Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди землі. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між нею та відповідачем було досягнуто домовленості щодо використання земельної ділянки, яка належить позивачу, при цьому письмового договору укладено не було. В звязку з тим, що відповідач не сплачує орендної плати за використання землі, позивач звернулася до нього з вимогою про повернення їй земельної ділянки, проте виявилося, що існує договір оренди укладений між нею та відповідачем строком на 10 років. В позовній заяві позивач стверджує, що нею зазначений договір оренди землі не підписувався. Отже, зазначений договір є недійсним. Під час судового засідання позивач зазначила, що дійсно нею був підписаний договір оренди землі, проте строком на пять років, але відповідач систематично не сплачує орендну плату в належному розмірі, отже, договір слід розірвати у судовому порядку. Також зазначила, що у 2012 році відповідач сплатив їй 5000 грн., у 2013 році - 4000 грн., у 2014 р.- 4000 грн., у 2015р- 3000грн., у 2016р.-5000 грн. Також, між ними було досягнуто домовленості щодо купівлі їй відповідачем житлового будинку, в рахунок орендної плати, проте відповідач цю домовленість також не виконує. В звязку з вищезазначеним просила суд визнати договір оренди землі недійсним. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав того, що між ним та позивачем за її згоди було укладено договір оренди землі терміном на 10 років. Свої обовязки щодо сплати орендної плати він виконує в повному обсязі. Представник відповідача також вважала позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач є її матірю, через конфлікт у сімї позивач іноді взагалі відмовляється від отримання орендної плати. Вона вимагає, щоб їй купили житловий будинок, проте також відмовляється від укладення договорів купівлі-продажу тих будинків, що вони з чоловіком їй пропонують. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-МК № 035384 виданого на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Миколаївської сільської ради від 01.06.2001 року [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 10.6 га. 20 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди землі термін дії якого становить 10 років. Даний договір зареєстровано 16 грудня 2012 року у відділі Держгеокадастру Братського району. Відповідно до п. 9, 11 даного Договору, орендна плата становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2635,88 грн. Орендна плата вноситься до 30 грудня кожного року. Пунктом 38 передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадку знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі є Закон України Про оренду землі. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з нормами ЗУ Про оренду землі договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 15 ЗУ Про оренду землі істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, воєвиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про суд практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема п.8 визначено, що відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Під час судового засідання позивач підтвердила факт укладення між нею та відповідачем договору оренди землі, заперечувала лише термін дії договору. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Позивачем заявлялися позовні вимоги про розірвання договору оренди землі лише з підстав того, що нею не був підписаний сам договір. Проте, під час судового засідання встановлено, що договір підписаний саме позивачем, отже є таким, що відповідає її волі. Що стосується твердження позивача, щодо несплати їй орендарем орендної плати, то з пояснень самої позивачки, відповідача та свідка, судом встановлено, що орендна плата вноситься орендарем, у розмірі не меншому ніж визначено договором оренди землі. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed