Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області та орган опіки та піклування Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 листопада 2012 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . У шлюбі в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Оскільки, їх сімейні відносини не склалися, 11 травня 2017 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, шлюб між ними був розірваний. Після розлучення, відповідач поїхав проживати в с. Обичів Прилуцького району Чернігівської області. Син продовжив проживати з матір`ю за адресою її місця проживання: [ADDRESS] . За місцем проживання для дитини створені всі умови для навчання та його розвитку. Проте, відповідач, зловживаючи її довірою та шляхом обману, забрав дитину до себе додому в с. Обичів Прилуцького району. Колишній чоловік їздить на заробітки, а дитину залишає із своєю матір`ю. Він систематично погрожує взагалі відібрати у неї дитину. Такі обставини викликають у позивачки глибоке занепокоєння. Оскільки, відповідач створює перешкоди в спілкуванні з сином та всіляко забороняє позивачу спілкуватися з дитиною, а позивач має всі належні умови проживання, навчання та розвитку дитини, при цьому з нею проживає її старша дочка, тому, позивач і звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з нею за адресою її місця проживання та стягнення з нього понесених судових витрат. Позивач та її представник адвокат Василевська К.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили суд визначити місце проживання дитини з нею за адресою: [ADDRESS] , так як це відповідатиме інтересам дитини, крім того, позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , [INFO] , та своєю матір`ю. Сімейні відносини з відповідачем у них не склалися, а тому, вони розірвали шлюб. Одного разу колишній чоловік забрав сина і відвіз у село Обичів та влаштував там у школу. Дитина відвідує спортивну секцію. В селі дитині подобається, але вона вважає, що дитина повинна проживати з мамою. Дорослі просто налаштовують дитину проти неї. Після того, як відповідач забрав сина, вона неодноразово зверталася із заявами до поліції. На свої звернення отримала відповідь про те, що з батьком дитини проведені профілактичні бесіди. Коли вони зустрічаються з відповідачем, у них виникають конфлікти та скандали. Протягом літа 2020 року син був у позивачки три рази. Відповідач та його представник адвокат Маркович А.Ю. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що їхній спільний син хоче проживати з батьком, і [PERSON] проти переїзду проживати до матері. Крім того, відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою: [ADDRESS] разом з сином, та батьками, і має всі необхідні умови для виховання та проживання сина. Працює в м. Київі на посаді охоронника в дошкільному навчальному закладі. Позивачка зловживала спиртними напоями, і коли одного разу, він приїхав до сина, внаслідок чого син безконтрольно гуляв на вулиці, при зустрічі він обняв його та сказав, що буде жити з татом, тому він і забрав його в с. Обичів. Колишня дружина продовжує вживати алкогольні напої. Коли приїздила до дитини, то привозила йому печево, або чіпси. Він зробив сучасний ремонт у будинку, створив всі належні умови для проживання, син відвідує секцію карате, де здобуває призові місця на змаганнях. Він не забороняє матері зустрічатися з дитиною, неодноразово возив сина до матері в Київ. Влітку возив сина на відпочинок на море. Представник третьої особи - служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністраціїв судове засідання не зявилася, але направавила до суду листа в якому повідомила, що спірні питання між батьками щодо захисту інтересів дитини вирішуються колегіально на комісії з питань захисту прав дитини та за її рекомендацією складається висновок органом опіки та піклування за місцем проживання дитини ( [ADDRESS] ). Розгляд справи просила проводити без їх представника та прийняти рішення в інтересах дитини. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області Симоненко С.А. в судовому засіданні просила прийняти рішення, яке відповідатиме найкращим інтересам дитини. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області Квач Л.М. в судовому засіданні послалася наостаннє рішення Малодівицької селищної ради № 163 від 21 жовтня 2020 року «Про надання висновку на визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] », яким затверджено висновоккомісії з питань захисту прав дитини Малодівицької селищної ради про визначення місця проживання дитини з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в судовому засіданні поянила, що перша зустріч з [PERSON] у них відбулася в кінці липня 2019 року у зв`язку із зверненням батька про визначення місця проживання дитини. З розмови з дитиною вона дізналася, що він не хоче повертатися до мами, бо вона може вдарити його, або кричати на нього. При обстеженні житлово-побутових умов проживання дитини у батька, комісією було встановлено, що умови проживання хороші. Дитина хоче проживати з батьком, тому, на той час комісією було прийнято рішення про визачення місця проживання [PERSON] з батьком до закінчення навчального року, про що було винесене відповідне рішення Малодівицької селищної ради № 182 від 20 листопада 2019 року «Про надання висновку на визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] », яким затверджено відповідний висновок Малодівицької селищної ради. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює вчителькою Обичівської ЗОШ та [PERSON] навчається у її класі. Хлопчик систематично відвідує заняття, навчатися йому подобається. Тато приділяє дитині належну увагу у навчанні та вихованні. Мама приїздила на свята. Хлопчик із задоволенням займається спортом, їздить на змагання, має нагороди. Вона як педагог, також, намагається підтримувати зв`язок із мамою, але дитина схильна спілкуватися більше з батьком. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.4 та ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не напідставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також, на підставі інших документів, які стосуються справи. В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 21 грудня 2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. При цьому, ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючисвої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні перед усім дбати про інтереси дитини, у супереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право братии активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. В положеннях, закріплених у статті 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Крім того, ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодомісця її проживання з одним із батьків. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільновисловлюва тиці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції). Закріпленняцього права підкреслює, щодитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів), або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитинамає право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, як ії хзамінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати маютьрівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («NeulingerandShurukv. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchurv. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09,«М. С. проти України», заява № 2091/13). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитинивід 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Українивід 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема, й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім, права батьків. ЗаконодавствоУкраїни не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У постанові Верховного Суду Українивід 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості, потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю. Подібніви сновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду Українивід 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17. Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Однак, Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також, не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Крім того, у вищевказаних справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Разом з тим, положення Конвенції про права дитинивід 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Тому, при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитинивід 20 листопада 1989 року. У зв`язку з цим, відсутність виняткових обставин щодо необхідності розлучення малолітньої дитини з її матір`ю, не можна тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком, при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати дитини, у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Зокрема, судом встановлено, що рішенням Дніпровського району м. Києва від 11 травня 2017 року у цивільній справі № 755/1938/17 розірваношлюбміж [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 24 листопада 2012 року виконавчим комітетом Обичівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, актовий запис № 02 (а.с.6). Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Згідно копії Акту оцінки потреб сім`ї від 05 серпня 2019 року встановлено, що Дніпровським районним центром соціальної служби сім`ї дітей та молоді на той час проведено обстеження сім`ї [PERSON] за адресою проживання на той час: [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] , 1976 року народження, проживає з донькою - [PERSON] , 2007 року народження. Син - [PERSON] , 2013 року народження, на час перевірки відсутній за місцем проживання. Зі слів матері, дитина проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Батько не віддає динину матері, не дає їм спілкуватися, тому вона подала до суду позов про встановлення місця проживання малолітньої дитини (а.с. 37-41), на даний час [PERSON] проживає в [ADDRESS] , де згідно акта обстеження умов проживання №158 від 08.09.2020 року для дитини створені належні умови для життя (висновок а.с.173). Згідно характеристики Інституту проблем сучасного мистецтва Національної академії мистецв України від 25 жовтня 2019 року, [PERSON] працює з 25 вересня 2009 року на посаді старшого лаборанта. Характеризується позитивно. У 2011 році нагороджена Почесним дипломом, а у 2016 році їй оголошено Подяку за сумлінну працю (а.с. 43). Згідно копії довідки про заробітну плату, [PERSON] на посаді старшого лаборанту за період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року отримала заробітну плату в розмірі 83466 грн. 00 коп. (а.с. 50). Згідно копії довідки Київської міської психіатричної лікарні № 2 від 23 жовтня 2019 року, [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 52). Згідно копії довідки Київської міської наркологічної клінічної лікарні від 31 жовтня 2019 року, [PERSON] під наркологічним наглядом не перебуває (а.с. 53). Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 липня 2014 року, [PERSON] є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 87). Згідно копії довідки закладу дошкільної освіти № 312 управління освіти Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 11 жовтня 2019 року, [PERSON] з 01 квітня 2016 року працює вартівником. Його заробітна плата за період з лютого 2019 року по липень 2019 року становить 40340 грн. 18 коп. (а.с. 83-84). Згідно копії довідки ГО «Федерація кемпо та кобудо ікф України», [PERSON] з березня 2019 року займається в спортивному клубі Кемпо-Карате та Кобудо. Батько самостійно виховує хлопчика, постійно приводить сина на тренування, їздить з ним на всі змагання (а.с. 85). Згідно копії характеристики на той час учень 1 класу Обичівської ЗОШ І-ІІ ступенів [PERSON] характеризується позитивно, має добрий фізичний та розумовий розвиток. Батько сумлінно виконує батьківські обов`язки. Мама зв`язок із школою не підтримує (а.с. 86). У відповідності до рішення виконавчого комітету Малодівицької селищної ради № 163 від 21 жовтня 2020 року «Про надання висновку на визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] », затверджено Висновоккомісії з питань захисту прав дитини Малодівицької селищної радислужби у справах дітей від 19 жовтня 2020 року. З Висновку вбачається, що 23 вересня 2020 року комісією Малодивицької селищної ради було проведено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що для проживання дитини створені всі необхідні умови: динина має окреме ліжко, чисту постіль, місце для ігор та відпочинку, занять за інтересами, достатньо одягу та взуття згідно віку дитини та сезону. Житлове приміщення світле та просторе, має три житлові кімнати, велику кухню та санвузол. Прибудинкова територія озеленена, чиста, доглянута, подвір`я викладене тротуарною плиткою. В будинку, крім власника [PERSON] та його сина, проживають його батьки, які ведуть господарство, обробляють земельну ділянку, що забезпечує дитину свіжими різноманітними продуктами харчування. В період, коли батько перебуває на роботі, обов`язки по вихованню, навчанню, забезпечення безпеки проживання, проведення дозвілля забезпечує бабуся - [PERSON] . Стосунки між членами родини доброзичливі, існує взаєморозуміння та взаємоповага. Оскільки питання визначення місця проживання дитини надто делікатне, а дитина в такому віці, що надмірне акцентування проблеми може травмувати психіку дитини, враховуючи бажання матері, опитування дитини 23 вересня 2020 року, не проводилося. При попередньому спілкуванні з дитиною було встановлено, що хлопчик бажає проживати з батьком, а до мами періодично їздити в гості. Дитині подобається жити в селі, бо там у нього друзі, багато простору для ігор, він багато часу проводить на свіжому повітрі, бабуся дбає про нього, готує ті страви, які йому подобаються. З татом йому подобається жити, він приділяє йому увагу, возить його на тренування, на змагання, бо він мріє стати відомим спортсменом. У Києві у нього менше такого простору для ігор, потрібно питати дозволу погуляти на площадці, мало друзів . Шкільний психолог Малодівицької ЗОШ [PERSON] після спілкування з дитиною, на прохання служби у справах дітей, повідомила, що дитина прагне жити з мамою і татом, але відчувається певна образа на маму, що вона не поряд з ним, що їх зустрічі не часті. (а.с. 168-175). За таких обставин, з висноків органів опіки та піклування за місцем проживання сторін, які зроблені за результатами обстеження житла, вбачається, що як за місцем проживання позивача, так і за місцем проживання відповідача створені належні умови для проживання дитини та обоє батьків мають всі можливості сприяти розвитку, вихованню та утриманню сина. Сторони мають постійні місця роботи, позитивно характеризуються як за місцем проживання так і за місцем роботи, мають достатній дохід для забезпечення дитини. При цьму, малолітній [PERSON] в судовому засіданні неодноразово пояснював, що хоче проживати разом з батьком, переїздити до матері він не хоче. Після пояснень дитини та під час всього спостереження за дитиною в судовому засіданні, спостерігаються дуже тісні стосунки батька і дитини, жодного разу під час судового засідання [PERSON] не підійшов до матері. У постанові Верховного суду України від 14 липня 2020 року, єдиний унікальний № 357/7976/18 зазначено, що у порушення статті 382 ЦПК України, апеляційний суд неперевірив наявність або відсутність підстав для застосування статей 161,171 СК України крізь призму врахування найкращих інтересів дитини та не з`ясував можливість заслуховування особистої думки дитини. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що протягом тривалого часу, а сааме більше ніж двох років, спільний син сторін [PERSON] проживає з батьком та його батьками за адресою: [ADDRESS] , при цьому, умови проживання хлопчика за даною адресою добрі, з усіма побутовими зручностями, потрібними для повноцінного проживання та розвитку неповнолітньої дитини. [PERSON] навчається в 2 класі Обичівської загальноосвітньої школи Малодівицької селищної ради, Прилуцького району, Чернігівської області, має позитивну характеристику зі школи, та навчальні досягнення достатнього рівня, багато друзів та бере активну участь у житті класу, відвідує спортивну секцію, приймає участь у спортивних змаганнях, має спортивні нагороди; тобто дитина має усталені та позитивні умови проживання, та враховуючиставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного із них, вік дитини, а також «якнайкращі інтереси дитини», які і мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, що передбачено чиним законодавством, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання. Крім того, суд на підставі ч.1 ст.141 ЦПК Українивважає, що оскільки в позові відмовлено, судові витрати по справі необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed