Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У січні 2020 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на їх користь у відшкодування в порядку регресу витрати, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 50 630 гривень та судові витрати у справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.12.2015 року о 19-00 год. на автодорозі Київ- Крюківщина, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: "Ноndа", д.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та «РУТА», д.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду від 06.06.2016 року у справі № 359/5058/16-п [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АЕ/3073907). Потерпілий своєчасно звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП від 21.12.2015 року, та заявою про виплату страхового відшкодування від 03.10.2016 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 50000,00 грн. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає: 50 686,00 грн. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 50 630 грн. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2020 року прийнято вказану цивільну справу до провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін (а.с.85-86). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, у випадку існування підстав для винесення заочного рішення, не заперечує проти винесення такого рішення (а.с. 107). [PERSON] , який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання та у порядку ч.11 ст.128 ЦПК України в судове засідання не з`явився (а.с. 94, 104, 110). Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надано. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2016 року у справі №369/5058/16-п, судом встановлено, що 17.12.2015 року о 19 годині 00 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «НОNDА», державний номерний знак [NUMBER] на автомобільній дорозі Київ - Крюківщина, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «РУТА», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів та тілесних ушкоджень пасажирів автомобілю «РУТА», державний номерний знак [NUMBER] . Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.1; 2.10; 12.1 ПДР України і скоїв адміністративні правопорушення передбачені ст.ст. 124; 122-4 КУпАП. Вказаною постановою відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124,122-4 КУпАП (а.с.18). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується Полісом № АЕ/3073907 (а.с.23). 21.12.2015 року відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] подав позивачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.19) та надав усі необхідні документи, а 03.10.2016 року звернувся з заявою про відшкодування шкоди (а.с.22). Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу 4662/4 від 20 липня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «РУТА», державний номерний знак [NUMBER] , складає 50 000 грн. (а.с. 36-66). Згідно до Наказу № 10299 від 27.12.2016 року та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір регламентної виплати склав 50 000 грн. (а.с.3, 4), яке МТСБУ було сплачено потерпілій особі згідно платіжного доручення № 10299рв від 27.12.2016 року (а.с.5). А також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 300 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 662/4/1 рв від 17.08.2016 р. (а.с.6), Рахунок-фактура № 4662/4/1 від 27.07.2016 р., акт виконаних робіт від 15.08.2016 р.), витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 386,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4662/4рв від 27.01.2016 р. (Рахунок-фактура № 4662/4 від 15.01.2016 р., акт виконаних робіт від 26.01.2016 р. (а.с.7-11). МТСБУ з метою врегулювання спору у позасудовому порядку 15 листопада 2018 року на адресу [PERSON] було направлено Лист-претензію з вимогами добровільно відшкодувати позивачу понесені ним матеріальні збитки, яка [PERSON] не виконана (а.с.14). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92, зокрема у її п. 2, роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних доказів установлено, що з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої він пошкодив транспортний засіб належний [PERSON] , який в свою чергу отримав страхове відшкодування від МТСБУ, до якого перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2102,00 гривень судового збору.

Outcome: approved