Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

04.01.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивувала тим, що 20.07.2012 року зареєструвала шлюб із відповідачем у відділі ДРАЦС Гусятинського РУЮ Тернопільської області за актовим записом №39. Від подружнього життя у них дітей немає. З відповідачем вирішила розірвати шлюб, оскільки він зловживав спиртними напоями, внаслідок чого між ними часто виникали сварки та скандали. Шлюбні відносини сторони припинили два роки тому. За таких обставин вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, сім"я існує формально, а тому шлюб просить розірвати у судовому порядку, поскільки відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. В судове засідання позивачка [PERSON] не з"явилася, при поданні позову подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що познайомився з позивачкою на роботі в Польщі і перейшов жити до неї. Однак не міг знайти спільної мови з її матір"ю, тому залишив позивачку, проживши недовго з нею. Через скандали в сім"ї вживав спиртні напої. Два роки з нею не проживає. Миритися з позивачкою ніякого бажання не має, тому просить шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], яке видано відділом ДРАЦС Гусятинського РУЮ Тернопільської області 20.07.2012 року, вбачається, що цього дня зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON](а.с.7). Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, два роки не проживають спільно. Фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі, неповнолітніх дітей немає. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved