Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом про визнання недійсним дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 19.12.2013 [PERSON] надав у оренду [PERSON] свій власний автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER пасажирський-В Т5», д.н.з. [NUMBER] по договору оренди. 03.03.2014 [PERSON] надав [PERSON] та [PERSON] в оренду ще один автомобіль - вантажний Даймлер Крайслер, д.н.з. [NUMBER] , а згодом 18.03.2014 - автомобіль «Фольцваген Транспортер», д.н.з. [NUMBER] . 13.03.2014, 14.03.2014, 29.04.2014 від імені [PERSON] і без його присутності невідомій позивачам особі, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] видав довіреність на розпорядження трьома належними позивачам транспортними засобами, які належать позивачам на праві приватної власності та спільної сумісної власності подружжя. 07.05.2014, [PERSON] , знаходячись в Кіровоградській області по місцю знаходження двох автомобілів, подав начальнику головного управління юстиції в Кіровоградській області заяву, в якій просив анулювати довіреності, видані по підробним документам нотаріусом [PERSON] Відповіді щодо анулювання довіреностей не надходило. 27.02.2015 позивачі звернулись до Міністра юстиції України Петренка П.Д. із заявою, в якій виклали всі обставини щодо посвідчення довіреностей від їх імені по підробним документам. Листом №В-3921/13 від 01.04.2015, МЮУ повідомило, що для з`ясування викладених обставин МЮУ витребувані пояснення приватного нотаріуса Ірпінського нотаріального округу Київської області [PERSON] по суті звернення та матеріали перевірки. Позивачі вказують, що вказаним злочином останнім заподіяно матеріальну шкоду на суму 863271,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн. на кожного позивача. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2017, цивільну справу передано судді Печерського районного суду м. Києва Васильєвій Н.П. Ухвалою судді від 31.03.2017 відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою судді від 31.03.2017 виправлено описку в ухвалі судді від 31.03.2017 року про відкриття провадження у справі. 31.07.2017 надійшли заперечення на позовну заяву від МЮУ, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що МЮУ, діючи в межах компетенції, визначеної Положенням про МЮУ, затвердженим Постановою КМУ від 02.07.2014 №228, не має повноважень щодо надання оцінки законності вчинених нотаріусом нотаріальних дій. Звертає увагу на те, що прав позивача МЮУ не порушувало, не оспорювало, майнового інтересу щодо вказаного у позовній заяві майна не має. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2017, в зв`язку з перебуванням судді Печерського районного суду м. Києва Васильєвої Н.П. на лікарняному, цивільну справу передано судді Печерського районного суду м. Києва Підпалому В.В. Ухвалою судді від 29.09.2017 цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. 18.09.2017 на адресу суду надійшла заява про уточнення та зміну позовних вимог, в якій позивачі просять: Міністерству юстиції України внести на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання від Міністерства юстиції України згідно статті 112 Закону України «Про нотаріат» про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] , на підставі підпункту «г», «е», «ж» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат». 15.11.2017 на адресу суду надійшла заява про уточнення та зміну позовних вимог, в якій позивачі просять: зобов`язати Міністерствоу юстиції України анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса [PERSON] з порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій відповідно до статей 2, 21, 7, 10, 12, 43, 47 Закону України «Про нотаріат», з урахуванням наявності постанови про закриття кримінального провадження щодо нотаріуса нереабілітаційних підстав (анулювати свідоцтво шляхом внесення на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання Міністерства юстиції України згідно статті 12 Закону України «Про нотаріат» про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] на підставі підпункту «г», «е», «ж» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат». Ухвалою суду від 13.06.2018 заявлено самовідвід від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] , [PERSON] до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсними довіреностей, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2018, цивільну справу передано судді Печерського районного суду м. Києва Новаку Р.В. Ухвалою судді від 12.07.2018 справу прийнято до свого провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 15.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачі не з?явилися. До суду надійшло клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача МЮУ в судове засідання не з?явився. Про день та час слухання справи повідомлявся у встановлений законом строк. Причини неявки суду не відомі. Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з?явився. Про час розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем знаходження, суд визнав можливим розглянути у його відсутність. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 19.12.2013 [PERSON] надав у оренду [PERSON] свій власний автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER пасажирський-В Т5», д.н.з. [NUMBER] по договору оренди. 03.03.2014 [PERSON] надав [PERSON] та [PERSON] в оренду ще один автомобіль - вантажний Даймлер Крайслер, д.н.з. [NUMBER] , а згодом 18.03.2014- автомобіль «Фольцваген Транспортер», д.н.з. [NUMBER] . 13.03.2014, 14.03.2014, 29.04.2014 від імені [PERSON] і без його присутності невідомій позивачам особі, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] видав довіреність на розпорядження трьома належними позивачам транспортними засобами, які належать позивачам на праві приватної власності та спільної сумісної власності подружжя. Позивачі просять зобов`язати Міністерствоу юстиції України анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса [PERSON] з порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій відповідно до статей 2, 21, 7, 10, 12, 43, 47 Закону України «Про нотаріат», з урахуванням наявності постанови про закриття кримінального провадження щодо нотаріуса нереабілітаційних підстав (анулювати свідоцтво шляхом внесення на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання Міністерства юстиції України згідно статті 12 Закону України «Про нотаріат» про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] на підставі підпункту «г», «е», «ж» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат». Встановлено, що на досудовому розслідуванні в слідчому управлінні Головного управління Національної поліції України в м. Києві перебувало кримінальне провадження №12014100060002469, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.05.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2,3 ст. 289 КК України, ст. 28, ст. 358 КК України та виділене з нього №12016100000001193 (незаконне заволодіння трьома транспортними засобами у складі організованої злочинної групи, підробка довіреностей). По даним справам позивачі визнані потерпілими. Підозра по даним кримінальним провадженням оголошена [PERSON] та [PERSON] , обвинувальні акти повернуті Печерським районним судом м. Києва прокурору для усунення недоліків і об`єднання в одну справу для направлення до суду. Відповідно до положень статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 цього Кодексу встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу і такий правочин може бути визнаний недійсним судом (стаття 215 Кодексу). Відповідно до частини 1 статті 216 Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України передбачає, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважує на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ( Chahal v . the United Kingdom , (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року ( заява № 38722/02)). Згідно з частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1000, ст. 1001 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя . З вимогами про визнання доручення недійсним, відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, позивачі не звертались. Згідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Міністерство юстиції України в межах компетенції, визначеної Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 2.07.2014 № 228 не має повноважень щодо надання оцінки законності вчинених нотаріусом нотаріальних дій. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про нотаріат» встановлено вичерпний перелік підстав для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, зокрема, відповідно до підпунктів «г», «з», пункту 2 частини першої вказаної статті Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання відповідного Головного територіального управління юстиції, у разі винесення постанови про припинення кримінальної справи щодо нотаріуса з нереабілітуючих підстав, у разі набрання законної сили рішенням суду про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальної дії. Тому позовні вимоги про зобов`язання Міністерства юстиції України анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса [PERSON] не підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 27 ЗУ "Про нотаріат" встановлені спеціальні умови настання відповідальності приватного нотаріуса. Так, відповідно до ч. 2 цієї статті, нотаріус не несе відповідповідальності у разі якщо особа, яка звернулась до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії подала неправдиву інформацію, щодо будь-якого питання, пов`язаного з вчиненням нотаріальної дії, подала недійсні та/або підроблені документи. Тобто, умовою відповідальності нотаріуса має бути сукупність таких обставин: наявність шкоди охоронюваним правам; наявність вини у формі умислу чи необережності; протиправність;причинно-наслідковий зв`язок між заподіяною шкодою та діями. Позивачами не надано належних на допустимих доказів спричинення приватним нотаріусом шкоди, яка б підлягала відшкодуванню, тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди не знайшли підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed