Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів, якою просила суд стягнути на її користь спричинену їй моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.; стягнути з відповідачів на її користь шкоду, завдану здоров'ю внаслідок каліцтва 37 905,00 грн.; постановити стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди з моменту винесення судом рішення і до моменту остаточного видужання позивача щомісячно в розмірі мінімальної заробітної плати. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона у період з 21.12.2010 року по 29.12.2010 року перебувала на обстеженні в установі відповідачів в м. Дніпропетровську Україна., куди на обстеження була направлена Херсонською обласною медико-соціальною експертною комісією з метою вирішення питання про встановлення групи інвалідності за загальним захворюванням із ураженням опорно-рухового апарату. Відповідно до консультативного висновку Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності від 29.12.2010 року Херсонська МСЕК може надати позивачу групу інвалідності у випадку проведення операції артродезуючої резекції правого гомілкового суглобу в інституті відповідачів. Вказує про те, що на момент надання вищезгаданого висновку з приводу надання позивачу групи інвалідності в разі проведення вищезгаданої операції вона не знала чи є така операція необхідною для отримання відповідної групи інвалідності, до того ж була упевнена у тому, що вказана операція покращить її стан здоров'я, оскільки група інвалідності їй була потрібна з метою отримання відповідної державної допомоги для існування. Вказана операція позивачу була проведена 22.02.2011 року, проте внаслідок проведеної операція стан позивача тільки погіршився. Так вказує про те, що в результаті вищевказаної операції стан здоров'я її погіршився, посилаючись зокрема на те, що згідно висновку самих же відповідачів від 29.12.2010 року на момент проведення операції позивача було діагностовано артроз правого гомілкового суглобу 3-го ступеня, а також порушення функції суглобу 2-го ступеня та помірний больовий синдром, а на час звернення позивача із розглядуваним позовом, внаслідок проведеної операції у неї діагностовано кістковий анкілоз правого гомілкового суглобу, артроз 4-го ступеня, порушення функції суглобу 3-го ступеня, порушення функції ходьби 3-го ступеня та стійкий больовий синдром, через що вона довго не могла ходити а також у неї погіршився стан хребта і тазостегнових суглобів, при цьому захворювання тазостегнових суглобів та хребта і були основними, через які позивач намагалась отримати інвалідність, а права гомілка турбувала її менше. Вказує про те, що внаслідок проведеної операції їй 23.03.2011 року надали групу інвалідності, хоча внаслідок проведення операції група інвалідності згідно чинного законодавства не надається, , а причиною присвоєння позивач інвалідності став акт МСЕК в яком було вказано про загальне захворювання позивача із ураженням опорно-рухового апарату, через що робить висновок про те, що ніякої необхідності в проведення вищезгаданої операції не було. Окрім того зазначає про те, що вищевказана операція, яка, на думку позивача була необґрунтована, спричинила їй моральні страждання, які із урахуванням характеру та ступеня, а також тривалості таких страждань позивач оцінює на вказану у прохальній частині позову суму. Зазначає також про те, що вказаною операцією їй було спричинено фізичне каліцтво а також ушкодження її здоров'я, що полягало у погіршенні її стану здоров'я пов'язаного зокрема із погіршенням стан опорно-рухового апарату, тобто спричинена шкода здоров'ю що тягне за собою необхідність відшкодування такої шкоди в розмірах вказаних в прохальній частині позову. У судовому засіданні позивач повністю підтримала позовну заяву із викладених у ній підстав та просила її задовольнити із урахуванням наявних у справі доказів. Представники відповідача за довіреностями Бабич О.М., Бондарук Д.О та Маметьєв А.А. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, з приводу чого відповідачами також були надані заперечення у письмовому вигляді, суть яких зводилась до того, що поведена спірна операція позивачу, яка була здійснена з її особистої письмової згоди, жодним чином не пов'язувалась з подальшим отриманням чи неотриманням останньою інвалідностей, при цьому сама операція була зроблена для покращення якості життя позивача порівняно з тим, що вона мала до якої операції, оскільки в неї ще до операції були проблеми з опорно-руховим апаратом, при цьому операція була проведена із дотриманням усіх правил проведення такої операції, що висвітлені у відповідній профільній літературі, та ніяких негативних наслідків такої операції після її проведення у позивача виявлено не було. Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши доводи позовної заяви та перевіривши їх поданими сторонами доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так судом встановлено, що позивача, яка на той час не була інвалідом, 21.02.2011 року Херсонським обласним центром МСЕК було рекомендовано оперативне лікування суглобів правої гомілки, через наявність неї захворювання у вигляді посттравматичного артрозу правого гомілкового суглобу 2-3 ступеня та комбінована контрактура гомілкового суглобу 2-го ступеня. При цьому, з показів позивача допитаної в якості свідка вбачається що проведення такого лікування співробітниками Херсонського МСЕК їй рекомендовано саме в інституті відповідачів. Згідно консультативного висновку № 7179 проведеного медико-соціальною комісією інституту відповідачів, ним підтверджено діагноз викладений у вищевказаному направленні а також виявлено легкий больовий синдром пов'язаний із опорно-руховим апаратом, через , що рекомендовано оперативне втручання у вигляді ортродезуючої резекції правого гомілкового суглобу, який, як вказано у висновку, можливо провести в інституті відповідачів. Окрім того вказаним висновком встановлено фізичну можливість проведення позивачу вищезгаданого оперативного втручання. Окрім того,згідно передопераційного епікризу від 21.02.2011 року ( а.с.41), складеного на позивача у інституті відповідачів, де перша поставила свій особистий підпис, що підтвердила у судовому засіданні, позивач надала свою добровільну згоду на проведення відповідачами вищезгаданого оперативного втручання, яким такого була ознайомлена із наслідками такого оперативного втручання. Слід зазначити, що посилання позивача у судовому засіданні на те, що вона не усвідомлювала наслідків такого оперативного втручання навіть після підписання нею згаданого епікризу, оскільки таке підписання відбулось безпосередньо перед проведенням операції суд не може прийняти до уваги, оскільки дата складання такого епікризу є день, що передував дню операції. Також слід зазначити, що позивач у судовому засіданні зазначила, що під час підписання нею вказаного передопераційного епікриз вона не перебувала у будь-якому стані, який би заважав їй усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно виписного епікризу позивача № 1043 від 10.03.2011 року ( а.с. 8) із закладу відповідачів, складеного уповноваженими на те особами, вбачається, що при виписці позивача з інституту відповідачів за наслідками проведеної операції, у неї відмічалась позитивна динаміка у вигляді зменшення больового синдрому. Як вбачається з пояснень представників відповідачів та наданої ними медичної літератури, з приводу проведеної позивачу операції, таке оперативне втручання покликано покращувати якість життя пацієнтів із захворюваннями опорно-рухового апарату, зокрема шляхом зменшення у них больових відчуттів з цього приводу. Окрім вищевказаних доказів, судом також досліджено інші подані сторонами докази, а саме медичні документи з приводу стану опорно-рухомого апарату позивача як до проведення спірного оперативного втручання так і після нього, а також покази позивача допитаної в якості свідка та покази свідків як позивача так і відповідачів та висновки судів зроблені за наслідками вирішення спору позивача щодо призначення їй ступеню інвалідності, з цього ж приводу, з яких зокрема дійсно вбачається погіршення загального стану опорно-рухової системи позивача, що відбулось вже після проведення оперативного втручання у вигляді збільшення ступеню артрозу та ступенів порушень функцій суглобів і функцій ходьби. Окрім того після проведеної операції у позивача також діагностовано кістковий анкілоз правого гомілкового суглобу. За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1195 цього ж Кодексу фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 7 Постанові Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", положення якого суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин за аналогією, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК). Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми та роз'яснення з цього приводу, суд приходить до переконання про те, навіть в разі і завдання певними діями особі шкоди, такі дії повинні мати обов'язкову ознаку у вигляді вини. При цьому із вище приведених доказів вбачається, що метою спірного оперативного втручання було зменшення певних больових симптомів у позивача, що, як вбачається із виписних документів, таким втручанням було досягнуто. При цьому, судом, за клопотанням позивача було призначено відповідну медичну експертизу саме з метою встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів по проведенню спірного оперативного втручання та подальшим погіршенням стану здоров'я позивача, а також з метою виявлення порушень допущених лікарями при проведені такого оперативного втручання. Проведення вказаної експертизи було доручено експертам профільної установи м. Миколаєва, проте експертиза повернулась до суду без виконання з підстав, які на думку суду не ґрунтуються на законі. Разом із тим позивачу судом запропоновано заявити повторно клопотання про призначення відповідної експертизи будь-якій іншій профільній установі, від чого остання в суді відмовилась, вважаючи, що у суду наразі наявні достатні докази для задоволення її позовних вимог. Таким чином, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог в частині спричинення умисними діями відповідачів шкоди здоров'ю позивача, через що позовні вимоги як у вказаній частині, так і в іншій частині з приводу матеріальної відповідальності, яка є фактично похідною від основної вимоги, слід відмовити за недоведеністю. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed