Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

З Вугледарського міського суду Донецької області згідно Розпорядження від 26.06.2018 р. надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до відповідача [PERSON] за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Десантники 7" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням Відповідно до автоматичного розподілу, справа передана судді Яненко Г.М. та прийнята суддею до свого провадження. За ухвалою від 09.08.2018 року справа була призначена до розгляду у спрощеному провадженні. Вимоги позивача мотивовано тривалою відсутністю відповідача за місцем його реєстрації, що перешкоджає вільно володіти та розпоряджатись позивачеві своїм майном. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили. Відтак суд вважає за можливе справу розглядати за наявними у справі документами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено: Згідно із договором купівлі-продажу від 14 жовтня 1998 року [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS]. Вона проживала у квартирі з 16 жовтня 1998 року до дня своєї смерті - [INFO] року (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 29.10.2014 року). 21 вересня 1986 року рідна сестра [PERSON] - [PERSON], уклала шлюб з гр. [PERSON] (свідоцтво про шлюб [NUMBER]). 23 квітня 2002 року [PERSON], як зять [PERSON], був зареєстрований у зазначеній квартирі і мешкає у ній до цього часу, утримує квартиру у належному стані, сплачує усі витрати на комунальні послуги. 25 жовтня 2013 року [PERSON] зареєструвала у зазначеній квартирі гр. [PERSON], [INFO], не зазначивши при цьому, в якості якого члена сім'ї його зареєстровано. [PERSON] жодного дня у квартирі, починаючи з дня його реєстрації не проживав, будь-якої участі у її утриманні не приймав, комунальні послуги - не сплачував та на даний час позивачеві невідоме місце проживання (перебування) відповідача (Акт про фактичне не проживання № 18 від 24.05.2018 року). Відтак зазначене змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Разом з тим, доказів набуття права власності на квартиру позивачем не зазначено, документів на підтвердження цього до матеріалів справи не долучено. Відповідно до змісту статті 129 Конституції України, ст.ст. 10, 60, 131 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Так, за ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом та цією нормою встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Згідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування. З огляду на викладене, враховуючи недоведеність факту наявності у позивача права власності на спірне майно, [PERSON] не може виступати позивачем у даній справіі, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed