Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору № NKN0F915041585 від 28.12.2012 року відповідач отримала кредит у у розмірі 6917 грн. 72 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і банком кредитний договір. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала належним чином. У зв'язку з цим, станом на 13.03.2018 року виникла заборгованість в сумі 11876,14 гривень, з яких: 2993,20 гривень - заборгованість за кредитом; 1,10 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1383,50 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 6456,62 гривень - пеня; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 541,72 гривень - штраф (процентна складова). Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач заперечував проти задоволення позову посилаючись на недовеність суми заборгованості та необхідність застосування строку позовної давності щодо штрафів та пені. Крім того, зазначено, що в рахунок погашення заборгованості 29.05.2018 року було сплачено 5000 грн. та 22.06.2018 року - 6000 грн. Позивачем мало місце надання відповіді на відзив, згідно якої між сторонами був укладений письмовий кредитний договір. Заборгованість по кредитному договору підтверджується належним та допустими доказами. Позов було пред'явлено в межах строку позовної давності. Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про підтримання позову та розгляд справи за відсутності їх представника. В судове засідання відповідач та її представник не з'явились, від останнього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відстуність відповідача, просив відмовити в задоволені позову, оскільки відповідачем було сплачено 11000 грн. в рахунок погашення заборгованості. В частині стягнення пені та штрафу просив відмовити в зв'яку зі спливом строку позовної давності. Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості за договором станом на 13.03.2018 року; копію заяви позичальника від 28.12.2012 року; Умови і Правила надання банківських послуг; копію видаткової накладної №171939 від 28.12.2012 року; виниску по рахунку на ім'я [PERSON]; копію реєстру поштових відправлень), суд приходить до висновку про необхідність відмови в задовленні позову. З наявної в матеріалах справи заяви позичальника (а.с.7) вбачається, що 28 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір NKN0F915041585, згідно умов якого відповідач отримала кредит у у розмірі 6917 грн. 72 коп. строком до 27.12.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12 % на рік, єдиноразової винагороди за надання фінансових інструментів 556 грн. 08 коп., щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 138 грн. 35 коп. та платні за розрахунково-касове обслуговування. Із наданого банком розрахунку (а.с.5-6) вбачається, що відповідач порушив умови договору, не сплачував нараховані банком відсотки, не погашав взяту суму кредитного ліміту, у наслідок чого станом на 13.03.2018 року виникла заборгованість в сумі 11876,14 гривень, з яких: 2993,20 гривень - заборгованість за кредитом; 1,10 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1383,50 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 6456,62 гривень - пеня; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 541,72 гривень - штраф (процентна складова). Відповідно до статей 526, 530, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимоги щодо суми заборгованості за кредитом, по процентам та комісії є доведеними та обгрунтованими, загальна сума яких становить 4377 грн. 80 коп. (2993,20 гривень + 1,10 гривень + 1383,50 грн.) Щодо вирішення позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач, посилаючись на умови договору, просить одночасно стягнути пеню та штраф. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою в Постанові Верховного Суду України №6-1374цс17 від 11.10.2017 року. За такого суд вважає, що правомірним було нарахування позивачем щомісяця лише суми пені, а в частині стягнення штрафу слід відмовити за наведених обставин. Разом з тим, під час розгляду справи відповідач заявив про застосування позовної давності що штрафу та пені. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Судом встановлено, що під час розгляду справи відповідачем мало місце сплата в рахунок погашення заборгованості 29.05.2018 року 5000 грн. та 22.06.2018 року - 6000 грн. Дані обставини свідчать про переривання перебігу позовної давності. Так, згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За такого, суд вважає обгрунтованим нарахування позивачем пені в межах лише однорічного (спеціального) строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України, що передував зверненню до суду (365 днів). Згідно заяви позичальника (а.с.7) Умови та правила є складовою частиною даного крединого договору. П. 2.4.5.1 Умов і правил надання банкіських послуг (а.с. 8-17) передачено сплату позичальником пені в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, у випадку несовєчасного погашення заборгованості по кредиту. Виходячи із загальної суми заборгованості 4377 грн. 80 коп. (2993,20 гривень - заборгованість за кредитом; 1,10 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1383,50 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом) сума пені за рік, виходячи із ставки 0,15% за кожден день прострочення становить 2396 грн. 85 коп. ( 6.57 грн. (пеня за один день прострочення) х 365 (кількість днів)). Таки чином, загальна сума заборгованості становила 6774 грн. 65 коп. (4377 грн. 80 коп. + 2396 грн. 85 коп.). З наявних в матеріалах справи копії платіжних документів вбачається, що під час розгляду справи відповідачем в рахунок погашення заборгованості 29.05.2018 року було сплачено 5000 грн. та 22.06.2018 року - 6000 грн., загальна сума 11000 грн., яка фактично є значно більшою, а ніж заборгованість відповідача по кредиту, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову. Обставини щодо сплати відповідачем по кредиту вищевказаних коштів під час розгляду справи позивачем не заперечувались, при цьому останнім не зменшувався розмір позовних вимог з урахуванням даних обставин, а тому судом не вбачається підстав для присудження судових витрат з відповідача на користь позивача в порядку, передбаченому ч.3 ст. 142 ЦПК України. З урахуванням вище викладеного в задоволенні позову слід відмовити. На підстав викладеного та

Outcome: dismissed