Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національної академії аграрних наук України (далі НААН України) про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, а саме просив: - захистити його ділову репутацію, зобов'язати відповідача протягом трьох днів з моменту набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, розміщену [INFO] на офіційному сайті НААН України (http://uaan.gov.ua), яка полягає у зазначенні посади та/або прізвища, імені, по-батькові [PERSON] як особи, яка має відношення до подій 13 березня 2014 року, а саме наступну недостовірну інформацію: «13 березня 2014 року невідомими озброєними особами в кількості близько 50 чоловік під керівництвом колишнього президента академії [PERSON] відбулося рейдерське захоплення будівлі Президії НААН… Держава, особливо в нинішній скрутний для неї період, не повинна давати можливість особам із сумнівним минулим, прикриваючись ім'ям «Небесної сотні» захоплювати державні установи для продовження корупційних оборудок, як це намагається зробити [PERSON] і іже з ним» шляхом вилучення вказаної інформації з офіційного сайта НААН України (http://uaan.gov.ua) та розміщення на місці спростованої інформації резолютивної частини рішення суду під рубрикою «Спростування»; - захистити його ділову репутацію, зобов'язати відповідача протягом трьох днів з моменту набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, викладену і надіслану НААН України засобами телекомунікаційного зв'язку 18 березня 2014 року в листі, адресованому директорам установ, організацій та підприємств, що віднесені до відання НААН України, яка полягає у зазначенні посади та/або прізвища, імені, по-батькові [PERSON] як особи, яка має відношення до подій 13 березня 2014 року, відкликання вказаного листа та направлення усім адресатам листа з резолютивною частиною рішення суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана інформація по відношенню до ділової репутації позивача є негативною, неправдивою, не відповідає дійсності та наносить шкоду його діловій репутації, оскільки вона не підтверджена жодним офіційними джерелами та така інформація не є оціночним судженням. Представник позивача у судовому засіданні уточнив позовні вимоги щодо розміщення інформації на сайті http://uaan.gov.ua та http://old/uaan.gov.ua (а.с. 61). Ухвалою суду від 16 вересня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до НААН України про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, в частині позовних вимог про зобов'язання Національної академії аграрних наук України (далі НААН) протягом трьох днів з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, викладену і надіслану НААН засобами телекомунікаційного зв'язку 18 березня 2014 року в листі, адресованому директорам установ, організацій та підприємств, що віднесені до відання НААН, яка полягає у зазначенні посади та/або прізвища, імені, по-батькові [PERSON] як особи, яка має будь-яке відношення до подій 13 березня 2014 року, до будь-яких незаконних дій, про які зазначено у вказаному листі, шляхом відкликання вказаного листа та направлення усім адресатам листа з резолютивною частиною рішення суду - залишено без розгляду (а.с. 123). Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (а.с. 31-34). Зазначив, що позивачем не доведено, що інформація, викладена на інтернет-сторінці, завдає шкоди його діловій репутації, не доведено факт недостовірності цієї інформації та такою, що завдає шкоди діловій репутації позивача. Згодом представник відповідача до судового засідання не з'явився. Тому, суд розглянув справу у його відсутність. Допитані як свідки у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] не заперечили щодо захоплення адмінбудівлі Президії НААН України та присутності 13 березня 2014 року в приміщені адмінбудівлі Президії НААН України [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що відносно позивача [PERSON] було поширено наступну інформацію, розміщену [INFO] на офіційному сайті НААН України (http://uaan.gov.ua та http://old/uaan.gov.ua) наступного змісту: «13 березня 2014 року невідомими озброєними особами в кількості близько 50 чоловік під керівництвом колишнього президента академії [PERSON] відбулося рейдерське захоплення будівлі Президії НААН… Держава, особливо в нинішній скрутний для неї період, не повинна давати можливість особам із сумнівним минулим, прикриваючись ім'ям «Небенсої сотні» захоплювати державні установи для продовження корупційних оборудок, як це намагається зробити [PERSON] і іже з ним» (а.с. 91-92). Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Власником веб-сайтів http://uaan.gov.ua та http://old/uaan.gov.ua є відповідач НААН України (а.с. 01). Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Тому, доводи позивача недостовірною інформації, розповсюдженої на інтернет-сторінках, є безпідставними, оскільки така інформація взята з контексту статті, її необхідно оцінювати разом із усім текстом звернення. Вказана інформація не може бути перевірена на факт її правдивості, оскільки на даний час з цього приводу Голосіївським РВ ГУ УМВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100010001885, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2014 року на підставі заяви керівника НААН України за ознаками вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України - хуліганство, вчинене із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. При цьому, осіб, причетних до вчинення вказаного правопорушення не виявлено, підозру - не пред'явлено (а.с. 168). Разом з тим, причетність [PERSON] до вказаного кримінального правопорушення також перевіряється (а.с. 40). Разом з тим, суд приймає до уваги те, що в день захоплення адмінбудівлі Президії НААН України - 13 березня 2014 року [PERSON] надав до НААН України заяву про відновлення його на посаді президента НААН України, у зв'язку з чим діючим президентом НААН України [PERSON], було видано наказ від 13 березня 2014 року № 69-к про складання із себе повноважень президента через неправомірне його обрання та незаконне звільнення з цієї посади [PERSON] (а.с. 37-38). Згодом [PERSON] 13 березня 2014 року було видано наказ № 71-к про визнання недійсним наказу № 69-к та здійснення звернення до Генеральної прокуратури України з приводу захоплення адмінбудівлі Президії НААН України (а.с. 39). 19 березня 2014 року постановою Президії НААН України вирішено також звернутись до Генеральної прокуратури України із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за організацію захоплення адмінбудівлі Президії НААН України та силових дій до керівництва президії (а.с. 47). Зазначене у сукупності дає підстави суду вважати, що захоплення адмінбудівлі, у якій розміщується апарат Президії НААН України можливо здійснювалось в інтересах [PERSON] Крім того, суд вважає, що інформація, поширена на сайтах НААН України містить оціночні судження відповідача відповідно до ст. 277 ЦК України, зокрема автором використано висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки мають характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій). А тому, такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Слід зазначити, що зі змісту розміщеної інформації не вбачається, що така інформація завдає шкоди діловій репутації позивача. Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до порушення особистих немайнових прав позивача. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову. В зв'язку з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем йому не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed