Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсною довідку рахунок серії ВІА № 968065 від 11.02.2015р., видану ТзОВ «[PERSON]О.С.А.», згідно якої було передано автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», двигун 61198050060837, кузов VSA63809413258419, [PERSON], скасувати реєстрацію вказаного транспортного засобу та постановлення його на облік в органах державної автомобільної інспекції України за [PERSON] В обґрунтування позову покликається на те, що в провадженні слідчого відділення Стрийського МВ ГУ МВС України знаходилося кримінальне провадження № 12013150130001044 від 27.05.2014 року за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України. 28.01.2015 року, відповідно до ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.01.2015 року, слідчим СВ Стрийського МВ ГУ МВСУ у Львівській області [PERSON] у даному кримінальному провадженні проведено обшук за місцем проживання [PERSON], під час якого вилучено автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який на праві власності належить останньому та в подальшому відправлений на автомобільну стоянку по вул. Львівській в м. Стрию. Під час проведення вказаного обшуку був присутній відповідач [PERSON], який підписав протокол обшуку від 28.01.2015 року та добровільно видав спірний автомобіль. 05.02.2015 року ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області накладено арешт на транспортний засіб марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], яку 11.02.2015 року скеровано в Стрийський ВРЕВ ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області для виконання. Однак, 10.02.2015 року працівниками автомобільної стоянки повернуто автомобіль [NUMBER], відповідачу [PERSON], у звязку з чим автомобіль було перереєстровано. За даним фактом 16.03.2015 року Стрийським МВ ГУ МВСУ у Львівській області внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Окрім цього, 27.04.2015 прокуратурою Львівської області зареєстровано кримінальне провадження №4201514000000081 за фактом неналежного виконання службових обовязків заступником начальника Стрийського МВ ГУ МВСУ у Львівській області [PERSON] щодо невжиття останнім заходів по виконанню ухвали суду про накладення арешту на спірний автомобіль, у звязку з чим відповідач [PERSON] відчужив його. Так, відповідно до довідки рахунку від 11.02.2015 року серії ВІА № 968065, виданої ТзОВ «[PERSON]О.С.А.» [PERSON] продано автомобіль [NUMBER], яка перебуває у родинних звязках з відповідачем [PERSON], тобто відбулася фіктивна зміна власника автомобіля. Таким чином, відповідач [PERSON], будучи обізнаним про те, що вказаний автомобіль вилучений у нього 28.01.2015 року в межах кримінального провадження, яке порушено відносно його брата [PERSON], який є власником автомобіля та на який було накладено арешт, умисно відчужив його. Оскільки на автомобіль [NUMBER], який належав на праві власності підозрюваному [PERSON], ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду від 05.02.2015 року накладено арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна, то відчуженням даного автомобіля з власності [PERSON] може бути завдано шкоди інтересам держави, оскільки конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. В судовому засіданні прокурор Романів О.В. позов підтримав, давши пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просить позов задоволити, тому що відчуженням спірного автомобіля з власності [PERSON] може бути завдано шкоди інтересам держави, оскільки конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Відповідач [PERSON] в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав та пояснив, що 28.01.2015 року він приїхав за місцем проживання свого брата [PERSON] по вул. Колесси, 29/8 в м. Стрию, де побачив працівників Стрийського МВ, які повідомили йому, що ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.01.2015 року надано дозвіл на проведення обшуку у житлі та іншому володінні, в якому проживає його брат. Під час обшуку працівниками Стрийського МВ було вилучено транспортний засіб марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. [NUMBER], який на праві власності належить його брату [PERSON], та який відповідно до довіреності від 23.11.2012 року уповноважив його розпоряджатися спірним транспортним засобом на свій розсуд. Після проведення обшуку транспортний засіб особисто ним, а саме за допомогою евакуатора, був доставлений на автомобільну стоянку, що знаходиться по вул. Львівській в м. Стрию та поставлений там на облік під його прізвище та підпис. Окрім цього, під час обшуку працівниками міліції у нього було вилучено лише ключі від автомобіля, а технічний паспорт залишився у нього. На той час він винен був своєму покійному тестю 68\~000 грн., у звязку з чим він вирішив відчужити спірний транспортний засіб своїй тещі [PERSON] в рахунок погашення боргу, оскільки документи на автомобіль знаходилися у нього, про будь які дії щодо заборони відчуження працівниками міліції його попереджено не було. Також зазначив, що про ухвалу слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.02.2015 року про накладення арешту на транспортний засіб марки «MERCEDES BENZ VITO 110» йому нічого відомо не було, з будь якими заявами в органи внутрішніх справ щодо повернення йому транспортного засобу він не звертався, а працівники автостоянки під час отримання ним автомобіля жодних дозвільних документів на отримання автомобіля, крім технічного паспорту, в нього не витребували тому, просить відмовити в задовленні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти заявлених вимог, просить в їх задоволенні відмовити, оскільки вважає, що прокурор безпідставно звернувся до суду з даним позовом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, просить в їх задоволенні відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Стрийського ЦНП, повязаних з використанням АТЗ будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, проти чого сторони у своїй не заперечили. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Як вбачається з вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі факти на відповідні їм правовідносини. З копії довіреності від 23.11.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON] продати, за ціну і на умовах на свій розсуд, зняти з обліку в органах ДАІ, належний [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО182510, виданого Стрийським ВРЕВ ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області 28.09.2012 року автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», 1999 року випуску, кузов (шасі) VSA63809413258419, д.н.з. [NUMBER], що знаходиться на обліку в Стрийському ВРЕВ ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області /а.с.16/. 28 січня 2015 року в межах кримінального провадження № 12013150130001044 від 27.05.2013 року було проведено на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області обшук у житлі та іншому володінні, що знаходиться по вул. Колесси, 29/8 в м. Стрию Львівської області, в якому проживає [PERSON], під час якого було виявлено, вилучено та в подальшому відправлено на стоянку по вул. Львівській в м. Стрию Львівської області автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», двигун 61198050060837, кузов VSA63809413258419, д.н.з. [NUMBER] /а.с.7-8/. 05 лютого 2015 року ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області накладено арешт на майно, яке вилучено 28.01.2015 року під час проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] за адресою: м. Стрий, вул. Колесси, 29/8 та на транспортний засіб марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. [NUMBER] /9-10/. З долученої до матеріалів справи копії листа адміністратора стоянки по вул. Львівській в м. Стрию Львівської області [PERSON] вбачається, що 28.01.2015 року о 12 год. 50 хв. відповідач [PERSON] поставив на стоянку для автомобілів тимчасового зберігання автомобіль марки «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. ВС 1941 СТ. 10.02.2015 року даний автомобіль було видано предявнику техпаспорта [PERSON], оскільки жодних письмових звернень від працівників міліції щодо обмежень доступу до вказаного автомобіля та його видачі керівнику автостоянки не надходило /а.с.36/. З копії листа ТзОВ «Емілі» за вих. № 04 від 21.01.2016 року вбачається, що під час оформлення вказаного автомобіля [NUMBER], черговим охоронцем [PERSON] було внесено необхідні дані про володільця транспортного засобу у журнал №2 «Журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання», акт прийому на транспортний засіб не складався, автомобіль був поставлений на автостоянку 28.01.2015 року о 12 год. 50 хв. [PERSON] Окрім цього, 10.02.2015 року спірний автомобіль після предявлення черговому охоронцю документів, що засвідчили особу громадянина [PERSON] та реєстраційні документи на даний транспортний засіб, його було видано громадянину [PERSON] Відповідно до копії заяви № 57544353 від 11.02.2015р. та реєстраційної картки ТЗ «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. [NUMBER], 11.02.2015 року спірний транспортний засіб [PERSON] перереєстровано на нового власника [PERSON] /а.с.11-13/. Окрім цього, 11.02.2015 року на імя [PERSON] ТзОВ «[PERSON]О.С.А.» видано довідку рахунок серії ВІА № 968065, згідно якої останній продано транспортний засіб «MERCEDES BENZ VITO 110», д.н.з. [NUMBER] та, відповідно, здійснено його перереєстрацію /а.с.14/. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на вільне володіння майном. Основною метою ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав. Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно практики Європейського суду з прав людини «втручання у\~право на\~мирне володіння майном є\~сумісним з\~вимогами ст.\~1 Першого протоколу, коли воно законне і\~не\~свавільне (див. рішення у\~справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], №\~31107/96, п.\~58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а\~другий пункт визнає, що\~держави мають право здійснювати контроль за\~користуванням майном шляхом введення в\~дію «законів» (справа «[PERSON] проти України»). Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном. Частиною 2 статті 1 Протоколу № 1 передбачено, що ніхто не\~може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і\~загальними принципами міжнародного права. Для того, щоб відповідати Конвенції, позбавлення повинно бути законним і\~спрямованим на\~досягнення справедливого балансу між інтересами суспільства та\~інтересами заявника (справа «Стреч проти Сполученого Королівства», справа «Рисовський проти України»). Суд нагадує, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобовязує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (справа «Броньовський проти Польщі»). У кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (справа «Спорронг та Лонрот п. Швеції»). Щоб оцінити поведінку держави щодо дотримання статті 1 Протоколу 1, Суд має зробити повне дослідження різних інтересів у справі, беручи до уваги, що ціль Конвенції полягає в захисті прав, які є "очевидними та вагомими". Суд повинен встановити наявність спірної ситуації. Дійсно, коли питання суспільної користі виникає у справі, державні органи влади повинні реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю (справа «Васілеску проти Румунії», справа «Бейлер проти Іспанії»). Зважаючи на вищенаведене суд, вважає, що слідчий якщо вилучив автомобіль повинен був поставити даний автомобіль на стоянку про що скласти відповідний процесуальний документ відповідно до вимог Глави 16 КПК України. В подальшому, відповідно до вимог ст..171 ч.5 КПК України слідчий повинен був не пізніше наступного робочого дня, зважаючи, що обшук проводився 28.01.2015р. ( а.с.7), а наступний робочий день це 29.01.2015р., звернутися до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а саме спірного автомобіля. Однак, незважаючи на наведене, слідчий звернувся до суду з таким клопотанням тільки 05 лютого 2015р. (а.с.9), хоча в ухвалі по невідомо якій причині вказано дата прийняття 05 лютого 2014р., а дата набрання законної сили 05.02.2015р. тобто, дана ухвала не була своєчасно подана слідчим у відповідні органи для накладення арешту на спірне майно. Враховуючи наведені норми закону та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], який відповідно до наданих йому повноважень має право розпоряджатися на власний розсуд спірним транспортним засобом, оскільки жодних законних заборон до такого розпорядження у нього не було, під забороною відчуження автомобіль не знаходився, а тому, суд приходить до висновку, що останній правомірно відчужив відповідачу [PERSON] рухоме майно, а встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позову Стрийського міжрайонного прокурора в інтересах держави до [PERSON], [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Стрийського ЦНП, повязаних з використанням АТЗ про визнання недійсної довідки рахунку, скасування державної реєстрації транспортного засобу.

Outcome: dismissed