Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача та, з урахуванням уточнень, просила визнати незаконним її звільнення у зв'язку з втратою довір'я по п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та змінити формулювання причин її звільнення вчинене наказом №1309/1 від 08.10.2015 року з посади керівника Ремонтно-будівельної дільниці Київського національного університету будівництва і архітектури на «звільнена за угодою сторін по п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України». Свої вимоги обґрунтовувала тим, що наказом №1309/1 від 08.10.2015 року її було звільнено з посади керівника Ремонтно-будівельної дільниці Київського національного університету будівництва і архітектури на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з формулюванням «у зв'язку з втратою довір'я». Вважає таке звільнення незаконним з огляду на наступне. У наказі про звільнення причини «втрати довір'я» не вказані, так само як і в поданні на отримання згоди на звільнення переданому ректором КНУБА П.М. Куліковим до первинної профспілкової організації університету 17.09.2015 року. Справжня причина звільнення позивача полягала в тому, що на початку 2015 року колектив Ремонтно-будівельної дільниці Київського національного університету будівництва і архітектури, який очолювала [PERSON], звернувся до Комітету Верховної ради України по боротьбі і протидії корупції із заявою про системні дії найближчої соратниці ректора КНУБА [PERSON], по залякуванню трудового колективу та створення режиму абсолютної і безконтрольної влади. Після того, як зміст листа став відомим ректору і [PERSON] вони почали утискати колектив, а саме тих кого вважали причетними до написання листа. 28.08.2015 року в кінці робочого дня інженер служби головного енергетика [PERSON] повідомив позивача про протікання в санвузлі гуртожитку №1 на [ADDRESS] і запропонував за вихідні самостійно ліквідувати це протікання. Так як виписувати цемент було пізно, був кінець робочого дня позивач видала йому мішок цементу під особисту розписку, з тим, щоб у понеділок це оформити документально. Коли [PERSON] виходив із господарського двору він зустрів [PERSON], яка попросила надати документи на мішок з цементом, яких не було, та він пояснив їй ситуацію з ремонтом. Однак, у понеділок [PERSON] подала доповідну на ім'я ректора про те, що мішок з цементом намагалися викрасти, чому сприяла позивач. Тобто, [PERSON] використала просту виробничу ситуацію, щоб розквитатись з позивачем за заяву написану до Верховної Ради України. Зазначені дії призвели до втрати довір'я до позивача. Крім того, зазначила, що до подання на звільнення направленого до профкому додано 4 доповідні записки, з яких 3 доповідні старшого зміни охорони [PERSON], який є довіреною особою [PERSON] і службова записка від 02.09.2015 року самої [PERSON] щодо інциденту з мішком цементу. Вважає, що обставини наведені у зазначених 4 доповідних не дають підстав для її звільнення, оскільки вони містять недостовірні дані та подані особами, які упередженні щодо неї, у зв'язку із зверненням до Верховної Ради України. Отже, такі дії відповідача є неприпустимими, звільнення проведено з порушенням конституційних прав та норм трудового законодавства, у зв'язку з чим позивач просила позов задовольнити. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що порушень трудового законодавства зі сторони Київського національного університету будівництва і архітектури при звільненні позивача не було. З урахуванням викладеного просили у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідача та свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді керівника ремонтно-будівельної дільниці Київського національного університету будівництва і архітектури. Наказом №9788/1 від 14.10.2013 року позивача [PERSON] призначено матеріально-відповідальною особою ремонтно-будівельної дільниці на підставі заяви [PERSON] та договору про повну матеріальну відповідальність. Наказом №1309/1 від 08.10.2015 року Київського національного університету будівництва і архітектури [PERSON], керівника ремонтно-будівельної дільниці, звільнено з роботи 08.10.2015 року, у зв'язку з втратою довір'я п. 2 ст. 41 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за відпрацьований період з 26.09.2015 року по 08.10.2015 року (термін щорічної відпустки 23 к.д.). Позивач не погоджуючись з причинами звільнення просила визнати його незаконним та змінити формулювання причин звільнення з «звільнена за угодою сторін по п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України». Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилалась на тиск її з боку керівництва Київського національного університету будівництва і архітектури та упереджене ставлення до неї. Однак, зазначені твердження позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. П. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю надає право власникові чи уповноваженому ним органу право розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником винних дій, що дають підставу для втрати до нього довір'я з боку власника або уповноваженого ним органу. На цій підставі можуть бути звільнені з роботи лише особи, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності. Встановлено, що підставою для звільнення [PERSON] було порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями (видача цементу зі складу), а саме відпуск без належного оформлення. У зв'язку з зазначеними обставинами, адміністрацією університету до Первинної профспілкової організації співробітників Київського національного університету будівництва і архітектури було направлено подання про звільнення начальника ремонтно-будівельної дільниці [PERSON] До зазначеного подання були додані 3 доповідні записки старшого зміни охорони [PERSON] від 01.06.2015 року, 07.06.2015 року та від 25.07.2015 року, та службова записка керівника господарської служби [PERSON] від 02.09.2015 року. Так, з доповідної записки старшого зміни охорони [PERSON] від 01.06.2015 року вбачається, що 22.05.2015 року о 02.00 годині ночі, від охоронника [PERSON] йому по радіостанції поступив сигнал про те, що до господарського двору під'їхав автомобіль «Хюндай Соната», д.н. [NUMBER] темно червоного кольору, з якої вийшло дві людини та яких він пропустив на територію господарського двору. На запитання [PERSON], адресоване сторожеві, яка чергувала у ту ніч, кого та на яких підставах вона пропустила на територію, було отримано відповідь, що це керівник ремонтно-будівельної дільниці [PERSON] разом зі своїм зятем. Обидва охоронці піднялись на другий поверх адміністративного корпусу де зустріли позивача. На запитання про мету приїзду, позивач повідомила про те, що в неї дуже багато роботи. З доповідної записки старшого зміни охорони від 07.06.2015 року [PERSON] вбачається, що позивач в усній формі дозволила на території університету ремонтувати сторонній особі власний автомобіль «Москвич 412». З доповідної записки старшого зміни охорони [PERSON] від 25.07.2015 року вбачається, що затриманий співробітник КНУБА при спробі погрузки на візок кислородного балону, знову ж таки посилався на усний дозвіл керівництва господарського двору, а саме на [PERSON] Зі службової записки [PERSON] керівника господарської служби вбачається, що 28.08.2015 року електрик [PERSON] з невідомим їй чоловіком виносили з господарського двору університету важку господарську сумку з будівельними матеріалами. Побачивши її вони зайшли назад у двір, після чого вона побачила, що у дворі стояла начальник РБД [PERSON], [PERSON] та сторож ГНК [PERSON]. На її прохання пояснити ситуацію, жоден не надав пояснення. Позивач зазначала, що обставини викладені у службовій записці [PERSON] є неправдивими, оскільки 28.08.2015 року в кінці робочого дня інженер служби головного енергетика [PERSON] повідомив позивача про протікання в санвузлі гуртожитку №1 на [ADDRESS] і запропонував за вихідні самостійно ліквідувати це протікання. Так як виписувати цемент було пізно, був кінець робочого дня позивач видала йому мішок цементу під особисту розписку, з тим, щоб у понеділок це оформити документально. Однак, факт отримання цементу з метою ліквідації протікання в санвузлі гуртожитку №1 свого підтвердження в судовому засіданні не знайшов, оскільки заявки на вищезазначені ремонтні роботи подано не було. Як слідує з пояснень [PERSON] від 02.09.2015 року, заявку на виконання робіт по ліквідації протікання в санвузлі він не робив. Протікання не було ліквідовано ні 28 серпня 2015 ні в подальшому, так само в подальшому не було подано заявки на ремонтні роботи по ліквідації протікання. Зазначений факт підтверджений і актом обстеження вищезазначеного санвузла, складений 3 березня 2016 року. Таким чином, висновок керівництва Київського національного університету будівництва і архітектури, що [PERSON] не заслуговує його довіри внаслідок вчинення вищевказаних дій, ґрунтується не на суб'єктивній думці, а на вищенаведених фактах, що доводять наявність провини працівника. Також, слід зазначити, що підставою для втрати довіри можуть бути і такі дії, які прямо не заподіюють матеріального збитку власнику або уповноваженому ним органу, в даному випадку це порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями, внаслідок яких власник або уповноважений ним орган не може довіряти працівнику грошові або товарні цінності. Товар у сенсі п. 2 ст. 41 КЗпП України це матеріальні цінності прийняті, сховані, відпущені зі складу або іншого сховища. Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП), суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. При розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Відповідно до переліку посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 року №447/24, посада керівника РБД (ремонтно-будівельна дільниця) підпадає до посади з якою укладається договір про повну матеріальну відповідальність, про що і свідчать виконувані роботи позивачем, а саме по відпуску матеріальних цінностей зі складу. П.п. 2.4-2.5 Посадової інструкції керівника ремонтно-будівельної дільниці також вказується, що посада керівника РБД підпадає під категорію посад з якими укладається угода про повну матеріальну відповідальність. В підтвердження цього, згідно ст. 135-1 КЗпП України, 01.10.2013 року між позивачем [PERSON] та Київським національним університетом будівництва і архітектури було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, що і є однією з підстав звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Слід зазначити, що при звільненні позивача з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП України) зі сторони Київського національного університету будівництва і архітектури було дотримано вимог ст. 43 КЗпП України, а саме отримано згоду первинної профспілкової організації співробітників КНУБА, що підтверджується витягом з протоколу №8 від 29.09.2015 року, на підставі заключення комісії створеної на засіданні Профкому КНУБА. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що отримав матеріальні цінності зі складу від позивача без належного оформлення, тобто з порушенням правил проведення операцій з матеріальними цінностями. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що 28.08.2015 року електрик [PERSON] з невідомим їй чоловіком виносили з господарського двору університету важку господарську сумку з будівельними матеріалами. Побачивши її вони зайшли назад у двір, після чого вона побачила, що у дворі стояла начальник РБД [PERSON], [PERSON] та сторож ГНК [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знаходячись біля господарського двору КНУБА бачила, як невідомі їй особи виносили із двору сумку з будівельними матеріалами. З приводу даної події, позивач в судовому засіданні, підтвердила, що відмовилася відповідати на запитання [PERSON] пов'язане з отриманням [PERSON] зі складу матеріальних цінностей безпосередньо через неї. Письмового пояснення наступного робочого дня також не надала. Позивач, будучи допитаною в якості свідка, також визнала, що будучі матеріально відповідальною особою порушила правила проведення операцій з матеріальними цінностями, однак лише у зв'язку з тим, що не було часу (кінець робочого дня) для оформлення відповідних документів на видачу цементу. Таким чином, позивач у судовому засіданні, визнала, що було підтверджено і свідком з боку позивача - [PERSON], що нею при відпуску матеріальних цінностей 28 серпня 2015 р. було порушено порядок їх видачі зі складу, тобто у адміністрації КНУБА виникли всі підстави для звільнення матеріально відповідальної особи у зв'язку з втратою довір'я, оскільки вчинені винні дії, що дають підстави для втрати довір'я. Оцінюючи покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови позивача у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи Отже, наведений факт підтверджує провину позивача у порушені встановленого порядку відпуску матеріальних цінностей, що підтверджує законність звільнення за п.2 частиною першою ст. 41 КЗпП України. Що стосується показів свідка [PERSON], то суд не приймає їх до уваги, оскільки його судження є упередженими і такими, що не розкривають об'єктивної картини справи. Крім того, вони не спростовують висновків суду, щодо вирішення даного спору, а тому суд критично ставиться до даних ними пояснень і бере їх до уваги лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду. Таким чином, ухвалення рішення про надання згоди адміністрації університету на звільнення начальника ремонтно-будівельної дільниці [PERSON] за п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України за втратою довір'я є обґрунтованим та аргументованим представником відповідача в ході судового розгляду справи, а отже для зміни формування причини звільнення позивача немає підстав. Оскільки працівник, в даному випадку позивач, своїми діями створила можливість для заподіяння шкоди майну КНУБА, були усі підстави для її звільнення в зв'язку з втратою довір'я. Втрата довір'я це не тільки вчинення злочину, а й такого проступку, який свідчить про те, що подальше перебування даної особи на посаді пов'язаній з безпосереднім обслуговуванням матеріальних цінностей, не може мати місце. Також, будь - яких утисків чи переслідування з боку керівництва КНУБА в судовому засіданні не встановлено та спростовується матеріалами справи. Встановлено, що керівництво КНУБА, особі ректора Кулікова П.М., клопотали про переведення позивача з Державного управління справами до КНУБА. Окрім того, структурний підрозділ РБД та безпосередньо позивача, як керівника щомісячно матеріально заохочували та неодноразово преміювали в тому числі і за поданням [PERSON] про, що свідчать подання на надбавки та премії за підписом ректора Кулікова П.М. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що саме дії позивача, яка безпосередньо обслуговувала товарні цінності дали підстави власнику для втрати довір'я до неї. При цьому, за умовами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Також, з витягу протоколу засідання комісії Профкому співробітників КНУБА від 25.09.2015 року вбачається, що комісія порадила [PERSON] в обставинах, які склалися, звільнитись за власним бажанням або за згодою сторін. Проте, [PERSON] відмовилась від запропонованої пропозиції. У зв'язку з викладеним, комісія з'ясувавши позицію [PERSON], дослідивши матеріали справи, розкривши об'єктивні та суб'єктивні сторони справи, не знайшла аргументів на її підтримку і рекомендувала Профкому співробітників КНУБА дати згоду на звільнення керівника РБД КНУБА [PERSON] за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Враховуючи, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами протиправності дій відповідача при її звільненні з роботи саме на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, а судом не встановлено незаконності дій відповідача щодо таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Окремо слід зазначити, що у судових засіданнях сторонам у справі було неодноразово запропоновано укласти мирову угоду, однак згоди щодо умов мирової угоди вони не дійшли.

Outcome: dismissed