому ВДВС нарахувало безпідставний борг зі сплати аліментів. В теперішній час відповідачка пісня їхнього розлучення не бажає визнати цей факт та відмовитись від безпідставного стягнення з позивача 41.384,52 грн.. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження. Відповідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, змінюються обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 197 CК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Так як відповідачка не відкликала виконавчий лист з ВДВС, як обіцяла та отримувала весь дохід позивача в період з жовтня 2012 року по липень 2016 року і про це не повідомляла державного виконавця, то позивач вважає, що йому безпідставно нарахована заборгованість в сумі 41.384,52 грн. за період з жовтня 2012 року по липень 2016 року. З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Сімейного та Цивільного процесуального законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі виконавчого листа №2-658-11 згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2011 року із позивача на користь відповідача [PERSON] стягнено аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки від усіх його видів заробітку (доходу), щомісячно (а.с.6). Вказаний виконавчий лист відповідачем було своєчасно пред'явлено до виконання та підставі нього відкрито виконавче провадження. Згідно із ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Право державного виконавця обчислювати розмір заборгованості з аліментів встановлено ч.4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої державний виконавець вправі обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів, складати відповідний розрахунок та повідомляти про нього стягувану і боржнику, в т.ч. і за заявою сторін виконавчого провадження. Згідно ст. 195 СК України та ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), для працюючих боржників визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеної головним державним виконавцем Орджонікідзевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за період з 01.10.2012 року по 10.06.2015 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 27678,89 грн. (а.с.8). Відповідно до довідки ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» №741-64 від 16.08.2016 року заборгованість по аліментам за період з 11.06.2015 року по 30.06.2016 року за [PERSON] складає 13705,63 грн. (а.с.10). Позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у сумі 27.678,89 грн. за період з 01.10.2012 року по 10.06.2015 року та в сумі 13.705,63 грн. за період з 11.06.2015 року по 30.06.2016 року на загальну суму 41.384,52 грн. та вказує, що він сумлінно виконував на протязі всього часу обов'язок щодо сплати аліментів в добровільному порядку, надавав матеріальну допомогу на утримання сина, а також те, що він проживав однією сім'єю з відповідачем протягом всього часу до липня 2016 року. Однак, суд вказані твердження не бере до уваги та вважає їх неспроможними за нижченаведених підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько (мати) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв'язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК Україниумов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22). Разом з тим, суд вважає, що підстав для звільнення позивача [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах у сумі 27.678,89 грн. за період з 01.10.2012 року по 10.06.2015 року та в сумі 13.705,63 грн. за період з 11.06.2015 року по 30.06.2016 року на загальну суму 41.384,52 грн. немає, оскільки аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягуються за рішенням суду, яке обов'язкове до виконання, звільнення від сплати заборгованості по аліментах повне або часткове допускається на підставі ст. 197 СК України лише у виключних випадках, однак позивачем не доведені обставини, які б надавали змогу для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів. Доводи позивача про те, що він проживав разом з відповідачем однією сім'єю те вели спільне господарство, був спільний бюджет не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та позивачем взагалі не підтверджено жодними доказами. Заявляючи вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивач посилається також на те, що йому не було відомо про стягнення з нього аліментів в примусовому порядку, що тих грошових коштів, які залишаються зараз у нього недостатньо для проживання, а також те, що відповідач обіцяла забрати виконавчий лист. Між тим суд вважає, що стягнення з позивача аліментів на утримання дитини на підставі виконавчого листа, вчасно пред'явленого відповідачем на виконання, не може бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням ним свого обов'язку по утриманню дитини. Крім того, зміна матеріального стану позивача є саме підставою для зміни розміру аліментів, що стягуються з позивача на утримання дитини, а не звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. Істотних обставин для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам судом не встановлено, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, суд приймає до уваги, що позивач є фізично здоровою та працездатною людиною, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, у зв'язку з чим суд не знаходить підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Доводи позивача про те, що він протягом всього часу, коли офіційно не працював, утримував як свою дружину, так і малолітню дитини суд не приймає до уваги, оскільки позивачем і в цій частині не надано суду жодних доказів. На сьогоднішній день з позивача стягуються аліменти в розмірі 50 % його заробітку, з яких 25 % заборгованість по аліментам та 25 % щомісячні платежі на утримання дитини, що відповідає як вимогам Сімейного законодавства України, так і вимогам закону України «Про виконавче провадження». Виходячи з наведеного, суд, оцінивши зібрані у справі докази, досліджені безпосередньо, кожний окремо і в своїй сукупності і логічному взаємозв'язку, приходить до висновку, що позовні вимоги належними, допустимим і достатніми доказами, поданими відповідно до вимог ст.ст. 57-65, ст.10 ЦПК України, підтвердження не знайшли. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орджонікідзевський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «про звільнення від сплати заборгованості за аліментами».

Outcome: dismissed