overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

25 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за використаний природній газ. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачі зареєстровані в [ADDRESS] У зв'язку із тим, що відповідачі оплату послуг за постачання природного газу здійснювали нерегулярно та не в повному обсязі, виникла заборгованість в сумі 338 грн 78 коп. за період з 01 січня 1997 року по 01 листопада 2013 року. Просить стягнути в солідарному порядку із відповідачів вказану заборгованість та 243 грн 60 коп. судового збору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов не визнали та пояснили, що за останні три роки заборгованості по оплаті газопостачання вони не мають. Крім того, просили застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, причин неявки суд не повідомили, хоча про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з таким. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6). Вони є споживачами природного газу, який постачає ПАТ "Донецькміськгаз", що не заперечували відповідачі [PERSON] та [PERSON] Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість, яка утворилась з 01 січня 1997 року. Однак строк давності пред'явлення такого позову сплинув. Відповідно до п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом (1 січня 2004 року). Відповідно до ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Оскільки строк пред'явлення позову про стягнення заборгованості з 1 січня 1997 року сплив до набрання чинності Цивільним кодексом України, до даних правовідносин слід застосувати правила про позовну давність ЦК Української РСР 1963 року. Крім того відповідачами [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні зроблено відповідну заяву, а тому суд застосовує позовну давність. Як убачається з наданого позивачем витягу з особового рахунку відповідачів, за період з 2011 року по сплаті послуг за постачання природного газу заборгованість відсутня (а. с. 3-4). На підставі статей ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР 1963 року, п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

25 грудня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури та суду в зв`язку з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.122 КУпАП на підставі п.7ст.247 КУпАП та вилучених посвідчень водія при цьому не надавши тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Ухвалою судді 05 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку з необхідністю вирішення підстав позову, а саме уточнення з яких підстав позивач звертається до суду і чи у зв`язку з завданням шкоди незаконними рішеннями службових, посадових осіб органів державної влади чи у зв`язку із завданням шкоди незаконними рішеннями органів дізнання, досудового слідства , прокуратури чи суду. Після усунення зазначених в ухвалі судді недоліків було відкрито провадження у справі 12.08.2019 року. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначила, що вона як , громадянка України 22 березня 2019 року, близько 21 год. 00 хв. на 504 км 900 м автодороги М-07, керуючи автомобілем "Фольксваген", державний номерний знак [NUMBER] їхала на роботу на митний пост «Ягодин», де працює митним брокером у ПП «Сервіс Брок» по крайній лівій смузі зустрічного руху, яка тимчасово призначена для проїзду до кордону, оскільки на інших (постійних) смугах того напрямку стояла черга легкових та вантажних автомобілів. У кінці тимчасової смуги стояли два автобуси, які не рухались далі. Дотримуючись швидкісного режиму, який встановлено на спеціальній території, пересвідчившись що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху (таких під час її виїзду призначений для зустрічного руху бік дороги, а саме: крайню смугу якому ближче до середини дороги, - не було), вона розпочала рух до місця стоянки, яка перебувала на відстані 50-70 метрів з протилежної сторони дороги,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

26.05.2014 року Скадовським районним судом ухвалено рішення по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, не вирішено питання по суті позовних вимог щодо відповідача [PERSON] Відповідно до п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

26.08.2014 року до Карлівського районного суду надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить суд видати дублікат виконавчого листа №2-764/09, про стягнення з [PERSON] на користь КС "ТУРБОТА" заборгованості за кредитним договором. Заява обґрунтована тим, що виконавчий лист було вилучено співробітниками СБУ 30.10.2010 року і при поверненні вилучених документів 03.12.2013 року - даний виконавчий лист повернуто не було. Для розгляду даного питання в судове засідання були викликані сторони. Сторони в судове засідання не з'явились, не повідомивши суд про причини неявки. Неявка сторін не є перешкодою для розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви необхідно відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа суд, який видав виконавчий лист має право за заявою стягувача видати його дублікат. В судовому засіданні досліджено матеріали справи за позовом КС «Турбота» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справа №2-764/09 перебувала у залишку на кінець 2009 року і переведена у 2010 рік під номером 2-71/10. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь КС «Турбота» заборгованості за кредитним договором - не видавався. Рішення у справі не виносилось, провадження закінчено ухвалою про залишення позову без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання (на підставі ч. 1 ст. 207 ЦПК України). Таким чином, підстави для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа - відсутні.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

26 липня 2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю виробничого призначення, загальної площею 72,3 кв.м, розташовану за адресою: Донецька область місто Лиман (колишній [PERSON]), вул. Деповська (колишня Ведя), буд 14а, обґрунтувавши свої доводи тим, що між нею та відповідачем 14.02.2007 року, був укладений договір купівлі-продажу даної будівлі, який нотаріально не був посвідчений у зв'язку з тим, що [PERSON] ухилилася від явки до нотаріуса, нотаріальне посвідчення угоди не відбулося. [PERSON] просила визнати дійсним зазначений договір купівлі-продажу та визнати право власності на будівлю виробничого призначення. В засідання суду позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду справи в судові засідання не зявлялась (а.с.27,38,45,49). В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору пронаданя юридичної допомоги та ордеру (а.с. 33-34), підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Зазначив, що у звязку з тим, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору та частково його виконали, а відповідач ухиляється від нотаріально посвідчення договору купівлі-продажу на нежитлову будівлю виробничого призначення, тому вважає, що за [PERSON] може бути визнане право власності на житловий будинок відповідно до положень ст. 220 ЦК України. Причину того, що договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, обґрунтував юридичною неосвідченістю позивача. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явилася. Про необхідність явки в судові засідання відповідач повідомлялась належним чином у спосіб, визначений абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки відповідачу - фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно копії паспорта відповідача [PERSON] (а.с 9,10,11), остання зареєстрована за адресою [INFO]. Судові повістки направлені за місцем реєстрації відповідача повернулись з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання" (а.с.37,46). Представник позивача [PERSON] суду повідомив про те, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не мешкає, місцезнаходження її невідоме. В судове засідання призначене на 30.09.2016 відповідач [PERSON] повідомлялась, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом оголошення у пресі, оголошення про виклик відповідача опубліковане в газеті «Урядовий курєр»№ 176(5796) від 20.09.2016 (а.с.52). Суд

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

27.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги та за послуги електропостачання в розмірі 656 грн 49 коп., а також трьох процентів річних в розмірі 43 грн 45 коп. та інфляційних в розмірі 360 грн 33 коп., що нараховані за порушення відповідачем свого грошового зобов'язання, а всього 1060 грн 27 коп. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 243 грн 60 коп. у відшкодування понесених судових витрат. У судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення ціни позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги та за послуги електропостачання до 531 грн 23 коп., пославшись на часткову оплату останнім суми боргу. Решту вимог підтримав і наполягав на задоволенні. Відповідач позов не визнав, зазначивши, що не має заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги та за послуги електропостачання, які надає позивач. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач проживає в квартирі [ADDRESS] і є споживачем житлово-комунальних послуг і послуг електропостачання, які надає позивач. Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", статей 66 - 68 ЖК України, він зобов'язаний своєчасно сплачувати за спожиті комунальні послуги. Як убачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості (а. с. 3), заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги та за послуги електропостачання виникла у відповідача за період з 01.01.2013 року по 30.06.2015 року включно. Втім, з досліджених судом оригіналів квитанцій, які повністю спростовують правильність розрахунку позивача слідує, що відповідач повністю оплачує за житлово-комунальні послуги та за послуги електропостачання, і за період з 01.01.2013 року по 30.06.2015 року включно заборгованості по оплаті не має. За таких обставин, заявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

27.11.2014 р. представник відповідача Лобанець І.М. звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського р/с м. Києва від 11.06.2013 р. у справі за позовом [PERSON] В обґрунтування своїх вимог представник відповідача вказала, що заочне рішення від 11.06.2013 р. було винесено за відсутності відповідачів, так як їх не було належним чином повідомлено про час та місце слухання справи, і тому що позивач вказав іншу адресу відповідача № 1 - ТОВ „ТЕМІС-БУД", а тому із вищевикладених підстав просить суд скасувати заочне рішення. У судове засідання з'явилась представник заявника Лобанець І.М., яка підтримала дану заяву запропонувавши суду зачекати 1 міс. щодо отримання нею та у подальшому надання до суду належних доказів по цій справі. Також у судове засідання з'явився представник позивача - [PERSON], який у свою чергу запропонував суду відмовити у даній заяві як у безпідставній, а представник відповідача № 2 - [PERSON] підтримав дану заяву у повному об'ємі. У відповідності до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін вважає, що заява представника відповідача № 1 ТОВ „ТЕМІС-БУД" - Лобанець І.М. не підлягає задоволенню з урахуванням того, що у своїй заяві остання не посилається на належні та допустимі докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тому

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 27.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті його тітки [PERSON] на тимчасово окупованій території України. \~ \~ \~ \~Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 27.11.2018 року заяву [PERSON] було задоволено. Встановлено факт смерті [PERSON] [INFO], уродженки [INFO], 03 липня 2018 року у м. Донецьк на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. 21.12.2018року [PERSON] звернувся із заявою про виправлення описки прізвища особи щодо якої встановлено факт смерті з «Тімощук» на «Тимощук». Перевіривши матеріали справи суд вважає, що заява про виправлення описки прізвища щодо якої встановлено факт смерті на тимчасово окупованій території України задоволенню не підлягає. Згідно зі ч.8 ст.268 ЦПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 269 ЦПК, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Згідно наданих розяснень в п. 19 постанови Пленуму ВСУ від 16.11.2016 року "Про судове рішення у цивільній справі", вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Виходячи із змісту вищезгаданої статті та розяснень Пленуму ВСУ, описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо. Виходячи з позиції Верховного Суду України (ухвала Верховного Суду України у справі №6-788цс16 від 22.02.2017р.), суд може виправити лише ті описки або арифметичні помилки, яких він сам припустився. Проте із матеріалів справи не вбачається, що судом при ухваленні рішення було допущено граматичну помилку (перекручування прізвища особи, щодо якої було встановлено факт смерті), а ґрунтувалось судом на доказах наданих самим заявником (свідоцтво про народження серії УА № 413894 (а.с.5), свідоцтво про смерть ДНР № 111304 (а.с.4)). Крім того, із змісту заяви вбачається, що заявник просив виправити допущену судом у частині описки прізвища особи, щодо якої встановлено факт смерті, а фактично оспорює рішення суду. Посилання заявника, що при такій описці прізвища в рішенні нотаріус не видасть спадщину за заповітом є припущенням і не дає підстав для задоволення заяви. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для виправлення описки в рішенні суду, оскільки зазначене заявником не є опискою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

28 лютого 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2011 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO]. По сплаті цих аліментів утворилася заборгованість у розмірі 3024,33 гривень. Позивачка просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 3024,33 гривень. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та проти його задоволення заперечувала, посилаючись на те, що державний виконавець неправильно визначив розмір заборгованості, але вона підлягає стягненню з відповідача на підставі раніше ухваленого рішення суду від 28 вересня 2011 року, а не шляхом ухвалення з цього приводу нового рішення суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи суд вважає, що даний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2011 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття 04 лютого 2014 року. Згідно з розрахунком державного виконавця заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 04 лютого 2014 року склала 3024,33 гривні. Постановою державного виконавця від 21 лютого 2014 року виконавчий документ щодо стягнення аліментів з [PERSON] був повернутий стягувачу [PERSON] на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.9 цієї статті спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачка розмір заборгованості, встановлений державним виконавцем, не оспорює. Таким чином, оскільки позивачка не оспорює розмір заборгованості по сплаті аліментів відповідачем, ця заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі іншого рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка вже має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме, тому у даному випадку позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

29 вересня 2020 року по справі винесено вступну та резолютивну частину рішення, яким позов АТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 24 липня 2012 року у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, а також судовий збір у сумі 168 гривень 16 копійок. При підготовці повного тексу судового рішення встановлено, що в резолютивній частині рішення не зазначено про відмову в задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та пені. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що по справі слід ухвалити додаткове рішення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

29 листопада 2012 року сторони у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Конотопу Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області зареєстрували шлюб. Шлюб у позиввачки перший, а відповідача повторний. Від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Майновий спір між сторонами не виник. 28.10.2014р.[PERSON] звернулася до суду зі вказаною вище позовною заявою. Обгрунтовуючи вимоги тим, що з серпня 2013 року в сім"ї постійно виникали сварки і це привело до того, що з червня 2014 року спільно не проживають. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з"явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується поштовим рекомендованим повідомленням. Заперечень проти позову не надав про поважність причин неявки не повідомив. Суд враховуючи думку позивачки вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню . Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства і відновлювати їх позивачка не бажає. У судовому засіданні достоменно встановлено, що подальше спільне життя цього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. За таких підстав суд і приходить до висновку, що сім'я [PERSON] розпалася остаточно, збережена бути не може, а тому їх шлюб на підставі ст. 112 СК України і потрібно розірвати.

Outcome: dismissed