Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

28 березня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про повернення земельної ділянки та стягнення боргу. Який мотивує тим, вона є власником земельної ділянки площею 10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Кобзарцівської сільської ради Снігурівського району. 15 травня 2013 року вона уклала договір оренди вказаної земельної ділянки площею 6.0338 га з відповідачем, строком на 10 років. Орендна плата згідно умов договору становить 3300 гривень на рік. Нараховував орендну плату в сумі 5600 гривень, відраховував з них податки та сплачував оренду плату в сумі 4800 гривень. Разом з тим відповідач протягом усього часу не здійснив державну реєстрацію договору оренди, як того вимагає чинне законодавство. Крім того відповідач з 15 травня 2013 року по 2015 рік включно користується без договору ще одною земельною ділянкою площею 3.63га та за три роки заборгував орендну плату в сумі 14400 гривень. На теперішній час не бажає договірних відносин з відповідачем та самостійно буде обробляти земельні ділянки. Вважає що відповідач незаконно без відповідної правової підстави заволодів земельними ділянками. Просить зобов'язати відповідача повернути їй земельні ділянки та стягнути заборгованість за орендну земельної ділянки площею 3,63 га плату в сумі 14400 гривень та судові витрати за розгляд справи в судді. В судовому засіданні позивач з урахуванням заперечення відповідача. Про надання доказу державної реєстрації даного договору, змінила підставу та предмет позову. Просить визнати договір оренди земельної ділянки від 15 травня 2013 року укладений з відповідачем недійсним та скасувати його реєстрацію. Оскільки даний договір не відповідає вимогам ст.15 Закону України Про оренду землі, не має всіх істотних умов. Зокрема в договорі відсутній порядок застосування індексації та перегляду орендної плати, відповідальність за порушення строків внесення орендної плати. Умови повернення земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди. Стягнути з відповідача збитки в сумі 14400 гривень та понесені судові витрати за розгляд справи в суді. Відповідач позов не визнав та пояснив, що даний договір має всі істотні умови відповідно до ст.15 Закону України Про оренду землі. Позивач фактично має намір розірвати договір оренди, але посилається на інші підстави. Заборгованість по орендній платі відсутню та підприємством збитків позивачу не заподіяно. Крім того позивач не надав обґрунтованого розрахунку збитків та доказів Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд не знаходить підстав для задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивач [PERSON]Є, є власником земельної ділянки площею 10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Кобзарцівської сільської ради, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 049073 виданий Снігурівським відділом земельних ресурсів 02 листопада 2004 року та проведено його реєстрацію за № 010402302197. (а.с.7). 15 травня 2013 року позивач на підставі укладеного договору передала Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству "[PERSON] Кут-111" в строкове платне користування строком на 10 років земельну ділянку площею 6.0338 га, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 08 листопада 2013 року. (а.с.23). Як вбачається з п.п.1-2,5 договору орендодавець [PERSON]Є, передає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кобзарцівської сільської ради загальною площею 6,0338 га, кадастровий номер 4825782000:21:000:00006, з нормативно грошовою оцінкою 101993.83 гривень. В п.11даного договору зазначено, що розмір орендної плати переглядається один раз на рік, у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором, змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, погіршенням стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках. У разі невнесення орендної плати у строки визначенні цим договором, справляється пеня у розмірі згідно чинного законодавства. п.12 цього договору. Орендна плата вноситься орендарем в термін дії договору з 1 вересня поточного року до 15 лютого наступного року, в останній рік до закінчення строку договору. п.10 договору. В договорі також передбачено Умови повернення земельної ділянки орендарем орендодавцю з п. 18 по п. 23. В яких зазначено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцю земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим у якому він одержав її в оренду згідно акту її приймання -передачі. Позивач також стверджував, що відповідачем заподіяно збитків на суму 144000 гривень за безоплатне використання земельної ділянки площею 3.63 га протягом трьох років з 2013 року по 2015 рік. Допитаний за клопотанням позивача свідком [PERSON], головний спеціаліст відділу Держгокадастру у Снігурівському районі, суду пояснила, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки оформляється як витяг з технічної документації тому необхідно замовити таку технічну документації на кожну земельну ділянку. Разом з тим нормативно грошова оцінка земельної ділянки яка зазначена в договорі від 15 травня 2013 року становить загальну вартість земельних ділянок позивача. Із якою і відраховується орендна плата. При реєстрації договору оренди спеціаліст перевіряє чи відповідає він типовому договору оренди землі. Сторони можуть вносити при укладенні договору додаткові умови, разом з тим, зазначені в проекті умови є обов'язковими і не можуть бути зменшені. Відповідно до положень статті 3 ЦПК України, кожна особа може звернутись до суду на захист свого порушеного права. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15,16,20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обовязок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд від ображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. При цьому, відповідно до ст.58-60 ЦПК України, кожна із сторін повинна належними та допустимими доказами довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не надав суду допустимі докази протиправної поведінки відповідача про порушення ним прав позивача та не погодження між сторонами при укладенні договору оренди землі всіх істотних умов. Відповідач же, допустимими засобами доказування довів протилежне. Що договір оренди землі від 15 травня 2013 року має всі істотні умови які зазначені ст. 15 Закону України Про оренду землі. Тобто про відсутність підстав визнання договору недійсним та скасування його реєстрації. Крім того встановлено, що розмір орендної плати відраховується від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, а не кожної земельної ділянки окремо. Оскільки ж судом не встановлено порушення прав позивача діями відповідача, оскільки договір оренди землі від 15 травня 2013 року має всі істотні умови які зазначені ст.15 Закону України Про оренду землі позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Суд залишає без розгляду вимоги позивача щодо відшкодування збитків в сумі 14400 гривень, оскільки позивачем не сплачено судовий збір за розгляд вимоги в судді. Відповідно до ст.88 ЦПК України позовні вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки її позовні вимоги залишенні без задоволення.

Outcome: dismissed