Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Приват Банк» звернулося з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 464660,23 грн. з [PERSON], [PERSON] мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №LVDRAR15860124 від 22.08.2008р., відповідач [PERSON], [PERSON] - 22.08.2008р. отримали кредит у розмірі 11134,79 доларів США на термін до 21.08.2015р., а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У порушення зазначених норм закону, відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв»язку з зазначеними порушеннями зобов»язань за кредитним договором відповідач станом на 04.11.2015р. має заборгованість 20193,84 доларів США, яка складається із наступного: -3553,75 доларів США.- заборгованість за кредитом; -1517,17 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; -2227,00 доларів США. заборгованість з комісії за користування кредитом; -10,86 доларів США штраф ( фіксована частина) -961,09 доларів США штраф ( процентна складова). А тому змушені були звернутися до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості. В судове засідання представник позивача - Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» не з»явився, однак від нього надійшла заява про згоду на ухвалення заочного рішення по справі за їхнім позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак від нього поступило клопотання - заява про застосування строку позовної давності та слухання справи у його відсутності, просить в задоволенні позову відмовити, а тому суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів по справі. Відповідно до ст.197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні не оспорюється той факт, що 22 серпня 2008 р. між [PERSON], [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договор №LVDRAR15860124 від 22.08.2008р., відповідно до якого відповідачі отримали кредит у розмірі 11134,79 доларів США на термін до 21.08.2015р., та зобов»язалися повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно з приписами ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Частиною 1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Відповідно до приписів ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19.03.2014р. у справі № 6-20цс14, якщо в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його. За таких обставин загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. Спірні правовідносини між позивачем та відповідачами ґрунтуються на Договорі про надання кредиту за №LVDRAR15860124 від 22.08.2008 року. Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п.14.11 Договору за домовленістю між сторонами позовна давність була встановлена тривалістю у 5 (пять) років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов»язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення обчислення строків, що містяться у ст. ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). А відтак, аналізуючи вищевикладене та враховуючи позицію, викладену Верховним Судом України у Постанові від 06 листопада 2015 року, суд прийшов до переконання, що повна оплата відповідачем своїх непогашених зобовязань за Договором мала бути здійснена негайно після продажу Предмету Застави. Таким чином, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником вищевказаного строку погашення, а отже і строк позовної давності починається з 24.09.2009р. Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а відтак оскільки відповідачами [PERSON] та [PERSON] частково здійснювалось погашення кредиту та нарахованих процентів, що підтверджується даними про загальну суму платежів, а відтак з цього випливає, що перебіг строку позовної давності по стягнення платежів за кредитним договором розпочався та відповідно до правила ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), а відтак позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банку «Приват Банк» пропустив строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту та процентів за користування кредитом, а тому заявлені позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed