Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

У березні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 287/1-654 від 18.06.2008 року в сумі 59 093,61 дол. США, що станом на 12.11.2015 року по курсу НБУ складає 1 344 787 грн. 72 коп. (Т.1, а.с. 3). У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання договору поруки недійсним (Т.1, а.с. 56). У травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - [PERSON] , про визнання кредитного договору недійсним (Т.1, а.с.84). В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] , зазначає, що він кредит не отримував, кредитний договір та додаткові договори до кредитного договору він не підписував, а тому просив задовольнити його зустрічний позов на підставі ст. 203, 215 ЦК України. Зустрічна позовна заява [PERSON] розглядалась судами неодноразово. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 20.02.2018 року, зустрічний позов [PERSON] задоволено, визнано припиненою поруку за договором поруки №1 від 20.08.2009 року, який укладено між АКБ СР «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] . У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним договору кредиту - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (Т.1, а.с 24). Постановою апеляційного суду Житомирської області від 25.06.2018 року залишено без змін рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 20.02.2018 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору (Т.1, а.с. 111). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.11.2018 року первісний позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 344 787 грн. 72 коп. У частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (Т.1, а.с. 181). Постановою Верховного Суду України від 04.09.2019 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20.02.2018 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 25.06.2018 року в частині зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 221, Т.2). Під час нового судового розгляду, ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2019 року замінено відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника - АТ«Альфа-Банк» (Т.3, а.с. 62). У запереченнях на зустрічний позов [PERSON] , ПАТ «Укрсоцбанк» просило відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки спірний кредитний договір є чинним. [PERSON] отримав кредитні кошти, що підтверджується випискою та заявою на видачу готівки. Крім того, з метою забезпечення грошових зобов`язань за спірним кредитним договором, [PERSON] уклав із банком договір застави майна. Також, з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за оспорюваним кредитним договором, між Банком, [PERSON] та [PERSON] також було укладено договір поруки. [PERSON] здійснював щомісячні платежі на виконання вимог оспорюваного кредитного договору до 2011 року. Вказані обставини, в їх сукупності, підтверджують укладення між банком та [PERSON] кредитного договору та отримання кредитних коштів (Т.1, а.с. 94). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник у судове засідання не прибув, представник позивача подав письмову заяву, у якій зазначив, що зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без його присутності. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Третя особа в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (реорганізовано у ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON] укладено кредитний договір № 287/1-654, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 41 226 доларів США зі сплатою 14,5% річних та кінцевим терміном повернення коштів 17.06.2013 року. Кредит надано на придбання автомобіля «Iveko» ( Т.1, а.с. 8-17). Цього ж дня, 18.06.2008 року, згідно заяви на видачу готівки, [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 41 226 дол. США, що еквівалентно 200 123 грн. 37 коп. (Т.1, а.с. 96). 18.06.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір застави автомобіля «Iveko», д.н.з. [NUMBER] , з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 287/1-654 від 18.06.2008 року. (Т.1, а.с. 97-100) 20.08.2009 року сторони уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору (Т.1, а.с. 19). 20.08.2009 р. між АКБСР «Укрсоцбанк» [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір поруки №1, згідно якого [PERSON] зобов`язався солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов кредитного договору № 287/1-654 від 18.06.2008 року. (Т.1, а.с. 21-25). Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору, [PERSON] частково сплачував щомісячні платежі по кредитному договору з 18.06.2008 року до 1.09.2011 року (Т.1, а.с. 5, 6). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою зазначеної статті ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом. Відповідно до висновку судової-почеркознавчої експертизи від 24.02.2017 року підписи від імені [PERSON] , які розміщені у кредитному договорі №287/1-654 від 18.06.2008, в графі «Від імені Позичальника ______ [PERSON]», виконані не [PERSON] , а іншою особою (Т.1, а.с. 166). Згідно із листа директора експертної установи від 11.11.2019 року усі підписи від імені [PERSON] (підписи навпроти прізвища, імені, по батькові [PERSON] ) досліджувалися та були враховані під час проведення вищезазначеного експертного дослідження (Т.3, а.с.75). 12.11.2019 року АТ «Укрсоцбанк» заявлено клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи спірного кредитного договору, проведення якої доручити іншій експертній установі (Т.3, а.с. 205). Ухвалою суду від 19 березня 2020 року клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи - залишено без розгляду, за заявою представника відповідача АТ «Альфа-Банк» (Т.3, а.с. 179, 210). 25 лютого 2020 року АТ «Альфа-Банк» подало додаткові пояснення, у яких просить відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] , посилаючись на те, що висновок експерта для суду не є обов`язковий і оцінюється судом разом з іншими доказами. Укладені між [PERSON] додатковий договір до кредитного договору, договір поруки та застави, які є чинними та не оспорювались [PERSON] , отримання позичальником кредитних коштів, часткова сплата [PERSON] щомісячних платежів за кредитним договором, усі вказані обставини в їх сукупності свідчать про укладення між банком та [PERSON] оспорюваного кредитного договору, а тому підстави для визнання такого правочину недійсним - відсутні (Т.3, а.с. 179). Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Згідно положень статей 76, 77, 80, 81, 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 111 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Правовий аналіз положень статті 111 ЦПК України дає підстави вважати, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, з урахуванням достатності цього доказу і його взаємозв`язку з усіма іншими доказами у справі. Суд відхиляє висновок судової-почеркознавчої експертизи від 24.02.2017 року про те, що підписи у оспорюваному кредитному договорі вчинені не [PERSON] , оскільки такий висновок спростовується низкою інших встановлених обставин справи, що в їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують існування між сторонами у справі кредитних правовідносин на підставі умов оспорюваного кредитного договору. Доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що він не укладав спірний кредитний договір, спростовуються сукупністю наступних доказів: - заява на видачу готівки від 18.06.2008 року та отримання [PERSON] кредитних коштів в розмірі 41 226 дол. США (Т.1, а.с. 96); - додаткова угода №1 до кредитного договору від 20.08.2009 року (Т.1, а.с. 19); - згода фізичної особи-підприємця - суб`єкта кредитної історії (Т.1, а.с. 18) - договір застави автомобіля від 18.06.2008 року (Т.1, а.с. 97-100); - договір поруки №1 від 20.08.2009 року (Т.1, 21-25); - часткова сплата [PERSON] щомісячних платежів за кредитним договором за період з 18.06.2008 року до 1.09.2011 року (Т.1, а.с. 5, 6). Зазначені документи містять особистий підпис [PERSON] і будь-яких доказів на їх спростування суду надано не було. Крім того, суд враховує, що підписані [PERSON] договори застави та поруки, які були укладені з метою виконання грошових зобов`язань саме за оспорюваним кредитним договором, а також додаткова угода №1 до кредитного договору, є чинними, не визнані недійсними, та не оспорювались [PERSON] . Також, [PERSON] не спростовано факту отримання ним кредитних коштів у ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 41 226 дол. США та не надано будь-якого іншого правочину, що слугував би підставою для отримання ним вказаних кредитних коштів у банку. Суду не надано будь-яких доказів, які б спростовували добровільність укладання [PERSON] кредитного договору, додаткової угоди до кредитного договору, а також договорів поруки і застави. Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] здійснював оплату щомісячних платежів за спірним кредитним договором 10 липня, 1 серпня, 2, 9 вересня, 7 жовтня, 10 листопада 2008 року, 18 червня, 16 грудня 2010 року, 5 січня, 24 лютого, 12 квітня , 1 червня, 19 вересня 2011 року, що свідчить про часткове виконання останнім умов кредитного договору (Т.1, а.с. 5, 5 зворот). Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором, [PERSON] не надано. За таких обставин, слід дійти висновку, що позичальником вчинено дії на виконання спірного договору, які свідчать про згоду з його умовами. Оцінюючи зібрані у справі докази, у їх сукупності, та застосовуючи до спірних правовідносин норми права, суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує наступні висновки, викладені в постановах Верховного Суду: У постанові від 10 січня 2019 року (справа № 336/2746/17-ц) Верховний Суд зазначив, що погашення позичальником кредитної заборгованості свідчить про те, що ним визнано умови кредитного договору та правовідносини, які виникли з банком на підставі оспорюваного кредитного договору; У пункті 5.2.19 постанови від 23 липня 2019 року (справа 918/780/18) Верховний Суд вказав, що оскільки позивач своїми діями у подальшому схвалив укладений правочин, тому спірний договір не може бути визнаний недійсним з підстав, визначених статтею 203 ЦК України; У постанові від 23 вересня 2019 року (справа № 643/7099/16-ц) Верховний Суд зазначив, що неодноразова зміна сторонами умов договору кредиту та часткове виконання позичальником умов кредитного договору свідчать про те, що ним схвалені умови договору кредиту та підтримувались правовідносини, які виникли між ним і банком на підставі оспорюваного договору кредиту. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження, суд дійшов висновку, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed