Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Направленим позовом заявлено вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом в його ? частині та визнання недійсним договорів дарування ? частини житлового будинку та ? частини кожної з трьох подарованих земельних ділянок. Останній правочин було укладено між співвідповідачами. В обґрунтування позову, представник позивача в судовому засіданні, зазначив, що зазначені та оспорювані правочини суперечать положенням ст. ст. 203, 215 ЦК України. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], в судовому засіданні вимог не визнали та просили позов відхилити. Інший відповідач, будучи належним чином та завчасно повідомленим про дату час та місце слухання справи не з'явився і своє ставлення до позову не зазначив. Заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував надані ними матеріали, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 8 жовтня 2015 року (а.с.5-6) скасовано рішення суду першої інстанції від 10 серпня 2015 року та ухвалено нове, яким встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] [INFO], який помер 3 вересня 2000 року. 14 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено чотири договори дарування за якими останньому було подаровано житловий будинок № 26 по вулиці Вишпільській в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області та три земельні ділянки, з відповідними цільовими призначеннями площами: 0,3430 га; 0,2615 га та 0,2442 га (а.с.7 -14). 26 квітня 2001 року [PERSON] успадкувала, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, від свого чоловіка зазначені об'єкти нерухомості (а.с.15). Відповідачі мають зареєстроване місце проживання у спірному будинку, [PERSON] з 10 січня 1987 року та [PERSON] з 30 грудня 1999 року відповідно (а.с.18,19). Правовими підставами заявленого позову позивачем зазначено положення ч.1 ст. 215 ЦК України. Проаналізував встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено факт відкриття спадщини, як і отримання оспорюваного свідоцтва про право на спадщину після такого спадкодавця в 2000 2001 роках. Звідси, до застосувань підлягають положення норм ЦК УРСР та в жодному разі не положення ЦК України, адже останній закон на час виникнення спірних правовідносин ще не існував. Аналогічного змісту роз'яснення містяться і в абзаці другому п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Звідси посилання представника позивача на правову позицію Верховного Суду України у справі, правовими підставами у якій були норми ЦК України, суд вважає, не можуть бути застосовані за даними правовідносинами. За таких обставин, посилання позивача на правові підстави заявленого позову на положення норм ЦК України, суд вважає безпідставними. В свою чергу ЦПК України містить наступні положення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: розяснює сторонам, які беруть участь у справі, ї права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених Цим кодексом (ст. 10 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Разом з тим, ч. 1 ст. 11 ЦПК України задекларовано, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналіз зазначених норм процесуального та матеріального законів, фактичних обставин справи, дає підстави вважати, що підстави та предмет позову не можуть бути задоволені судом у такому вигляді, адже правових підстав тобто таких які б ґрунтувались на законі, суду наведено не було. Наведені норми матеріального права, до застосування не підлягають. Одночасно, суд позбавлений можливості виходити за межі заявленого позову і обирати на власний розсуд правові підстави для задоволення наведених вимог, адже таким чином буде порушено принцип диспозитивності та розгляд справи можна буде вважати проведеним із упередженням. Наведення єдиного доказу як підстави для задоволення заявлених вимог рішення суду про встановлення факту прийняття спадщини позивачем через більш як чотирнадцять років після успадкування оспорюваного майна іншою особою, та відсутність інших доказів, а також обраний заявником спосіб захисту прав, суд вважає не дає підстав для задоволення вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed