Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що їм, на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 09.08.1999 року. У квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який є онуком [PERSON] та сином [PERSON] . Неповнолітній хоч і зареєстрований у квартирі, але там ніколи не проживав, проживав з батьками у квартирі [ADDRESS] , яка перебувала в іпотеці на момент її придбання, що унеможливлювало реєстрацію дитини у квартирі. Позивачі у квартирі не проживають, [PERSON] зареєстрований у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить йому на праві власності де і проживає, [PERSON] постійно мешкає у м.Києві. Вони мають бажання продати квартиру, але через реєстрацію в ній неповнолітньої дитини, це зробити неможливо. Вважають, що реєстрацією у квартирі [PERSON] порушено їх права, тому просили визнати [PERSON] , 2007 року народження таким, що втратив право користування квартирою, стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 09.06.2021 року по справі відкрито провадження, визначено про розгляд справи у загальному порядку, призначено підготовче провадження. Від відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , 2007 року народження, 30.06.2021 року надійшов відзив на позов, у якому [PERSON] зазначила, що позовні вимоги не визнає. Дитина є неповнолітньою, народився з рядом тяжких захворювань, проживає у квартирі, де зареєстрована мати. Не проживання сина у квартирі, де зареєстрований [PERSON] , 2007 року народження, не є підставою для визнання його втративши право, бо неповнолітня дитина не обирає самостійно місце проживання, а дитина, якій виповнилося 14 років, вільно обирає собі місце проживання. В даному випадку місцем проживання є адреса місця реєстрації батька [PERSON] . Визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування квартиро, будуть суттєво порушені його права, тому просила у задоволенні позову відмовити. 19.07.2021 року від представника позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвоката Зайцевої О.В. надійшла відповідь на відзив, у якій адвокат зазначила, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, [PERSON] з дня народження ніколи не проживав у квартирі, де зареєстрований, тому просила задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов. Суду пояснив, що він зареєстрований та проживає у с.Краснопіль, має у власності частину квартири у м.Запоріжжі, яку хоче продати, але реєстрація у квартирі неповнолітнього онука, цьому заважає. У батьків онука є трикімнатна квартира, онук забезпечений житлом, а тому його права жодним чином порушені не будуть. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов. Суду пояснив, що квартира [ADDRESS] належить йому та батькові [PERSON] на праві спільної сумісної власності. У цій квартирі він був зареєстрований до 23.03.2021 року, потім зареєструвався у квартирі [ADDRESS] , де йому належить 1/3 частина квартири, 2/3 частини належать колишній дружині [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] з дня народження, у квартирі по [ADDRESS] бригади не проживав, іноді, після розірвання шлюбу з дружиною, він брав сина до себе, але постійно з ним, син ніколи не жив. Ключів від вказаної квартири, син не має. Квартира по [ADDRESS] була придбана ним та дружиною у 2006 році, вона перебувала в іпотеці, тому вони не мали можливості туди зареєструвати сина. На теперішній час [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де жив завжди. У квартирі [ADDRESS] , ніхто не проживає, бо він проживає та працює в м.Києві. Він звертався до колишньої дружини з проханням зняти сина з реєстрації у квартирі, але вона відмовила. Просив задовольнити його позов. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Зайцева О.В. у судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити. Суду пояснила, що права дитини порушені не будуть, якщо [PERSON] буде зареєстрований за адресою, де проживає з дня народження. Представник відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] - адвокат Нікітіна Т.Г. заперечує проти задоволення позовних вимог. Суду пояснила, що квартира [ADDRESS] належить позивачам на праві спільної сумісної власності. [PERSON] був зареєстрований у цій квартирі до березня 2021 року. Позивачі просять визнати неповнолітнього таким, що втратив право користування квартирою, але суттєвого значення для вирішення спору не має та обставина, хто з батьків має житло у власності. З дня свого народження, дитина [PERSON] зареєстрована за місцем проживання батька. З досягненням 14 річного віку, [PERSON] має сам право вільно обирати собі місце проживання і він обрав місцем проживання квартиру [ADDRESS] . Просила відмовити у задоволенні позову позивачам за безпідставністю. Представники третіх осіб- Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, в судове засідання не з`явилися. Заслухавши пояснення позивачів, представника позивачів-адвоката, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 09.08.1999 року ( а.с.10). У квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з народження, який є онуком [PERSON] та сином [PERSON] ( а.с.48). До 23.03.2021 року у квартирі також був зареєстрований позивач [PERSON] ( а.с.9) Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06.01.2011 року ( а.с.7), позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.46), а до 23.03.2021 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.9). Отже, похідним щодо реєстрації у квартирі [ADDRESS] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , була реєстрація у квартирі [ADDRESS] його батька- [PERSON] . При цьому, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] з народження був зареєстрований у вказаній квартирі, що також не оспорюється сторонами. Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Місце проживання неповнолітнього [PERSON] , 2007 року народження, було нерозривно пов`язано з місцем реєстрації його батька [PERSON] ( частина 4 ст.29 ЦК України). Вищенаведена стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією. Доводи позивачів та їх представника про те, що з дня народження дитина не проживала і не проживає в належній позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності квартирі, зареєстрований у ній лише формально, а тому він вважається таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, також не заслуговують на увагу. Через свій вік [PERSON] не міг самостійно обирати місце проживання, тому факт його не проживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування належним його батьку житлом. Тобто, з викладеного слідує, що малолітня дитина не могла самостійно обирати місце свого проживання, оскільки на законодавчому рівні чітко закріплено, що місцем її проживання, є місце проживання її батьків, або одного з них. На теперішній час неповнолітній [PERSON] , 2007 року народження досяг віку 14 років і набув право вільно обирати собі місце проживання, при цьому, ст. 29 ЦК України, не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією. Зазначене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.12.2018 по справі №759/19394/15-ц (провадження № 61-9128 св 18). У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , -адвокат Нікітіна Т.Г. пояснила, що неповнолітній [PERSON] наразі не має наміру добровільно зніматися з реєстраційного обліку за місцем реєстрації, а обрав своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Відповідно до частини другої ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Житлові права членів сім`ї власника квартири є похідними від прав власника цієї квартири. Таким чином, на теперішній час, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у квартирі, відповідно до вимог чинного законодавства - тобто у квартирі, де батько є співвласником цієї квартири, а тому має сервітут, підстав для припинення якого не існує, незалежно від проживання чи реєстрації батька. Неповнолітня дитина, в силу свого віку, не може самостійно проживати за місцем реєстрації, оскільки батько змінив своє постійне місце проживання з м. Запоріжжя на м. Київ, також після 23.03.2021 року змінив місце своєї реєстрації. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з народження був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання батька [PERSON] та його реєстрації, що узгоджується з приписами ч.4 ст. 29 ЦК України. Крім того, батьку дитини- [PERSON] , у вказаній квартирі належить частина квартири на праві спільної сумісної власності з [PERSON] , який є дідом неповнолітнього. Таким чином, неповнолітній [PERSON] , 2007 року народження, з моменту реєстрації набув права користування цим житлом (сервітут). Такий сервітут установлюється законом, тому для його виникнення не потрібно укладення батьками та дітьми спеціального договору про користування житлом (ч. 1 ст. 402 ЦК України). Крім того, для припинення сервітуту підстав не має, оскільки його було встановлено відповідно до ч.1 ст. 402 ЦК України. Припинення сервітуту можливе лише у випадку добровільного зняття неповнолітнього з місця реєстрації (п. 2 ч. 1 ст. 406 ЦК України, відмова від нього особи, в інтересах якої встановлено сервітут). Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , правомірно та на законних підставах зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , він не втратив право користування житловим приміщенням у цій квартирі, співвласником якої є його батько - [PERSON] . Крім того, позбавлення неповнолітньої дитини права користування житловим приміщенням може відбуватися лише у разі наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування, який в матеріалах цивільної справи відсутній. Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду від 16.12.2020 року, викладеною у справі №206/4028/18 (провадження № 61-1635 св 20). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Пояснення свідка [PERSON] , яка будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що неповнолітній [PERSON] , ніколи у квартирі [ADDRESS] не проживав, суд не бере до уваги, оскільки такі показання не мають суттєвого значення для вирішення вказаного спору у зв`язку із вказаним вище. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] про визнання неповнолітнього [PERSON] , 2007 року народження таким, що втратив право користування житлом, задоволенню не підлягають. У зв`язку із вказаним, задоволенню не підлягають і позовні вимоги позивачів про відшкодування судових витрат.

Outcome: dismissed