Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON], Київської міської ради, садового товариства «МИР», де є треті особи: Головне управління земельних ресурсів КМДА, [PERSON], про визнання частково не дійсним розпорядження КМДА та державного акту на право власності, посилаючись на те, що він придбав у [PERSON] будинок, який останній придбав у [PERSON] за договором купівлі - продажу, будинок розташований на земельній ділянці, яка на час продажу не належала на праві власності останньому або [PERSON] Після укладення правочину, [PERSON] став проживати у вказаному будинку, користуватися земельною ділянкою, вступив у члени СТ «МИР». В подальшому через тривалий час, [PERSON] дізнався, що після продажу йому будинку, [PERSON] подав документи для приватизації земельної ділянки та набув право власності на останню, на якій в свою чергурозташований проданий [PERSON] будинок. Таким чином, [PERSON] вважає, що [PERSON] неправомірно отримав на підставі розпорядження КМДА Ради народних депутатів у приватну власність земельну ділянку та в подальшому державний акт на неї, оскільки такі дії мали місце через зловживання [PERSON] своїми правами та фактичне позбавлення власника будинку [PERSON], права на користування земельною ділянкою на якій розташований будинок. [PERSON] фактично продав будинок і не мав право претендувати на земельну ділянку на якій будинок розташований, адже при здійснені такого продажу малося на увазі і фактичний перехід права на користування землею, що на той час не можна було оформити юридично через відсутність земельної ділянки у користуванні або власності [PERSON] або [PERSON], як зазначалось вище, а також законодавчу заборону передачі земельної ділянки у власність іноземним громадянам яким є [PERSON]. Отже, за таких обставин [PERSON] вважає, що права останнього порушені, у зв'язку з чим звернувся до суду за даним позовом. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], де є третя особа [PERSON], про витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов'язання не чинити перешкод в користуванні власністю, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON], посилається на те, що останній будучи власником земельної ділянки не може користуватися останньою, оскільки [PERSON] засіяв ділянку невідомими рослинами, на вимогу представника [PERSON] про звільнення земельної ділянки не реагує, погрожує розправою, чим спричиняє моральну шкоду [PERSON] та його матері [PERSON] Представник [PERSON] зазначив, що можливо і був укладений договір купівлі - продажу будинку і можливо цей будинок розташований на земельній ділянці належній [PERSON], проте це не може впливати на право власності на земельну ділянку належну [PERSON] Третя особа [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Київської міської ради, садового товариства «МИР», треті особи: Головне управління земельних ресурсів КМДА, [PERSON], про визнання частково не дійсним розпорядження КМДА та державного акту на право власності, визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що у зв'язку із затвердженням мирової угоди між нею та [PERSON], вона отримала у власність належний останньому будинок, право власності на якій відповідно до ухвали суду, мала зареєструвати за власний кошт. Проте, право власності [PERSON] зареєструвати не може, оскільки таке право на земельну ділянку належить [PERSON] В свою чергу, [PERSON] вважає, що після набрання чинності ухвалою суду про затвердження мирової угоди і отримання у власність будинку [PERSON], який розташований на земельній ділянці належній [PERSON], [PERSON] набула права власності на земельну ділянку відповідно до чинного закону, у зв'язку з переходом права власності на нерухоме майно і у зв'язку з чим просить визнати за нею таке право, а розпорядження КМДА про передачу [PERSON] земельної ділянки та державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку визнати не дійсними, зокрема й з підстав на які посилається [PERSON] у пред'явленому ним позові. В судовому засіданні представник [PERSON] та третьої особи [PERSON] позови останніх підтримав, просив задовольнити. Представник [PERSON] позовні вимоги останнього підтримав та просив задовольнити. Проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON]представник [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що представником [PERSON] [PERSON]не надано юридичного обґрунтування підстав, для визнання недійсним розпорядження КМДА Ради народних депутатів про передачу [PERSON] земельної ділянки та державного акту на неї. Зокрема, представником [PERSON] та [PERSON] не зазначено в чому полягають порушення при винесенні та видачі вказаних документів зазначеними органами, яка процедура порушена і, що юридично перешкоджало винесенню рішення та видачі державного акту. Київська міська рада будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи представника в судове засідання не направила, про поважність причин неявки представника суд не повідомила та не просила розглянути справу у відсутність представника, у зв'язку з чим суд вважає причини неявки представника Київської міської ради неповажними і за можливе розглянути справу у відсутність представника останньої, проти чого не заперечували присутні учасники процесу. Cадове товариство «МИР», просило розглянути справу у відсутність представника останнього, позовні вимоги [PERSON] підтримало. Головне управління земельних ресурсів КМДА просило розглянути справу у відсутність представника останнього /а.с. 40 - 41/. [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON] заперечувала та просила задовольнити позов [PERSON] В свою чергу, [PERSON] пояснила, що про договір купівлі продажу будинку укладений її сином з [PERSON] нічого не знає, протягом шістнадцяти років не займалась питанням земельної ділянки, оскільки працювала, а зараз вийшла на пенсію та бажає користуватися земельною ділянкою сина. Проте, [PERSON] засадив ділянку невідомими рослинами, що перешкоджає їй користуватися землею. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, витребувані матеріли цивільних справ № 753/3137/13; 2/753/3179/13; № 753/3122/13; 2/753/3170/13, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копіїдоговору купівлі - продажу від 16.07.1997 року, реєстраційний № С9745/6936 укладеного брокерами брокерської контори № 679 на Київські універсальній біржі за дорученням продавця та покупця, [PERSON] придбав у [PERSON] садовий будинок (дачу) [ADDRESS] /а.с. 11/. Згідно копії договору купівлі - продажу від 15.01.1999 року, реєстраційний № Е4867/0119 укладеного брокерами брокерської контори № 6730 на Київські універсальній біржі за дорученням продавця та покупця, [PERSON] продав [PERSON] садовий будинок (дачу) [ADDRESS] /а.с. 6/. Вказаний договір зареєстрований у КМБТІ. Згідно копії договору купівлі - продажу від 21.04.1999 року, реєстраційний № Н-2109/99 укладеного брокерами брокерської контори № 730 на Київські універсальній біржі за дорученням продавця та покупця, [PERSON]придбав у [PERSON] садовий будинок (дачу) [ADDRESS] /а.с. 11/. Вказаний договір зареєстрований у КМБТІ. Вказані договори купівлі - продажу не оспорювані та є чинними. Згідно копії довідок СТ «МИР» [PERSON] є членом садового товариства з 20.06.1999 року /а.с. 12/ і згідно заяви СТ «МИР»/а.с. 176/, користується земельною ділянкою на якій розташований будинок (дача) [ADDRESS](далі - будинок). 13.02.1998 року розпорядженням КМДА Ради народних депутатів від 13.02.1998 року № 290 (далі - розпорядження) [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0633 га. розташована на території [ADDRESS] для ведення садівництва (далі - земельна ділянка), що підтверджується копією державним акту на право призваної власності на землю виданого [PERSON] 04.08.1999 року /а.с. 34/. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 17 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року який діяв на час винесення оспорюваногорозподярдження, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими)землевпорядним, природоохоронним і санітарниморганами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Відповідно до п. 1порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам Українизатвердженогонаказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.02.1993 № 10 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 1993 р. за № 7 (далі - порядок), який діяв на час винесення оспорюваного розпорядження, у приватну власність, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № "Про приватизацію земельних ділянок", громадянам України передаються безплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва. Відповідно до п. п. 3 - 5 порядку,передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. Відповідні Ради народних депутатів перевіряють обґрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність. Встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) виконують землевпорядні органи за замовленням Рад народних депутатів. Після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт на право приватної власності на землю, який видається і реєструється відповідною Радою народних депутатів. Якщо при встановленні меж земельних ділянок будуть виявлені розбіжності в даних про розміри земельних ділянок, переданих у власність, з фактичними розмірами, то остаточний розмір площі таких ділянок визначається Радою народних депутатів. Представником [PERSON] та [PERSON] не надано суду доказів того, що [PERSON] на час звернення до Ради народних депутатів із заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки, подав неправдиві відомості, або заява останнього була необґрунтованою, що не було перевірено відповідною радою. Крім того, на час винесення розпорядження будинок належав [PERSON] Таким чином, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання розпорядження та державного акту недійсними не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Крім того, відповідно до ст. 22 Земельного Кодексу від 18.12.1990 року який діяв на час укладення договорів купівлі - продажу будинку,право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Згідно п. п. 1 3 декрету КМУ«Про приватизацію земельних ділянок», від 26.12.1992 року, сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України, яка діяла і на час спірних правовідносин. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Таким чином, право власності на земельну ділянку виникло у [PERSON] після винесення оспорюваного розпорядження, тобто з 13.02.1998 року, оскільки підстав вважати, що відповідного запису провказане розпорядження не було внесено Радою народнихдепутатів, у земельно-кадастровідокументи у суду не має, і на той час власником будинку був також [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України, в редакції від 18.12.1990 року, який діяв на час укладення договорів купівлі - продажу між [PERSON] продавцем будинку та [PERSON] покупцем, а також [PERSON] продавцем та [PERSON] покупцем, при переході права власності на будівліі споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 67 Земельного кодексу України, в редакції від 18.12.1990 року, розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Розмір земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва не повинен перевищувати 0,1 гектара, будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Таким чином, при відчуженні [PERSON] будинку [PERSON] до останнього перейшло право власності на 0,0633 га., оскільки розмір останньої не перевищує розміру земельної ділянки встановленої у ст. 67 ЗК України і договорами про відчуження будинку іншого не передбачено. В свою чергу при відчуженні [PERSON] будинку [PERSON] відповідне право власності перейшло до останнього. Суду не надано доказів про те, що цільове призначення земельної ділянки було змінено. Слід зазначити, що ст. 7 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року передбачала, те що іноземним громадянам та особам без громадянства земельні ділянки у власність не передаються, ст. 30 цього кодексу для відповідних випадків виключень не передбачала. Враховуючи наведене вимоги [PERSON], про витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов'язання не чинити перешкод в користуванні власністю, стягнення моральної шкоди є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. 15.11.2013 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/18246/13ц, провадження № 6/753/806/13 між [PERSON] та [PERSON], яка є громадянкою України, на стадії виконання рішення про стягнення боргу затверджено мирову угоду відповідно до якої [PERSON] отримує у власність від [PERSON] в рахунок погашення заборгованості житловий будинок, розташований на вище вказані земельній ділянці. Відповідно до ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Законодавство не конкретизує яким саме чином відбувається перехід права власності на земельну ділянку в разі придбання будівлі (споруди), розміщеної на ній. Отже, покупцю об'єкта нерухомості необов'язково придбавати відповідну земельну ділянку чи оформляти право користування нею. Де-факто таке право покупець набуває і без відповідного юридичного оформлення прав на землю шляхом укладення цивільно-правового договору (купівлі-продажу, ренти, оренди тощо). Проте дана ситуація можлива тільки за умов, що власником земельної ділянки і розміщеної на ній будівлі (споруди) є одна особа, яка і являється продавцем (в разі коли продається будівля, що знаходиться на землі державної чи комунальної власності для того щоб покупець міг набути право власності і на земельну ділянку її необхідно приватизувати); не змінюється цільове призначення і розмір земельної ділянки. У випадку якщо за цивільно-правовою угодою особа придбала будівлю (споруду), не врегулювавши при цьому питання прав на відповідну земельну ділянку, а власником землі залишається інша особа (чи держава) на практиці виникає ряд неврегульованих законодавством проблем, пов'язаних з юридичним оформленням прав власності на землю. При цьому, слід додати, що поняття фактичного права власності на земельну ділянку є по-суті теоретичним і не дає (відсутність зазначених вище умов) покупцю будівлі (споруди) реальної можливості розпоряджатися ділянкою. Практично у багатьох випадках виникає потреба оформити право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться вже придбана будівля (споруда) шляхом укладення договору купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, тобто відповідно до вимог ч.1 ст. 82 Земельного кодексу). Так, згідно ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставіпридбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;г) прийняття спадщини;ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Враховуючи наведене, вбачається, що [PERSON] може оформити права власності на земельну ділянку відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України за умови оформлення права власності на неї [PERSON] відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України. Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що законодавством не передбачено набуття права власності на земельну ділянку при набутті права власності на будинок за рішенням суду. Крім того, згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В свою чергу, [PERSON], [PERSON] Київською міською радою, СТ «МИР», не оспорювалось право власності на земельну ділянку [PERSON], оскільки позовні вимоги [PERSON] пред'явлені до [PERSON]. Зважаючи на вище наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянкуЗионгМіньТхаоє також необґрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed