Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У жовтні 2016 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що після звернення [PERSON] до центру зайнятості, йому згідно наказу від 04 грудня 2012 року № НТ121204 було надано статус безробітного з 04.12.2012 року та ознайомлено з правами та обов»язками зареєстрованого безробітного. [PERSON] було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, всього з 04 грудня 2012 року по 28 березня 2013 року виплачено такої допомоги в сумі 3348,24 грн. Наказом від 29.03.2013 року №НТ130329 [PERSON] припинена виплата допомоги по безробіттю та його реєстрація як безробітного у звязку з поданням безробітним заяви про припинення реєстрації. При звірці бази даних безробітних громадян з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач виявив, що [PERSON] з 15.04.2003 року по 11.11.2014 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. 29.02.2016 року Компаніївський РЦЗ отримав від державного реєстратора відповідь на своє звернення та цього ж дня було складено акт № 3 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 01.03.2016 року за № 16 видано Наказ про повернення незаконно виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 3348,24 грн. Відповідач 22.03.2016 року добровільно визнав суму боргу зобовязався повернути його рівними частками на протязі шести місяців. 22.09.2016 року відповідач повернув 200 грн. боргу. У звязку із цим, посилаючись на положення п.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»,\~статтю 1166 ЦК України,\~просить стягнути незаконно одержану допомогу по безробіттю за період її виплати з 04 грудня 2012 року по 28 березня 2013 року в сумі 3148,24 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, представник відповідача [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні за безпідставністю вимог та у звязку із закінченням строку позовної давності Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, вважає що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. 04 грудня 2012 року [PERSON] звернувся із заявою до Компаніївського районного центру зайнятості про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до\~Законів України «Про зайнятість населення»\~та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, в якій вказав, що ознайомлений із правами та обовязками, передбаченими даними законами. (а.с. 7). Згідно із наказом № НТ 121204 від 04 грудня 2012 року відповідачу було надано статус безробітного з 04 грудня 2012 року, тим же наказом відповідачу була призначена допомога по безробіттю з 04 грудня 2012 року по 28 березня 2013 року та розпочата її виплата з 04 грудня 2012 року.(а.с. 8). Згідно із наказом № НТ 130329 від 29 березня 2013 року відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю з 28 березня 2013 року у звязку із поданням безробітним заяви про припинення реєстрації. (а.с. 8) 29.02.2016 року позивачем складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №3 , згідно із яким встановлено, що у період з 15.04.2003 року по 11.11.2014 рік відповідач мав статус фізичної особи-підприємця та відносився до самозайнятого населення. (а.с. 9). За даними ЗДСС, які роздруковані Компаніївським районним центром зайнятості 29.02.2016 року [PERSON] з 15.04.2003 року по 11.11.2014 року є зареєстрований як фізична особа-підприємець та запис про припинення суб»єкта підприємницької діяльності внесено 11.11.2014 року. (а.с. 13). Згідно довідки - розрахунку суми коштів, яка підлягає поверненню Компаніївського районного центру зайнятості відповідач за період з 04 грудня 2012 року по 28 березня 2013 року отримав допомогу по безробіттю в загальному розмірі 3348,24 грн. (а.с. 10). З метою досудового врегулювання питання про добровільну сплату незаконно отриманих коштів, на адресу відповідача було направлено лист за вих. № 02-12/113/03 від 01.03.2016 року про необхідність добровільного повернення коштів, сплачених як допомога по безробіттю на рахунок центру зайнятості. (а.с. 12) 22.03.2016 року [PERSON] подав до Компаніївського РЦЗ заяву про визнання суми боргу та зобов'язався добровільно повернути суму боргу рівними частками на протязі шести місяців та 22.09.2016 року сплатив з цією метою 200 грн. (а.с. 14) Станом на день винесення рішення, допомога по безробіттю відповідачем в сумі 3148,24 грн. не сплачена. Статтею 31 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Як вбачається з повідомлення від 23.06.2016 року № 02-39/318/03 позивач звернувся до Компаніївського відділення поліції Бобринецького відділу поліції головного управління національної поліції в Кіровоградської області з заявою про незаконне отримання допомоги по безробіттю [PERSON] щодо вжиття заходів та відповідного реагування. (а.с. 15). Постановою від 31.07.2016 року Компаніївського відділення поліції Бобринецького відділу поліції головного управління національної поліції в Кіровоградської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120161201800000197 від 19.07.2017 закрито у зв»язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. (а.с. 74). Відповідно до квитанції № 0.0.524953671.1 від 23.03.2016 року [PERSON] повернув на рахунок позивача кошти в сумі 200 грн. (а.с. 16). З огляду на те, що даний спір є цивільно-правовим, що також підтверджується висновками Верховного суду України в постанові від 22.09.2015 року у справі №21-1884а15, тому до спірних правовідносин мають застосовуватися загальні положення відшкодування шкоди, передбачені\~главою 82 Цивільного кодексу України. Згідно\~статті 1166 Цивільного кодексу\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно\~статті 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахування вказаних положень відповідач має відшкодувати реальну вартість втраченого майна, тобто компенсувати саме той розмір витрат, які поніс позивач внаслідок неправомірних дій відповідача. Розмір завданої шкоди та неправомірність дій відповідача має бути доведена позивачем. Позивачем було доведено представленим власним розрахунком розмір завданої шкоди в сумі 3148,24 грн., який підлягає стягненню з відповідача за умови вчинення ним винних дій. Щодо доведеності неправомірних дій відповідача суд встановив, що згідно рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14 липня 2004 року у справі № 8/76 суд вирішив «припинити підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON], с. Коротяк Компаніївського району Кіровоградської області, розрахунковий рахунок відсутній, ідентифікаційний код [NUMBER], зареєстрованого розпорядженням голови Компаніївської районної державної адміністрації від 15 квітня 2003 року, № 194-р. Після набрання рішенням законної силу копію рішення направити Компаніївській районній державній адміністрації для внесення державним реєстратором запису до Єдиного державного реєстру про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Наказ видати після набрання рішенням законної сили та направити до виконання відділу державної виконавчої служби Компаніївського районного управління юстиції. Копію рішення направити сторонам по справі, Компаніївському районному відділу внутрішніх справ УМВС України в Кіровоградській області, Кіровоградському обласному управлінню статистики, відділу державної виконавчої служби Компаніївського районного управління юстиції. » (а.с. 54-57). На підставі ст. 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року № 755-IV (в редакції станом на час ухвалення рішення господарським судом у справі 8/76) « 1. Суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи -підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій. 3. Державний реєстратор зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.» На підставі ч.1, ч. 2 ст. 51 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року № 755-IV (в редакції станом на час ухвалення рішення господарським судом у справі 8/76) «1. Державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня від дати державної реєстрації припинення фізичної особи - підприємця у порядку, визначеному статтями 47-50 цього Закону,зобов'язаний надіслати відповідним органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи - підприємця. 2. Повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у разі її смерті або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою або повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за судовим рішенням щодо визнання фізичної особи - підприємця банкрутом, а також відомості відповідної реєстраційної картки є підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку в органах статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування». Виходячи з аналізу цих норм матеріального права, чинних станом на 2004 рік, до обов»язків саме державного реєстратора входило виконання судового рішення про припинення підприємницької діяльності, внесення записів про це до реєстру та повідомлення про це фондів соціального страхування. Вказане відповідає змісту резолютивної частини рішення господарського суду від 14 липня 2004 року у справі № 8/76. Таким чином, доказів вчинення [PERSON] винних неправомірних дій під час отримання ним допомоги по безробіттю за період з 04.12.2012 року по 28.03.2013 року судом не встановлено та позивачем не надано. Крім того, в ході розгляду судом справи представник відповідача заявила про застосування строку позовної давності. Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Із матеріалів справи вбачається, що допомога по безробіттю була виплачена відповідачу з 04.12.2012 року по 28.03 2013 року. З даним позовом про стягнення вказаної заборгованості позивач звернувся в жовтні 2016 року, тобто через 3 роки 6 місяців. Про поважність причин пропуску строків позовної давності суду не повідомив і не просив суд про його поновлення. Згідно п. 5 ч. 2\~ст. 12 Закону № 1533-ІІІ\~виконавча дирекція Фонду та її робочі органи контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення. Також судом встановлено, що звірка бази даних безробітних громадян з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за період перебування відповідача на обліку та отримання ним допомоги по безробіттю та за період з 28.03.2013 року по жовтень 2016 року не здійснювалася (а.с. 81). Враховуючи викладене, суд вважає, що Компаніївський районний центр зайнятості був зобов'язаний та мав можливість своєчасно встановити факт того, що [PERSON] перебував на обліку як фізична особа-підприємець і відповідно припинити виплату допомоги по безробіттю або провести розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення і звернутися до суду про стягнення незаконно отриманих коштів в межах строку позовної давності. \~\~\~\~ Згідно ч.4\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, яким виплачується забезпечення та надаються соціальні послуги за цим Законом, мають право на судовий захист своїх прав. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 4 ст. 37 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що Строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення" , адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується. Згідно ст. 39 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Тому строк позовної давності застосовується, оскільки ці виплати не являються видами заборгованості перед Фондом. Позивач ставить вимогу про стягнення збитків з відповідача, завданими його винними діями. Допомога по безробіттю не є виплатами згідно ч. 4 ст. 38 ЗУ « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». \~\~\~\~ З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що внаслідок спливу строку позовної давності та відсутністю винних дій відповідача позов задоволенню не підлягає. \~\~\~\~ У зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати також не підлягають стягненню з відповідача. \~ На підставі викладеного та

Outcome: dismissed