Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити рішення про визначення їй [PERSON] додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 14.10.2008 року; визнати недійсними: Заповіт [PERSON] від 22.09.2008 року на [PERSON] на земельну ділянку розміром 5,0989 га в урочищі «Копец Турська коло криниці» на території Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; свідоцтво про право на спадкування за заповітом на [PERSON] про успадкування земельної ділянки розміром 5,0989 га на території Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області після смерті [PERSON], виданого 02.07.2009 року Городенківською районною державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області. Свідоцтво про право на спадкування за законом на [PERSON] про успадкування земельної ділянки розміром 5,0989 га на території Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області після смерті [PERSON], виданого 16.04.2016 року Городенківською районною державною нотаріальною конторою. В позовній заяві зазначила, що її мама [PERSON] [INFO] проживала в [INFO]. Вона та [PERSON] є її дітьми. Дошлюбне прізвище позивачки [PERSON]. 02.10.1971 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] і їй при реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «Харук». Вона проживає [INFO], а мама до моменту смерті з [PERSON] по вул. П.Могили, 4 в с. Котиківка. Відповідачка [PERSON] є дружиною [PERSON] і з ним спільно деякий час проживала [INFO]. Пізніше протягом тривалого часу відповідачка спільно з ним не проживала і через погану поведінку [PERSON] по відношенню до неї змушена була припинити спільне проживання, не оформивши розірвання шлюбу. [PERSON] залишилась проживати [INFO], а [PERSON] повернувся проживати до мами в с. Котиківка в будинок по вулиці П. Могили, 4. Після оформлення спадщини після смерті [PERSON] в 2016 році, [PERSON] перейшла проживати в с. Котиківка в будинок по вулиці П. Могили, 4. На вимогу [PERSON], мама подарувала йому житловий будинок по вулиці П. Могили, 4, в с. Котиківка. Відносини між позивачем та [PERSON] були не нормальними, так як він постійно вчиняв безпідставні сварки з нею та членами її сімї, а ставши власником маминого житлового будинку в судовому порядку виселив її з сімєю з будинку по вулиці П. Могили, 4. З мамою позивач перебувала в добрих відносинах. 15.08.2008 року мама, в Котиківській сільській раді на випадок смерті склала заповіт, яким їй заповіла земельну ділянку розміром 5,0909 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Котиківської сільської ради. Мама за життя постійно говорила, що житловий будинок буде для сина [PERSON], а позивачу залишить земельну ділянку. З рішенням мами про те, що земельна ділянка буде для позивача [PERSON] був незадоволений і постійно сварився з нею, чому вона вирішила передати позивачу земельну ділянку у спадщину, а не йому. Постійно настоював під погрозою фізичного або психічного тиску, щоб мама змінила своє рішення на його користь. Приблизно двадцять років позивач працює в Греції. З кінця липня по 12 вересня 2008 року вона перебувала дома. Повернувшись на роботу, [PERSON], взнавши про заповіт, і всупереч волевиявлення мами заставив її скласти новий заповіт, за яким земельна ділянка заповідається йому. 22.09.2008 року [PERSON] привіз приватного нотаріуса [PERSON] додому і було складено новий заповіт, за яким земельна ділянка заповідалась йому. Про складення нового заповіту позивач не знала. [PERSON] померла 14.10.2008 року і після її смерті відкрилася спадщина за заповітом. [PERSON] прийняв спадщину і йому Городенківською районною державною нотаріальною конторою 02.07.2009 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 5,0989 га. Позивач на похороні мами не була, не мала можливості приїхати. Про складення нового заповіту узнала після її смерті, коли в 2009 році черговий раз приїхала з Греції додому у відпустку. 20.04.2015 року [PERSON] помер, не залишивши заповіту. Відповідач [PERSON] прийняла спадщину і їй Городенківською районною державною нотаріальною конторою 16.04.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 5,0989 га. Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні ді ти спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту половийу частки, яка належала ( кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Позивач є дочкою [PERSON] і на момент її смерті була уже не працездатною і досягла віку повних 59 років. Відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині. При видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом цього не було враховано. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважної причини, а заповіт на [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нього після смерті [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] є недійсними, оскільки відповідно до ст. 1270, ч.З ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.2 розяснень викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 753/0/4-13 „ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування зазначено Суди переважно правильно вирішують питання поважності причини пропуску зазначеного строку та визнають поважними тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних силах України тощо. З Греції додому позивач приїхала 28.07.2008 року. [PERSON] 15.08.2008 року склала заповіт на її користь, вона знову повернулась в Грецію 13.09.2008 року. Про повернення в Грецію стверджують відмітки пропускних пунктів за 13-14.09.2008 року на кордоні з Румунією на листку 8 закордонного паспорта. Мама позивача померла 15.10.2008 року і шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини закінчився 15.04.2009 року. Черговий раз повернулась до дому 30.04.2009 року, тобто після закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини. Про це також стверджують відмітки на пропускних пунктах на кордонах на листках 8 та 32 закордонного паспорта. Такі докази стверджують, що позивач на похорон мами не приїздила, перебувала за межами України і не мала можливості вчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що строк для заяви про прийняття спадщини пропустила з поважної причини. [PERSON] за своїм вільним волевиявленням, яке відповідало її внутрішній волі вирішила своє майно поділити між сином [PERSON] і позивачем, як дочкою. Синові подарувала житловий будинок по вулиці П.Могили, 4, в с. Котиківка, а їй 15.08.2008 року залишила заповіт на успадкування після її смерті земельної ділянки розміром 5.0989 га на території Котиківської сільської ради. [PERSON], взнавши про складення заповіту, через півтора тижня після її виїзду (12.09.2008 року) в Грецію всупереч вільного волевиявлення мами через погрозу застосування фізичного та психічного тиску на неї домігся 22.09.2008 року скласти новий заповіт на земельну ділянку в його користь. [PERSON] був людиною з важким характером, схильний до частого вживання алкогольних напоїв, сварливим і постійно домагався, щоб все було за його волею (як сказав так повинно бути). Ще до складання заповіту, будучи в нетверезому стані побив маму, заподіяв їй травму ніг і їй дома надавалась медична допомога, стягав з неї ковдру в зимовий період, порвав на ній сорочку, говорив коли вона «здохне», бо йому надоїло біля неї ходити. Мама постійно жила в страху від погроз сина, а при його відсутності дома постійно проклинала. Він з своєї ініціативи привіз додому нотаріуса, щоб скласти заповіт на його користь, був присутній при складанні заповіту. Його присутність в кімнаті явно впливали на вільне волевиявлення мами відносно заповіту. Мама на той час була лежачою, у віці 88 років, хворою, немічною, готовити їду не могла, опинилася в безпорадному стані. Їду її приносили сусіди, її діти та внуки, коли не було вдома [PERSON]. Він дітей позивача виганяв і не допускав до хати, викидав за ними принесену їду. Позивачу відомо, що заповіт мати не бажала підписувати, не бажала говорити, а на запитання в знак відповіді махала головою. За неї в заповіті підписалися два сусіди в присутності [PERSON] Новий заповіт від 22.09.2008 року був для мами вимушеним, без вільного волевиявлення, не відповідав її внутрішній волі, складений під тиском сина. Через присутність [PERSON] в кімнаті при складанні заповіту, мама позивача із-за страху та тиску на неї не могла виявити вільне волевиявлення відносно заповіту, яке б відповідало її внутрішній волі. Ухвалою Городенківського районного суду від 05 вересня 2017 року, за заявою представника позивача, позовну заяву [PERSON] представником якої є [PERSON] до [PERSON] про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання недійсними заповіту та свідоцтв про право на спадщину за заповітом і про право на спадщину за законом, в частині вимог про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 22.09.2008 року на [PERSON] на земельну ділянку розміром 5,0989 га в урочищі «Копец Турська коло криниці» на території Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; в частині вимог визнати недійсним свідоцтва про право на спадкування за заповітом на [PERSON] за заповітом про успадкування земельної ділянки розміром 5,0989 га на території Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області після смерті [PERSON], виданого 02.07.2009 року Городенківською районною державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області; в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на [PERSON] про успадкування земельної ділянки розміром 5,0989 га на території Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області після смерті [PERSON] виданого 16.04.2016 року Городенківською районною державною нотаріальною конторою - залишено без розгляду. 09.10.2017 року відповідач [PERSON] подала заперечення проти позову, в якому вказала, що за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Посилаючись на норми Пленуму Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначає, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 4 листопада 2015 року (справа 6-1486цс15), які є обов'язковими для всіх судів. Проте, позивачем не подано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку прийняття спадщини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій для прийняття спадщини чи інших обставин, які перешкоджали звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. А сам тільки факт перебування позивача [PERSON] за межами України на момент смерті [PERSON] 15.10.2008 року, та протягом певного часу після нього, не є таким, що позбавив її можливості звернутися з заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк. Підтвердженням чого є і кількість відміток в закордонному паспорті позивача, ксерокопія якого додана до матеріалів справи, що констатують факти багаторазових перетинів державного кордону України протягом тривалого часу [PERSON] Це також є реальним підтвердженням можливості пересування позивача між різними державами без будь - яких перешкод. Враховуючи вищенаведене в задоволенні даного позову просить відмовити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що позивач пропустила строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки перебувала на роботі за межами України і не мала можливості вчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідач у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] являлася матірю її чоловіка [PERSON], яка на випадок своєї смерті склала заповіт. Згідно даного заповіту [PERSON] земельну ділянку, загальним розміром 5.0989, що знаходиться в урочищі «Копець Турська коло криниці» заповіла [PERSON]. Її чоловік [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] прийняв спадщину. Зазначає, що [PERSON] помер 20.04.2015 року і вона, його дружина, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та оформила право власності на належне йому майно, в тому числі і на земельну ділянку, загальним розміром 5.0989, що знаходиться в урочищі «Копець Турська коло криниці». Ствердила, що позивач після смерті своєї матері [PERSON], мала можливість вчасно подати заяву про прийняття спадщини, оскільки часто по два-три рази на рік, на протязі 2008-2017 років, приїжджала додому, в село Котиківка Городенківського району, однак жодного разу не зверталась до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Просила в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 831628 [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 5.0989, яка розташована в ур. «Копец Турська коло криниці», Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області для ведення товарного сільсько-господарського виробництва. [PERSON], яка народилася 14.02.1920 року на випадок своєї смерті 15.08.2008 року зробила розпорядження, яким належну їй на праві власності земельну ділянку площею 5,0909 га (Державний акт серія ЯД №831628), яка розташована в ур. «Копец Турська коло криниці», Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що призначена для ведення товарного сільсько-господарського виробництва заповіла [PERSON], [INFO] (заповіт [PERSON] від 15.08.2008 року, посвідчений секретарем Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі №164) 22.09.2008 року [PERSON], яка народилася 14.02.1920 року на випадок своєї смерті 15.08.2008 року зробила розпорядження, яким земельну ділянку розміром 5.0989 гектарів в межах згідно з планом, що знаходиться в урочищі «Копец Турська коло криниці», Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області і належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серіх ЯД №831628, виданого Городенківською районною державною адміністрацією 05 лютого 2007 року та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010730200142 заповіла [PERSON]. Статтею 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт. Який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовую попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед тим. Таким чином, враховуючи дану норму закону, заповіт складений 22.09.2008 року, згідно якого [PERSON] заповіла земельну ділянку розміром 5.0989 гектарів в урочищі «Копец Турська коло криниці» [PERSON], скасовує складений заповіт від 15.08.2008 року, згідно якого [PERSON] заповіла земельну ділянку розміром 5.0989 гектарів в урочищі «Копец Турська коло криниці» [PERSON]. [PERSON] померла 14 жовтня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НМ №248330, виданим (повторно) Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 07.06.2017 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Як встановлено із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.07.2009 року державний нотаріус Городенківської районної державної нотаріальної контори, посвідчив, що на підставі заповіту посвідченого приватним нотаріусом Городенківського нотаріального округу від 22.09.2008 року по реєстру за №2652 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON], яка померла 14.10.2008 року є [PERSON], спадкова справа №303 від 21.03.2009 року. Копією свідоцтва про народження серія 1-НМ №076381 встановлено, що [PERSON], [INFO], є дочкою померлої [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження серії І-АБ №016859, виданим 02.10.1971 року Котиківським сіль бюро ЗАГС Городенківського району встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували одруження і після реєстрації одруження як чоловікові так і дружині присвоєна фамілія [PERSON]. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначила, що є дочкою [PERSON] і на момент смерті матері була уже непрацездатною і досягла віку повних 59 років, тому відповідно до ст.1241 ЦК України мала право на обовязкову частку у спадщині. Однак, при видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом цього не було враховано. Стверджує, що пропустила шестимісячний строк подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 14 жовтня 2008 року, оскільки в період з 13.09.2008 року по 30.04.2009 року, перебувала за межами України, в Греції, а повернулась в черговий раз додому тільки тоді, коли шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини уже закінчився. Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 . Відповідно до вказаного Порядку (п. 3.3, 3.4, 3.5, 3.6, 3.11, 3, 15, 3.23), заяви про прийняття спадщини подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи, на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Тобто, заява про прийняття спадщини має бути виконана (написана) спадкоємцем особисто, однак подана може бути безпосередньо спадкоємцем до нотаріуса або направлена йому засобами поштового зв'язку, при цьому справжність підпису спадкоємця може бути посвідчена нотаріально або не посвідчена нотаріально. У відповідності до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою цієї статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, наявність підстав для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини має бути підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії по оформленню спадкових прав у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Проте, позивачем не надано суду доказів, що вона особисто чи за допомогою засобів поштового зв»язку зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON] і отримала обгрунтовану постанову про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини. Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року передбачено, що вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно врахувати. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Зважаючи на те, що позивачка не надала суду обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, суд приходить до висновку, що позивач передчасно звернулася до суду з вищезазначеними позовними вимогами, а тому це не було підставою для відмови у відкритті провадження по справі, але є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, суд зазначає, що як вбачається зі змісту ч.3 ст.1272 ЦК України обов'язковою умовою для визначення позивачеві додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважність причини пропущення строку для подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У даному випадку позивач не надала суду належних допустимих доказів, що вона у звязку із причинами, пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами не мала можливості особисто чи за допомого засобів поштового звязку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Крім того, суд зазначає, що після відкриття спадщини до часу звернення позивача до суду минуло близько 9 років. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача є неогрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст.ст. 15, 16, 1216, 1220, 1223, 1241, 1254, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed