Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач Бориславська міська рада Львівської області звернулася в суд з позовом, у якому, на підставі ст.ст. 12, 125, 126, 212 Земельного кодексу України, просить постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] повернути Бориславській міській раді самовільно зайняту земельну ділянку площею 4 кв.м., позначену на кадастровому плані земельних ділянок на [ADDRESS], геометричними розмірами 1,97 м. х 1,85 м. х 1,98м. х 1,83м. на [ADDRESS] Львівської області і привести її у придатний стан шляхом знесення за її рахунок розташованого на цій земельній ділянці будівництва. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що житловий будинок на [ADDRESS] Львівської області складається із двох квартир. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі договору дарування від 19.12.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Гавдяк Л.Б. 19 грудня 2011року. На підставі договору дарування від 19 грудня 2011року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Гавдяк Л.Б. 19 грудня 2011року по ? ідеальній частині від кожної з двох земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована на [ADDRESS] Львівської області перейшла у власність [PERSON]. На підставі цього договору на примірниках Державних актах на право власності на земельну ділянку від 30.10.2006року серія №509649 від 30.10.2006р. серія №509650 проставлені відповідні відмітки приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Гавдяк Л.Б. та управлінням Держкомзему у місті Бориславі. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі договору дарування квартири від 17 липня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І. 17 липня 2006року. На підставі договору дарування частини земельної ділянки від 17 липня 2006року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І. 17 липня 2006року по ? ідеальній частині від кожної з двох земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована на [ADDRESS] Львівської області перейшла у власність [PERSON]. Загальна площа земельної ділянки на [ADDRESS] Львівської області становить 588 кв.м., яка складається із ділянок площею 261 кв.м., кадастровий номер [NUMBER] та площею 327 кв.м. кадастровий номер [NUMBER]. Відповідачем [PERSON] самовільно зайнято земельну ділянку площею 4 кв.м. позначену на кадастровому плані земельних ділянок на [ADDRESS], геометричними розмірами 1,97мх1,85мх1,98мх1,83м. на [ADDRESS] Львівської області, яка належить до земель запасу житлової та громадської забудови та земель, не наданих у власність та постійне користування в межах населеного пункту Бориславської міської ради. На самовільно зайнятій земельній ділянці відповідачкою без одержання дозволу самочинно проведено будівництво. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Оскільки, земельна ділянка на [ADDRESS] зайнята відповідачкою самовільно, то у відповідності до ч.ч.1, 3 ст.212 ЗК України вона підлягає поверненню за рішенням суду власникові землі. Згідно ч.2 ст.212 ЗК України знесення будівництва, розташованого на земельній ділянці повинно здійснюватись за рахунок відповідача, який самовільно зайняв земельну ділянку. Однак, повернути самовільно зайняту земельну ділянку і знести розташоване на цій земельній ділянці будівництво відповідач відмовляється. Представник позивача Романів І.Б.,яка діє на підставі довіреності від 27.05.2016 року (а.с.107) у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Додатково пояснила, що на земельній ділянці площею 4 кв.м. геометричними розмірами 1,97 м х 1,85 м х 1,98 м х 1,83м, яка розташована по [ADDRESS] та відноситься до земель запасу міста відповідачкою самочинно побудовано частину житлового будинку. 01 липня 2015року постійна депутатська комісія з питань охорони навколишнього природного середовища, регулювання земельних відносин, будівництва та архітектури Бориславської міської ради з виїздом на місце провела обстеження земельної ділянки на [ADDRESS] щодо самозахоплення земельної ділянки відповідачкою [PERSON] При обстеженні земельної ділянки комісією було виявлено, що згідно кадастрового плану виготовленого Львівською регіональною філією ЦДЗК, гр.[PERSON] самовільно захопила частину земельної ділянки, на якій побудувала частину будинку. Ця земельна ділянка була відведена для обслуговування господарських приміщень гр.[PERSON] та належить до земель запасу міста, з приводу чого комісією складено відповідний акт від 01.07.2015р. Просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору від 18 лютого 2016 року (а.с.30) позов не визнала, вважає позов безпідставним, необґрунтованим, таким, що до задоволення не підлягає з підстав викладених у запереченні. Додатково пояснила, що відповідачкою [PERSON] самовільно не захоплювалась земельна ділянка площею 4 кв.м., що розташована по [ADDRESS] Львівської області, оскільки, як стверджено актом про проведення обстеження земельної ділянки на [ADDRESS] від 01.07.2015року, наданим представником позивача, спірна земельна ділянка була відведена для обслуговування господарських приміщень по [ADDRESS], які примикали до квартири №2 даного житлового будинку (тобто родини відповідачки [PERSON].), та були позначені на схем - плані літ. «В» та літ. «Г», які використовувались як веранда. І саме на місці цих господарських будівель відповідачкою [PERSON] проведено будівництво частини житлового будинку, що стверджується письмовими матеріалами на підставі яких прийнято рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області №568 від 18.09.2013р., а також технічними паспортами на квартиру [ADDRESS] Крім того площа земельної ділянки 4кв.м., яку як позивач стверджує самовільно зайняла відповідач [PERSON] не відповідає її геометричним розмірам 1,97 м. х 1,85 м. х 1,98 м. х 1,83 м., на які посилається позивач у змісті свого позову. Крім цього, зобов'язання відповідача [PERSON] щодо знесення за її рахунок розташованого самочинного будівництва, то такі вимоги позивача повинні регулюватися нормами ст. 376 ЦК України на які позивач як на підставу заявленого позову у змісті своєї позовної заяви не посилається. Просить в позові відмовити, як у безпідставному. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], яка діє на підстав довіреності від 30 грудня 2013 року (а.с.28) позов вважає підставним та таким що підлягає до задоволення, оскільки відповідачкою [PERSON] самовільно побудовано частину будинку на земельній ділянці міської ради. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Карпінець В.Ю., яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної допомоги від 15 червня 2016 року (а.с.146) позов вважає підставним та таким що підлягає до задоволення, оскільки самовільне заволодіння земельною ділянкою відповідачем, а також наявне самочинне будівництво порушує права довіреної особи [PERSON] Представник третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч належно повідомлений про час та місце слухання справи. Суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно вимог ст.169 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з аналогічних між собою положень ст.14 Конституції України та ст.373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно дост.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 17 липня 2006року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І. 17 липня 2006року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Згідно договору дарування частини земельної ділянки від 17 липня 2006року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І. 17 липня 2006року по ? ідеальній частині від кожної з двох земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована на [ADDRESS] Львівської області перейшла у власність [PERSON]. Далі, судом встановлено, що із акту проведення обстеження земельної ділянки на [ADDRESS] складений комісією з питань охорони навколишнього середовища, регулювання земельних відносин, будівництва та архітектури Бориславської міської ради від 01.07.2015 року (а.с.159) вбачається що «гр. [PERSON] самовільно захопила частину земельної ділянки на якій побудувала частини будинку. Ця земельна ділянка була відведена для обслуговування господарських приміщень належить до земель запасу міста». Листом міського голови від 11.01.2016 №3-21/50 9 (а.с.15), а також листом в.о. начальника управління Держгеокадастру у Дрогобицькому районі Львівської області від 14.01.2016 №18-1302-99.3-98/15-16 (а.с.13), а також довідкою виданою головним архітектором Бориславської міської ради (а.с.14) підтверджується обставина, що земельна ділянка площею 4,0 кв.м відноситься до земель запасу житлової і громадської забудови та земель не наданих у власність та постійне користування, самовільно захоплена відповідачем [PERSON], а також дозволу на будівництво на самовільно захопленій ділянці не надавалось. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2013 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] визнано протиправною та скасовано реєстрацію Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області декларації про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція квартири №2 з прибудовою та надбудовою. [ADDRESS]. Код 110.Категорія складності « від 28.05.2012р. №ЛВ 14212083664. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2015 року вищезгадане судове рішення залишено без змін. Разом із тим, із матеріалів інвентаризаційної справи №1572 на будинок за адресою [ADDRESS] вбачається, що згідно схем плану та оціночних актів на будинковолодіння [ADDRESS] до квартири [ADDRESS] відносились господарські споруди позначені на схем плані літ. «В» сарай та літ. «Г» сарай. Далі, згідно свідоцтва про право власності на квартиру виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради 07.06.2001року на підставі рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради від 23.05.2001р. №239 попередньому власнику [PERSON] на праві приватної власності належала квартира №, по [ADDRESS] Львівської області. Згідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області №568 від 18.09.2003року та матеріалів на підставі яких прийнято дано рішення, [PERSON] дозволено провести ремонт існуючої веранди з надбудовою другого поверху та провести реконструкцію даху [ADDRESS], яка згідно схем-плану розташована на місці господарських спору, позначених літ. «В» сарай, та літ. «Г» сарай. Згідно рішення Бориславської міської ради Львівської області № 321 від 20.02.2004року передано безоплатно у власність земельну ділянку, яка надана для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд, з наступною видачею державного акту на право власності на землю, - 722 кв.м. по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], що проживають [ADDRESS]. При прийнятті даного рішення було використано картографічний матеріал - схем-план земельної ділянки складений 23.11.1970р., на якому не було відображено всіх існуючих будівель та споруд, які існували станом на час прийняття даного рішення. Згідно рішення Бориславської міської ради Львівської області №369 від 30.04.2004року внесено зміни в п.2 рішення міської ради від 20.02.2004року - замість площі «722 кв.м» читати «588 кв.м.». Крім цього, рішенням місцевого суду м. Борислава від 11.06.2002року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10.02.2003року, встановлено, що [PERSON] на праві власності належала [ADDRESS] з надвірними спорудами, в тому числі сараєм, позначеним на плані літ. «В», оскільки, згідно оціночних актів ще при придбанні даної квартири її чоловіком - [PERSON] були придбані також певні надвірні споруди, зокрема і сарай, позначений на плані літ.«В». Відповідно до вимог ст. 30 ЗК України в редакції, яка діяла на час викупу [PERSON] [ADDRESS] з надвірними спорудами, до [PERSON] перейшло і право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] Львівської області, оскільки при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходять у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Вказані споруди, що позначені на плані як сарай літ. «В» та сарай літ. «Г» примикали до квартири [ADDRESS] та використовувались [PERSON] та членами її сім`ї, як веранда, оскільки один із даних сараїв був цегляним. Рішенням №568 від 18.09.2003року дозволено [PERSON], провести ремонт існуючої веранди з надбудовою другого поверху та провести реконструкцію даху [ADDRESS].(а.с.49) Земельна ділянка площею 722 кв.м., яка згідно даних МБТІ була закріплена як прибудинкова територія житлового будинку [ADDRESS], на місці сараїв позначених літ. «В» та літ. «Г», які за твердженням представника відповідача, використовувались як веранда, відповідачем розпочато капремонт даних сараїв та надбудову другого поверху без додаткового використання площі земельної ділянки призначеної для обслуговування житлового будинку, що стверджується копією схем-плану земельної ділянки та копією технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] Далі, згідно рішення Бориславської міської ради Львівської області № 321 від 20.02.2004року (а.с.45) передано безоплатно у власність земельну ділянку, яка надана для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд, з наступною видачею державного акту на право власності на землю, - 722 кв.м. по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], що проживають [ADDRESS]. При прийнятті даного рішення було використано картографічний матеріал - схем-план земельної ділянки складений 23.11.1970р., на якому не було відображено всіх існуючих будівель та споруд, які існували станом на час прийняття даного рішення. Згідно рішення Бориславської міської ради Львівської області №369 від 30.04.2004року (а.с.44) було внесено зміни в п.2 рішення міської ради від 20.02.2004року - замість площі «722 кв.м» читати «588 кв.м.». Доказів на підтвердження того, що межі земельної ділянки земельної ділянки площею 588 кв.м., яка передавалась у власність тодішнім власникам будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], виносились в натурі та закріплювались межовими знаками позивачем суду не надано. Відповідно, суд погоджується із твердженням представника відповідача, що фактично межі земельної ділянки площею 588 кв.м., яка передавалась у власність тодішнім власникам будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не виносились та межовими знаками не закріплювались, що як наслідок призвело до того що частина існуючих будівель та споруд не ввійшла в межі приватизованої земельної ділянки. Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що на момент приватизації відповідачем земельної ділянки на спірній земельній ділянці не було жодних сараїв оскільки зазначені показання спростовуються вищенаведеними письмовими доказами. Обставина, що спірна земельна ділянка була відведена для обслуговування господарських приміщень, підтверджується також актом проведення обстеження земельної ділянки на [ADDRESS], складений комісією з питань охорони навколишнього середовища, регулювання земельних відносин, будівництва та архітектури Бориславської міської ради від 01.07.2015 року (а.с.159). Відповідно до роз'яснень Верховного Суду Україні, викладених у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (п. 7 розд. X "Перехідні положення" ЗК України, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після ж 31 грудня 2001 р. право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 ЗК на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем або набувачем. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходить право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких вона належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на них до фізичних або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою. Якщо договором про відчуження жилого будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позивачем не доведено, що відповідачем [PERSON] самовільно зайнято земельну ділянку площею 4 кв.м, оскільки набувши право вланості на квартиру [ADDRESS] до неї перейшло і право власності на господарські споруди, які згідно технічного паспорту відносяться до цієї квартири, і до неї як до нового власника, на підставі ст. 377 та ч.3 ст.415 ЦК України, перейшло і право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] на якій були розташовані господарські споруди, замість яких відповідачем [PERSON] самочинно проведено житлову прибудову до своєї квартири [ADDRESS]. Крім цього, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги Бориславської міської ради Львівської області до відповідача [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] знесення за її рахунок розташованого на земельній ділянці площею 4 кв.м., геометричними розмірами 1,97 м. х 1,85 м. х 1,98 м. х 1,83 м. по [ADDRESS] самочинне будівництво, з підстав ст.ст.12, 125, 126, 212 ЗК України, якими не врегульовано правовий режим самочинного будівництва. Крім того, як вбачається з роз'яснень п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року № 6, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Згідно п.22 вказаної постанови Пленуму знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. У відповідності до вимог ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно листа начальника інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 19,07.13р № 7/13-6-4342 встановлено, що за результатами перевірки складено акт від 25.04.2013 р №2\\21, протокол від 25.04.2013 №2\\5 та видано припис від 25.042013р. №2\\5, яким зобов'язано демонтувати самочинно проведено реконструкцію даху з влаштуванням мансардних приміщень на [ADDRESS] з дня отримання припису. Проте постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року, визнано протиправним та скасовано припис від 25.04.2013 року за №2/5 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, виданий головним державним інспектором відділу державного контролю за будівництвом об'єктів №5 інспекції ДАБК у Львівській області Гайовим А.Г. Відтак у матеріалах справи відсутні будь-які інші докази реагування Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо факту самовільного будівництва відповідачем [PERSON] На підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed