Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

21.08.2020р. [PERSON] (далі - позивачка 1), [PERSON] (далі - позивач 2), [PERSON] (далі - позивач 3) звернулися до суду з позовом до Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (далі - відповідач), в якому просять визнати за ними по 1/3 частини кожному на земельну ділянку, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,16 га, яка розташована в межах території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, та належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 039691, виданого Сирівською сільською радою Врадіївського району Миколаївської області 20.09.2001р., який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 30, як за спадкоємцями за законом першої черги, що прийняли спадщину після [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є спадкоємцями за законом після смерті матері [PERSON] . Звернувшись до нотаріального органу за місцем відкриття спадщини з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, вони отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пошкодженням державного акту на право приватної власності на землю, серії МК № 039691, через що змушені звернутись до суду з вказаним позовом. Крім того у позовній заяві позивачі також просять судові витрати по сплаті судового збору залишити за ними. 08.09.2020р. та 04.11.2020р. до суду від представника відповідача надійшли заяви, в яких він визнає позовні вимоги. 12.11.2020р. до суду від позивачів надійшла уточнена позовна заява, в якій останні уточнили позовні вимоги та просять визнати за ними по 1/3 частини кожному право власності на земельну ділянку, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,16 га, яка розташована в межах території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, та належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 039691, виданого Сирівською сільською радою Врадіївського району Миколаївської області 20.09.2001р., який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 30, як за спадкоємцями за законом першої черги, що прийняли спадщину після [PERSON] , яка померла [INFO] . 13.11.2020р. до суду від представника відповідача надійшла заява, в якій він визнає позовні вимоги. Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили. Представниця позивачів адвокат Миронець Л.А. в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила. Водночас 09.11.2020р. представниця позивачів адвокат Миронець Л.А. звернулася до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності, прийняти рішення за наслідками проведення підготовчого провадження у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Крім того просить судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачами. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду. Водночас 08.09.2020р., 04.11.2020р. та 13.11.2020р. представник відповідача звернувся до суду із заявами, в яких просить розглянути справу за його відсутності, оскільки не може з`явитися до суду через зайнятість на роботі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, враховуючи приписи ст.ст. 198, 223 ЦПК України та те, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 189 ЦПК України, виконано завдання підготовчого провадження, суд вважає за можливе прийняти рішення за результатами проведення підготовчого провадження на підставі наявних у справі матеріалів за відсутності учасників судового розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 23.01.1973р., серії [NUMBER] , виданого 20.03.1976р., матір`ю позивачів 1 та 2 на російській мові вказано [PERSON] , та серії [NUMBER] , виданого повторно 02.03.2017р., матір`ю позивача 3 на українській мові вказано [PERSON] . 21.01.1989р. позивачка 1 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00015724439 від 21.08.2015р. 26.11.1992р. шлюб між позивачкою 1 та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 12.10.1993р., та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00015724439 від 21.08.2015р. Після розірвання шлюбу за позивачкою 1 залишено прізви " [PERSON] ". [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 09.08.2016р. З довідки № 251, наданої 13.04.2020р. Сирівською сільською радою Врадіївського району Миколаївської області слідує, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , та знята з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю [INFO] . На день смерті з нею, за даною адресою, проживали та були зареєстровані: син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Відділу у Врадіївському районі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області № 76/111-20 від 10.06.2020р. слідує, що [PERSON] є власником земельної ділянки з цільовим призначенням (використанням) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,16 га, яка розташована в межах території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області і посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 0039691, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 20.09.2001р. за № 30. До позовної заяви також долучено оригінал пошкодженого державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 0039691. Постановами від 11.08.2020р. державний нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Поплужна К.А. відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , у зв`язку з пошкодженням державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 039691, площею 5,16 умовних кадастрових га, який зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 30, яка розташована на території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Згідно інформаційної довідки Врадіївської державної нотаріальної контори № 487/01-16 від 22.10.2020р. слідує, що після померлої [INFO] [PERSON] відкрита спадкова справа № 41/2020. Заяву про прийняття спадщини за законом подав син [PERSON] (заява зареєстрована в книгу обліку і реєстрації спадкових справ за № 146 від 14.04.2020р.), який надав згоду на подання заяви про прийняття спадщини, дітям спадкодавця: [PERSON] (заява зареєстрована в книгу обліку і реєстрації спадкових справ за № 149 від 14.04.2020р.), [PERSON] (заява зареєстрована в книгу обліку і реєстрації спадкових справ за № 148 від 14.04.2020р.). Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. У відповідності до ч.ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином враховуючи, що позивачі є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , та в даному випадку не мають іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у них виникло у зв`язку із смертю матері [PERSON] , з врахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України та враховуючи думку позивачів, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 395грн. 00 коп. покласти на позивачів.

Outcome: approved