Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

01.08.2018 р. позивач звернулась до суду з заявою, в якій просила суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що дочка народилась у шлюбі з відповідачем, який розірвано за рішенням суду 24.10.2014р. З того часу батько не цікавиться життям дитини, не бере участі у її вихованні і забезпеченні, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дочкою. Тобто повністю усунувся від її утримання та виховання. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08.09.2014р. [PERSON] зобов'язано щомісячно сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку. Однак, з вересня 2014 року останній злісно ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по аліментах у розмірі 51 295,58 грн. По даному факту Шевченківським РВ ГУНП у Львівській області відрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 164 КК України. Виходячи з наведеного, позивач вважає, що у неї є всі законні підстави для звернення до суду з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Провадження у справі відкрито 20.08.2018р. 29.10.2018р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він позов категорично заперечив. Свою позицію мотивує тим, що графік побачень з дочкою [PERSON] встановлено розпорядженням Буської райдержадміністрації. Тривалий час він бачився із своєю дитиною та відвідував її, привозив подарунки, необхідні речі. Проте на даний час сама позивач створює перешкоди в спілкуванні з дитиною, ініціює конфлікти з ним, які погіршують їх взаємовідносини. Зокрема позивач подала заяву в правоохоронні органи по факту злісного ухилення від сплати аліментів. Однак на даний час у нього на утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу, що суттєво обмежує його фінансові можливості. Крім того він не працює і не має постійного доходу. Таким чином вважає, що позивачем не надано доказів того, що позбавлення його батьківських прав щодо своєї малолітньої доньки, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив такий задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, зіславшись на обставини та факти, викладені у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити. Від третьої особи Буської районної державна адміністрація надійшов висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки та клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.12.2008р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб в Шевченківському відділі РАЦСу. За час подружнього життя у них народилась дочка : [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.11.2009р. Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Буського районного суду м. Львова від 24.10.2014р. На даний час дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як на підставу своїх вимог про позбавлення батьківських прав позивач посилається на те, що батько дитини участі у вихованні дитини не бере, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не сплачує аліменти на її утримання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дочкою, не створює належних умов для ї розвитку повністю усунувся від її утримання та виховання. На підтвердження викладеного, позивач надала акт обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 23.05.2018р., висновок шкільного психолога від 25.05.2018р., характеристику Топорівської сільської ради від 23.05.2018р., характеристику Топорівської загальноосвітньої школи від 25.05.2018р. та довідку про склад сім'ї від 21.05.2018р. Однак в цих документах наявні лише характеризуючи дані дитини та умови її проживання, проте відсутні будь-які докази того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. А згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Що стосується несплати аліментів, то дійсно рішенням Шевченківського районного суду м. Львова ухвалено стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку. Рішення Буського районного суду Львівської області від 11.05.2018 р. вказаний розмір аліментів зменшений до 1/6 від всіх видів заробітку. Однак, на даний момент відповідач [PERSON] офіційно не працює і не має стабільного доходу, що підтверджується копією трудової книжки. Крім цього, у нього на утриманні є ще дві малолітні дитини від іншого шлюбу - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що потребує матеріальних витрат. Даний факт підтверджується копіями свідоцтв про народження в матеріалах справи та довідкою з місця проживання ЛКП «Варшавське-407» від 15.02.2018р. Викладені обставини суттєво обмежують фінансові можливості [PERSON] Посилання позивача на те, що Шевченківським ВП ГУ НП у Львівській області відкрито кримінальне провадження по факту злісного ухилення від сплати аліментів [PERSON] за ч. 1 ст. 164 КК України суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Так, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В даному випадку досудове розслідування триває, а суду не надано інформації про ухвалення відносно відповідача обвинувального вироку по факту злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів, який набрав законної сили. Крім того, в процесі розгляду справи судом витребувано з Буської районної державної адміністрації висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та копії документів, на підставі яких прийнято це рішення. Оглянувши вказаний висновок від 11.01.2019р. № 01-08/1740, судом встановлено, що єдиною підставою прийняття рішення органом опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав стало те, що [PERSON] не з'явився на засідання комісії. Згідно ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наведене свідчить про необґрунтованість такого висновку і неможливість суду з ним погодитись, оскільки в такому відсутнє обгрунтування щодо поведінки батька, його особи, взаємовідносин з дитиною, які б свідчили про доцільність позбавлення його батьківських прав. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", рекомендовано судам зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, слід наголосити, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позивачем не надано доказів того, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо своєї малолітньої доньки, необхідне в як найкращих інтересах дитини. Відтак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини є винятковим заходом впливу, який повинен застосовуватися лише у випадку, коли виправлення батька є неможливим та існує така необхідність з врахуванням інтересів дитини, враховуючи те, що батько дитини не ухиляється злісно від виконання своїх обов'язків, що зумовлено його сімейним та матеріальним становищем, вважаю, що в позові позову слід відмовити.

Outcome: dismissed