Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач заявив позов до [PERSON] про знесення самочинної прибудови господарської будівлі до житлового будинку. В своєму позові позивач посилається на те, що 05 вересня 2013 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області на підставі листа прокуратури Вінницької області було проведено перевірку законності виконання [PERSON] будівельних робіт з будівництва добудови до житлового будинку господарської будівлі по [ADDRESS]. За результатами перевірки було встановлено, що відповідачем проведено роботи без будь-яких дозвільних документів. За фактом вчинення правопорушення, [PERSON] 05.09.2013 року було винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, із вимогою привести об'єкт самочинного будівництва у відповідність до вимог законодавства з визначенням строку на добровільне виконання до 27.12.2013 року. На підставі матеріалів перевірки від 05.09.2013 року інспекцією 16.09.2013 року було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення №952 та накладено на [PERSON] штраф у сумі 187 гривень. 23.09.2013 року штраф [PERSON] було сплачено у повному обсязі. Проте припис Інструкції від 05.09.2013 року було проігноровано та не було виконано його вимог. Вважаючи свої права порушеними позивач просить суд ухвалити рішення про знесення за рахунок [PERSON] прибудови господарської будівлі до житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату час та місце судового розгляду повідомлений у порядку, встановленому ст.74 ЦПК України, 24.03.2015 року за вх..№1845 суду надійшло письмове заперечення від відповідача та його представника адвоката Боднара О.В., який діє на підставі ордеру серії ЖТ №22770 та договору №21 від 14.03.2015 року про надання правової допомоги, із клопотанням про розгляд справи без їхньої участі. В своєму запереченні проти позову відповідач та його представник зазначають про те, що позивач, порушуючи законодавчі норми, хибно оцінюючи фактичні обставини, що вказані ним як підстава для задоволення заявлених ним вимог, вимагає застосування норм, які не підлягають застосуванню у цих правовідносинах, тобто, звертається з незаконними вимогами, які не можна задовольнити. Відповідач зазначив, що технічна інвентаризація належного йому домоволодіння проводилась у 2009 році, тобто, після проведеного ним у 2007 році ремонту добудови, проте в матеріалах інвентаризаційної справи жодної інформації щодо самочинного будівництва немає. До того ж, зі змісту ст. 29 ЗУ «Про планування та забудову територій», чинного на момент проведення добудови, на який посилається в позові Інспекція вбачається, що дозвіл на забудову вимагається щодо зведення об'єктів, які впливатимуть на сталий розвиток територій в цілому, а не господарсько-побутових прибудов в межах приватного домоволодіння (про що свідчить той факт, що навіть перелік виконання робіт, на які дозвіл не вимагається, затверджений чинною на той час постановою КМУ 30.09.2009 № 1104 ділиться на такі блоки: об'єкти виробничого, житлово-господарського, інженерного та дорожнього використання), що так само стосується й положень чинного ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». З огляду на ці підстави відповідач вказує на те, що він добросовісно вважав, що фактично проведена ним добудова мала відкритий характер, задокументована, а тому не суперечить чинному законодавству й не може вважатися самочинною. Крім того, відповідач у своєму запереченні вказує на те, що позивач проводив позапланову перевірку згідно із Постановою КМУ від 23 травня 2011 р. N 553, відповідно до п.1 якої встановлено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності. Проте, належна йому будівля не використовується для господарської діяльності, а також не належить до IV і V категорії складності. Враховуючи те, що належна йому будівля не має жодних з вище вказаних характеристик, відповідач вважає, що в діях посадових осіб Інспекції ДАБК у Вінницькій області наявні порушення. Відповідач вказує на те, що посадові особи Інспекції ДАБК у Вінницькій області діяли з порушенням ч. 2 ст. 19 Конституції України. Вважаючи позов необґрунтованим, відповідач просить суд відмовити у його задоволенні. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів - заяви [PERSON] від 14.08.2013 року встановлено, що [PERSON], звернувся із заявою до прокуратури Вінницької області про те, що [PERSON] створює йому перешкоду у користуванні житлом. Із копії акту №886-пп перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 05.09.2013 року встановлено, що [PERSON] самовільно добудовано до житлового будинку господарської будівлі (розміром 1,6 Х 5 м) по [ADDRESS], тим самим порушено вимоги ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність». Із копії протоколу про адміністративне правопорушення від 05.09.2013 року встановлено, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 96 КУпАП. Із копії припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 05.09.2013 року встановлено, що [PERSON] зобов'язано привести об'єкт до вимог чинного законодавства. Із копії пояснення [PERSON] від 05.09.2013 року встановлено, що він у 2007 році самовільно добудував госпспоруду до житлового будинку, станом на 05.09.2013 року будівельних робіт не проводив і не палнує. Із копії постанови №952 від 16.09.2013 року встановлено, що [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 187 гривень. Із копії квитанції №5253205-1 від 23.09.2013 року встановлено, що [PERSON] оплатив штраф у сумі 187 гривень. Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.02.2009 року встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Із копії технічного паспорту, складеного 24.02.2009 року на житловий будинок встановлено, що до складу будівель та споруд по [ADDRESS] входять - житловий будинок - 64.3 м.кв. (літ. А), веранда - 8.7 м.кв. (літ. а), літня кухня - 50.2 м.кв. (літ. Б), веранда - 5.5 м.кв. (літ. в), погріб - 11 м.кв. (літ. В), гараж - 24.6 м.кв. (літ. Г), сарай 9.5 м.кв. (літ. Д), огорожа - 19 м.кв. (1), ворота - 2.6 м.кв. (2), хвіртка - 1.2 м.кв. (3). Із копій витягу із Державного земельного кадастру від 07.02.2013 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.08.2013 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, акту встановлення меж та прийому-передачі межових знаків від 14.08.2013 року, встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки, розміром 0,2166 га, що розташована по провулку Леніна 6 в с.Клембівка Ямпільського району Вінницької області, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дослідивши усі докази у їх сукупності, суд вважає недоведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, виходячи із наступного. Встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу будівництва відповідачем прибудови до належного йому житлового будинку на земельній ділянці, яка належить відповідачу на праві приватної власності і відведена для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд. Із наданих позивачем письмових доказів встановлено, що дійсно в 2007 році відповідач самовільно збудував вказану прибудову, однак, суд не має підстав вважати це порушенням норм ст.29 ЗУ «Про планування і забудови територій», який діяв на момент здійснення будівництва, оскільки спірні правовідносини тривають на даний час і на них поширюються норми чинного саме на цей час законодавства України, а саме - ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та ЗУ «Про архітектурну діяльність». Відповідно до ст.9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» Забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі. Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об'єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника. Таким чином, закон не зобов*язує забудовника до отримання містобудівних умов та обмежень та розроблення проекту будівництва. Тому відсутність у відповідача дозвільних документів та проекту будівництва не є порушенням, а доводи позивача у цій частині є необгрунтованими. Разом із тим, оскільки у технічному паспорті житлового будинку відповідача відсутні відомості про вказаний об'єкт будівництва 2007 року побудови, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача в частині порушення відповідачем вимог закону про необхідність отримання будівельного паспорту для забудови присадибної земельної ділянки вказаною прибудовою до житлового будинку. Доводи відповідача у цій частині суд вважає необґрунтованими. Однак, обґрунтованість вимог позивача щодо цих обставин не дає підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Встановлено, що вказана спірна споруда збудована відповідачем на земельній ділянці, що була відведена саме для цієї мети, відповідно до ч.1,2 ст.27 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» дозволу чи затвердженого проекту для цього будівництва не вимагається. Суду не доведено тієї обставини, що вказане будівництва здійснене з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Надані позивачем письмові докази не містять будь-яких даних про порушеннями відповідачем будівельних норм і правил, відсутні відомості про порушення відповідачем будь-яких ДБН. Відсутність же у відповідача будівельного паспорту на вказане будівництво не дає підстав вважати наявність у його діях істотного порушення будівельних чи інших норм, прав та інтересів держави чи будь-яких інших осіб. Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Таким чином, в розумінні ч.7 ст.376 ЦК України знесення самочинного будівництва, у тому числі зведеного без проекту, є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об'єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Позивачем не надано жодного письмового доказу в підтвердження тих обставин, що проведення відповідачем перебудови вказаного будівництва є неможливим або відповідач відмовляється від її проведення, а тому суд не має підстав для застосування ч.7 ст.376 ЦК України та не має підстав для ухвалення рішення про знесення вказаної прибудови за рахунок відповідача. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторонами не заявлено клопотань про витребування доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає обгрунтованими заперечення відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про знесення споруди. Суд вважає позов необґрунтованим і має підстави для відмови у його задоволенні. Відповідно до п.24 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач від сплати судового збору звільнений, а тому відповідно ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.9 ЗУ «Про архітектурну діяльність, ст.27 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.376 ЦК України.

Outcome: dismissed