Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

24.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на гаражний бокс [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала у шлюбі з 02.08.1975 року. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з ? частини квартири по [ADDRESS], гаражний бокс у ГБК «Старт». Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла, нотаріус видав їй свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний гараж нотаріус відмовив, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документа на гараж. Її чоловік був власником гаражного боксу [NUMBER]. Рішенням Гаражного колективу «Старт» від 13.11.2013 року гаражний бокс було закріплено за нею. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. [PERSON] позовні вимоги визнав, зазначив, що відсутність права власності на спірний гараж позбавляє можливість позивачку реалізувати його. Представник Обслуговуючого кооперативу «Гаражний колектив «СТАРТ» - Кияшко В.М. позовні вимоги визнав, зазначив, що право власності на спірний гараж ні за ким не зареєстровано, ні за кооперативом, ні за померлим [PERSON] Суд, вислухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, [PERSON] 1954 року народження та [PERSON] 1954 року народження зареєстрували шлюб 02.08.1975 року. Згідно зі свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO]. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину від 26.05.2014 року, позивачка [PERSON] прийняла спадщину та на підставі ст. 1261 ЦК України успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO], 1/4 частку квартири [ADDRESS]. Постановою Першої Харківської державної нотаріальної контори від 01.04.2016 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гаражний бокс [ADDRESS] після смерті померлого [INFO] чоловіка [PERSON], у зв'язку з тим, що не було надано документи на нерухоме майно, що підтверджують належність майна спадкодавцю на праві власності та реєстрацію права власності згідно з чинним законодавством. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року № 6, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до п. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду (п. 3.1 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В судовому засіданні представник Обслуговуючого кооперативу «Гаражний колектив «СТАРТ» зазначив, що право власності на спірний гараж ні за ким не зареєстровано, ні за кооперативом, ні за померлим [PERSON], спірний гаражний бокс є лише фактично, в наявності, однак без правовстановлюючого документа. У Постанові Першої Харківської державної нотаріальної контори від 01.04.2016 року вказано, що згідно з довідкою КП «Харківське МБТІ» від 14.03.2016 року №1800530 право власності на спірний гаражний бокс не зареєстроване. В технічному паспорті на спірний гараж, виготовленому КП «Харківське МБТІ» 17.12.2013 року, вказано, що власника немає, об'єкт готовий до здачі в експлуатацію. Отже, встановлено, що право власності на спірний гараж у встановленому законом порядку зареєстровано не було. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК). Як вбачається з Виписки з рішення Правління ГК «СТАРТ» від 13.11.2013 року №24, прийнято рішення про виключення із членів ГК «СТАРТ» померлого володільця гаража [NUMBER] на правах приватної власності [PERSON] в гаражному колективі «СТАРТ» по вул. Продольній,7 у м. Харкові; прийнято в члени ГК «СТАРТ» [PERSON] та закріплено за ним на правах приватної власності гараж [NUMBER]. Однак, відомості вказані у Виписці з рішення Правління ГК «СТАРТ» від 13.11.2013 року №24 про належність померлому володільцю гаражу [NUMBER] на правах приватної власності ([PERSON]) та закріплення за [PERSON] на правах приватної власності гаражу - суд до уваги не приймає, оскільки це не допустимим доказом на підтвердження виникнення права власності на гараж. Зокрема, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно зі ст. 14 ЗУ «Про основи містобудування», до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, в матеріалах справи відсутні допустимі докази щодо реєстрації права власності на спірний гараж, щодо введення його в експлуатацію у встановленому законом порядку, тобто позивач фактично просить визнати право власності на спірний гараж, який є самочинним будівництвом. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] за життя не набув права власності на спірний гараж, який не введений у встановленому законом порядку в експлуатації, то спадкоємець [PERSON] також не набуває права власності на гараж у порядку спадкування після смерті свого чоловіка. Кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України). Однак позивачем не надано доказів звернення до компетентних органів з питання узаконення самочинного будівництва, не надано доказів відмови компетентними органами у вирішенні зазначеного питання, рішення якого давали б підстави вважати про наявність спору про право. На підставі викладеного, суд, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed