Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач, КС «Добра справа» звернулось в суд із позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,2083 га кадастровий номер 6125282500:02:001:0799, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] на користь КС «Добра справа» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №55/17 від 26.04.2017 р. , що становить 45 517,86 грн. неповернутого кредиту, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майн під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, 26.04.2017 року між КС «Добра справа» та [PERSON] було укладено кредитний договір №55/17, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 83000 грн. терміном з 26.04.2017 року по 26.04.2019 року зі сплатою 45% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором , КС «Добра справа» було укладено 03.05.2017р. іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки є земельна ділянка, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Однак, [PERSON] не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Сума заборгованості за кредитним договором становить 45517,86 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив. 26 квітня 2017 року між Кредитною спілкою "Добра справа" та [PERSON] було укладено кредитний договір №55/17, відповідно до якого КС «Добра справа» надала [PERSON] кредит в розмірі 83000 грн. строком на 24 місяці до 26.04.2019 року, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 45 відсотків річних. Згідно п.4.3 Кредитного договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно Графіку розрахунків. Кредитна спілка «Добра справа» виконала обов`язки передбачені кредитним договором та видала [PERSON] кредит в розмірі 83 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №41 від 26.04.2017 року. Як слідує із графіку розрахунків за договором 116/17 від 26.04.2017 року станом на 26.04.2019 рік сума неповернутого кредиту становить 45517,86 грн., а сума нарахованих відсотків сплачено боржником повністю. 19 листопада 2019 року за вих. №19 Кредитна спілка «Добра справа» надіслала на адресу позичальника [PERSON] вимогу про усунення порушення про необхідність погашення кредиту в розмірі 45517,86 грн., яке відповідачем не взято до уваги, що стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх прав. В забезпечення виконання умов кредитного договору 03 травня 2017 року між КС «Добра справа» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., зареєстрований в реєстрі за №2014, згідно з яким предметом іпотеки виступає земельна ділянка площею 0,2083 га, кадастровий номер 6125282500:02:001:0799, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.4.3 іпотечного договору вартість предмета іпотеки визначається за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем та становить 293 348,89 грн. Суд до правовідносин, які виникли між сторонами застосовує наступні норми матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За правилами ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. За приписами ч.4 ст.39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову Іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або Іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків Іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року за №5, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має надати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або Іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків Іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність ( пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24.10.2018 року (справа 61-9143 св18) та від 4 листопада 2015 року (справа №6-340 цс 15). Матеріали справи свідчать, що розмір простроченої заборгованості [PERSON] складає 45517,86 грн., сума кредиту становила 83000 грн. Таким чином, боржником сплачено на погашення суми боргу 37483 грн., у тому числі нараховані відсотки за користування кредитом, що становить 45% річних Таким чином, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку порушення основного зобов`язання не завдає збитків Іпотекодержателю та не змінює обсяг його прав, що, в свою чергу, є підставою для застосування положень ч.3 ст.39 Закону України «Про іпотеку» та відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed