Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

05.11.2019 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 04.09.2017 б/н у розмірі 14502,97 грн станом на 15.07.2019, з підстав невиконання [PERSON] зобов`язань за вказаним кредитним договором. На обґрунтовування позовних вимог позивач зазначив, що 04.09.2017 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали договір, за яким відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву та отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту в розмірі 5000 грн. [PERSON] , підписавши 04.09.2017 заяву-анкету, погодилася з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», що додані до позову. [PERSON] умови кредитного договору не виконує та має заборгованість, що станом на 15.07.2019 становить 29544,597 грн з яких: 16967,66 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9745,40 заборгованість за простроченим тілом кредиту, 948,45 грн заборгованість за нарахованими процентами, 1883,08 грн штрафи. Від відповідачки відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою суду від 27.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Внаслідок повторного автоматизованого розподілу справ між суддями дану справу передано на розгляд судді Хуторній І.Ю. та ухвалою від 16.03.2020 прийнято до свого провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача у матеріалах справи міститься клопотання, в якому він просить проводити розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Судом, відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що 04.09.2017 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК" і [PERSON] уклали кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», на виконання умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту (а.с. 10 ). Відповідно до довідок, виданих АТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким їй видано кредитну карту: № [NUMBER] терміном дії до 07/21. Кредитний ліміт [PERSON] за картковим рахунком 16.12.2017 встановлено в розмірі 5 000 грн. Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, що долучені банком до позовної заяви не містять підпису відповідачки. Відповідно до розрахунку боргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нарахувало відповідачці борг за кредитним договором б.н. від 04.09.2017, станом на 15.07.2019 у розмірі 29544,597 грн з яких: 16967,66 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9745,40 заборгованість за простроченим тілом кредиту, 948,45 грн заборгованість за нарахованими процентами, 1800 грн штрафи (а.с. 8). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє саме підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляє Банк, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, Банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частинами першою, другою статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За змістом частини другої цієї статті, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). За положеннями статей 77, 79-81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Банк, пред`являючи вимоги до відповідачки про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками та штрафи, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір на підставі анкети-заяви від 04.09.2017, Тарифів та Витягу з Умов та правил банківських послуг, які розміщені на банківському сайті та які невід`ємні частини цього договору. Проте з наданої банком заяви-анкети від 04.09.2017 вбачається, що у цій анкеті-заяві, зазначені лише дані про особу позичальника та у ній не зазначено банківського продукту, який надається позичальнику та відсутні інші умови договору, зокрема, про процентну ставку за користування кредитом та неустойку. Витяг з Тарифів обслуговування чотирьох кредитних карт - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (розміщені на сайті: https://privatbank.ua/), які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 04.09.2017 між Банком та [PERSON] , шляхом підписання анкети-заяви. А отже, позивач не довів факту прийняття [PERSON] запропонованих їй умов щодо розміру процентів за користування кредитом. За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що розміщені на банківському сайті, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 04.09.2017 між сторонами, шляхом підписання заяви-анкети. Суд вважає, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви від 04.09.2017. Факт отримання відповідачкою грошових коштів в межах погодженого банком кредитного ліміту - 5000 гривень доводиться випискою про рух коштів по рахунку та розрахунком боргу. Нарахований банком борг за тілом кредиту в розмірі 16967,66 грн, простроченим тілом кредиту в розмірі 9745,4 грн суперечить умовам кредитного договору та наданим банком доказам, відповідно до якого відповідачці надано кредит у межах ліміту, що склав 5000 гривень. Тому, через безпідставність позовних вимог, суд відмовляє у стягненні боргу за тілом кредиту в розмірі 11967,66 грн, простроченим тілом кредиту в розмірі 9745,4 грн, а також не погоджених умовами договору 948,45 грн процентів та 8683,08 грн штрафів. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачко кошти в добровільному порядку позивачеві не повернуті в повному обсязі, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд доходить висновку, про стягнення з відповідачки боргу за тілом кредиту в розмірі погодженого ліміту 5000 грн. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 355,7 грн (5000 * 2102: 29544,59).

Outcome: partial