Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.06.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 004-2008-2086 від 18.06.2008 р., відповідно до умов якого банк надав кредит [PERSON] в сумі 161 500,00 доларів США на придбання майна. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір від 18.06.2008 р. зі змінами та доповненнями від 27.07.2009 р.,09.11.2010р., 26.05.2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. За умовами вказаного договору іпотеки в іпотеку позивачу передано нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], що належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач вважає, що Договір іпотеки від 18.06.2008 р. зі змінами та доповненнями порушує законні права та інтереси малолітньої дитини позивача - [PERSON], [INFO], яка на дату укладення договору іпотеки проживала разом зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що під час укладення договору іпотеки, в порушення Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», зазначений договір не був погоджений у встановленому порядку відповідним органом опіки та піклування, що призвело до грубих порушень житлових прав малолітньої [PERSON]. Вважає, що у зв'язку з несплатою по кредитному договору, у [PERSON] в рахунок погашення заборгованості можуть відібрати предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації виникають з моменту такої реєстрації. Договір іпотеки від 18.06.2008 р. підписав іпотекодавець - [PERSON], який на день підписання договору не був власником предмета іпотеки, не міг користуватися та не міг розпоряджатися квартирою. Тому, враховуючи вищевикладене, просив суд задовольнити позов та визнати Договір іпотеки від 18.06.2008 р., зі змінами та доповненнями до нього від 27.07.2009 р., 09.11.2010 р., 26.05.2011 р. недійсними та скасувати державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про заборону відчуження нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] Позивач та представник позивача під час слухання справи позов підтримали з підстав, зазначених у позові та просили задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Універсал Банк», проти задоволення позову заперечував, послався на те, що іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язань, а передача майна в іпотеку не є відчуженням. Також зазначив, що відповідно до ст.6 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець зобов'язаний повідомити іпотекодержателя про права на предмет іпотеки третіх осіб. При цьому у разі неповідомлення іпотекодавцем про такі обставини, іпотекодержатель не тільки не втрачає права звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення основного зобов'язання, а й набуває право вимагати дострокового виконання основного зобовзянання, в т.ч. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, не тільки з підстав порушення основного зобов'язання, а й з підстав порушення іпоеткодавцем ст.6 ЗУ «Про іпотеку». Крім того, зазначив, що позивач особисто засвідчив, що укладанням Договору іпотеки не порушені права та/або інтереси третіх осіб, в т.ч. не порушені права дітей, надавши відповідну заяву приватному нотаріусу та заяву керуючому відділенням № 4 ВАТ «Універсал Банк» про те, що малолітніх дітей не має, а також відповідно до п.1.4. договору іпотеки іпотекодавець засвідчив, що укладенням цього договору не порушені права та/або обов'язки третіх осіб, в тому числі не порушені права дітей. Будь-яких даних, про те, що на час укладення договору іпотеки в квартирі зареєстровані та користуються нею неповнолітні діти позивач не надав, тому враховуючи вищевикладене та подавши заяву про застосування строку позовної давності просив суд відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2014 р. залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Дарницької районої в м. Києві державної адміністрації. Представник Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації просив розглянути справу на підставі вимог чинного законодавства з врахуванням інтересів малолітньої дитини. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 18 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір (на придбання майна) № 004-2008-2086 , відповідно до умов якого банк надав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 161 500,00 дол. США (а.с.21-32). Судом встановлено, що 18.06.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] предав у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 004-2008-2086 від 18.06.2008 р. між ВАТ Універсал Банк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір від 18.06.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.6-7). За умовами вказаного Договору іпотеки в іпотеку Відповідачу передано нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 71,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Іпотечне майно належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1399, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом № 6099840 від 18.06.2008 р. Відповідно до п. 1.4 договору іпотеки іпотекодавець свідчить, що укладенням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, а також уразі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомістьу тому числі не порушені права дітей. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.20). Судом встановлено, що на момент укладення Договору іпотеки позивач був зареєстрований у [ADDRESS], хоча фактично разом з дитиною, [PERSON] проживали по місту реєстрації дружини: [ADDRESS], про що було зазначено позивачем. Про непроживання малолітньої [PERSON] у спірній квартирі на момент підписання іпотечного договору також було зазначено свідком [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в наданій ним заяві керуючому відділенням № 4 ВАТ «Універсал Банк» від 18.06.2008 р. підтвердив, що не має неповнолітніх/малолітніх дітей. Позивач також особисто засвідчив, подавши заяву приватному нотаріусу про те, що внаслідок передачі в іпотеку квартири за цим договором будь-які права (в тому числі право користування квартирою) малолітніх, неповнолітніх та інших осіб не порушується (а.с.48-49). Таким чином, на момент укладення іпотечного договору позивач [PERSON] засвідчував, що передання будинку в іпотеку не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що 27.07.2010 р., 09.09.2010 р., 26.05.2011 р. між сторонами було укладено додаткові угоди до іпотечного договору від 18.06.2008 р. (а.с.8-17). Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 та ч. 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, видавати письмові зобов'язання від імені дитини, відмовлятися від майнових прав дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Пунктом 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. У зв`язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Із наведеного вище вбачається, що дозвіл органу опіки та піклування необхідний у випадку, коли батьки (або особи які їх заміняють) вважають за необхідне розпорядитися нерухомим майном, яке повністю або частково належить неповнолітній дитини або яким дитина має право користуватися. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що на момент укладання договору іпотеки дочка позивача [PERSON], незважаючи на те, що він в силу ст.3 СК України є членом сім'ї, не мала майнових прав на предмет іпотеки, оскільки не є власником зазначеного майна та не мала права користування майном, а саме квартирою [ADDRESS] так як на момент укладання договору іпотеки не була там зареєстрована та не проживала там, крім того, позивач в наданій ним заяві керуючому відділенням № 4 ВАТ «Універсал Банк» від 18.06.2008 р. повідомив банк про те, що не має неповнолітніх/малолітніх дітей. Пояснення позивача, про те, що дана заява містить неправдиві відомості судом до уваги не приймається, оскільки позивачу роз'яснювалося ч.4 ст.10 ЦПК України. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач також особисто засвідчив, подавши заяву приватному нотаріусу про те, що внаслідок передачі в іпотеку квартири за цим договором будь-які права (в тому числі право користування квартирою) малолітніх, неповнолітніх та інших осіб не порушується. Тому підстави зазначені позивачем, щодо порушення прав малолітньої дитини [PERSON], не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Судом також відхиляються твердження позивача про те, що укладаючи іпотечний договір, [PERSON] не був власником предмета іпотеки, оскільки не зареєстрував право власності на нього у встановленому законом порядку, виходячи з того, що ст.5 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Відповідно до ч.6 ст. 55 Закону України "Про нотаріат" іпотечні договори, предметом іпотеки за якими є нерухомість, яка належить третім особам і стане власністю іпотекодавця після укладання такого договору, посвідчуються до моменту оформлення встановленого законодавством документа про право власності іпотекодавця на нерухомість. За таких обставин, підстав для визнання недійсним договору іпотеки з підстав наведених позивачем не має. Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України) лише у випадку, якщо буде встановлено, що право позивача насправді було порушене, але він втратив право на його захист судом через пропущення строку на такий захист. Відтак, оскільки судом не було встановлено порушення вимог, встановлених ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України при укладенні договору іпотеки, то підстав для застосування строку позовної давності у суду першої інстанції не було. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач не довів свої позовні вимоги належним чином, у зв'язку з чим у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити. На підставі ст. ст. 10, 60, 79, 88, 179, 213, ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, ст. 17, 18 Закону України «Про іпотеку», суд -

Outcome: dismissed