Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту 805/16/21-1/6-288 від 16.06.2006 року (Кредитний договір) у сумі 266159,31 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 16.06.2006 року укладено Кредитний договір 805/16/21-1/6-288 на суму 290000,00 (двісті дев'яносто тисяч) доларів США, зі сплатою 12,2 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості 10.06.2023 року. Відповідно до Додаткової угоди №1 про внесення змін до договору кредиту №805/16/21-1/6-288 від 16.06.2006 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14% річних, починаючи з 20.10.2008 року. Позивач виконав свої зобов'язання за договором кредиту належним чином. Відповідач, в свою чергу, взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, комісій, а також сплати неустойки (пені, штрафу), у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений термін. Відповідач, починаючи з 12.05.2009 року неодноразово порушувала строки повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. 01.12.2014 року відповідачу, [PERSON], направлено вимогу про виконання зобов'язань про погашення простроченої заборгованості за договором кредиту. Однак, відповідачем зобов'язання щодо повернення заборгованості за договором кредиту виконано не було, в зв'язку із чим станом на 15.06.2015 року заборгованість за договором кредиту № 805/16/21-1/6-288 складає 19512,75 доларів США, що, в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 410915,73 грн. В зв'язку із викладеним, позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача Темнюкова М.І., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, до його початку звернулась до суду із заявою, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила стягнути з [PERSON] загальну заборгованість за Кредитним договором. Відповідач та її представник, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, - [PERSON], в судове засідання не з'явились, до його початку подали до суду письмові заперечення проти позову та клопотання про застосування до вимог банку строків позовної давності. Так, в обґрунтування своїх заперечень, відповідач та її представник зазначили, що між сторонами дійсно 16.06.2006 року укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач повинна до десятого числа кожного місяця сплачувати грошові кошти в розмірі 120,00 доларів США в рахунок погашення кредитної заборгованості. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з боку відповідача мали місце порушення кредитного договору у жовтні, листопаді 2006 року, березні, квітні, вересні 2007 року, тощо. Таким чином, відповідачем з 10.10.2006 року порушено умови кредитного договору, та відповідно до положень п.4.5 Договору, строк користування кредитом є таким, що сплинув 10.12.2006 року. З урахуванням наведеного, представник відповідача вважала, що у суду є всі підстави для застосування позовної давності за вимогами банку, оскільки таке клопотання було заявлене у встановленому законом порядку. З урахуванням наведеного, просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, ознайомившись із заявами представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 16.06.2006 року укладено Кредитний договір 805/16/21-1/6-288 на суму 29000,00 (двадцять дев'ять тисяч) доларів США, зі сплатою 12,2 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості 10.06.2023 року. Вказаний факт підтверджено матеріалами справи - копією кредитного договору та копією заяви на видачу готівки №011 (а.с. 8-10). При цьому, судом береться до уваги суттєва розбіжність у сумі кредиту, виданого відповідачеві: по тексту позовної заяви йдеться про видачу кредиту на суму 290000,00 (двісті дев'яносто тисяч) доларів США (а.с. 2), в той час як документально підтверджена інша сума - 29000,00 (двадцять дев'ять тисяч) доларів США Відповідно до Додаткової угоди №1 про внесення змін до договору кредиту №805/16/21-1/6-288 від 16.06.2006 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14% річних, починаючи з 20.10.2008 року (а.с. 12). З наданого позивачем розрахунку вимог банку (а.с. 19) вбачається, що обов'язок зі сплати 120,00 доларів США, відповідач порушила вперше 10.10.2006 року, сплативши суму меншу, ніж встановлено договором кредиту. Відповідно до п.4.4 договору кредиту (а.с. 9,10), у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків визначених у п.п. 3.3.2-3.3.7, 3.3.12-3.3.14, 3.3.16 та 3.3.17 Договору, порушення позичальником умов договорів, визначених п. 1.3 цього договору, протягом більше ніж 10 робочих днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, суд вважає, що позивачу стало відомо про порушення [PERSON] обовязку з повернення кредиту 10.10.2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст. 265 ЦК України, позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» - при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Ч.3,4 ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, заявлені позивачем вимоги виходять за межі встановленої ст. 256 ЦК України позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідачем зроблена відповідна заява про застосування судом позовної давності. В зв'язку із викладеним, суд відмовляє в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі в звзяку зі спливом строку позовної давності як за вимогою про стягнення кредитних коштів, так і за вимогами про сплату відсотків та штрафних санкцій. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed