Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області, Державної казначейської служби України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, вказавши, що постановою старшого слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Кириченко П.А. від 27.01.2012р. відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 361-1 КК України. Йому було пред'явлено обвинувачення, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 19.06.2012р. в належному позивачу комп'ютерному клубі було проведено обшук, в ході якого була вилучена вся комп'ютерна техніка, яка використовувалася у роботі. Це призвело до припинення роботи комп'ютерного клубу, чим позбавило позивача засобів існування. Постановою слідчого Кириченко П.А. від 23.04.2012р. провадження у кримінальній справі відносно позивача було закрито, а справу порушено за фактом. Не погоджуючись з цією постановою, позивач оскаржив її до суду. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2012р. вказана постанова в частині закриття відносно [PERSON] залишена без змін, в частині порушення кримінальної справи за фактом скасована як незаконна. Позивачу просить стягнути за рахунок державного бюджету на його користь через Державну казначейську службу України на його користь майнову шкоду, у сумі яка складається з витрат на правову допомогу у сумі 2500,00 грн., втрачений доход від підприємницької діяльності в сумі 19252,00 грн. В судовому засіданні позивач позов уточнив, просить стягнути на його користь 16273грн. Представник Запорізького міського управління Головного управління МВС України в Запорізькій області проти позову заперечував, вказуючи, що позивачем порушено порядок визначення розміру та відшкодування майнової шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконного обрання запобіжного заходу, проведення обшуку, оскільки у встановленому законом порядку позивач не звертався до слідчого з цього питання. Доказів, що дії працівників правоохоронних органів визнавалися незаконними, позивачем не надано. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України проти позову заперечувала, вказуючи, що позивачем не дотримано порядку відшкодування матеріальної шкоди, визначений ч.1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Підтверджуючих належних та допустимих доказів щодо розміру витрат на правову допомогу, втраченого доходу позивачем не надано, у зв'язку з чим у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Прокурор прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, який вступив до справи з метою представництва інтересів держави на стороні Державної казначейської служби України, посилаючись на необґрунтованість позову, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення, та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] є власником комп'ютерного клубу, розташованого за адресою [ADDRESS]. [PERSON] являється суб'єктом підприємницької діяльності без створення юридичної особи. Перебував на обліку Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя з 13.05.2003р. по 25.09.2012р. Реєстрацію було поновлено 15.10.2012р. За період з 01.01.2010р. по 30.06.2012р. здійснював підприємницьку діяльність шляхом придбання свідоцтва платника єдиного податку, що підтверджується довідкою ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя від 23.10.2012р. від 13547/10/441. 27.01.2012р. постановою старшого слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Кириченко П.А. було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 361-1 КК України. (а.с. ) 10.02.2012р. [PERSON] було пред'явлено обвинувачення у тому, що 11.01.2012р. приблизно о 15-40 в приміщенні комп'ютерного клубу по [ADDRESS] у м. Запоріжжі він збув [PERSON] комп'ютерну програму «SkyLogger 3.0», яка призначена для прихованого моніторингу консолі комп'ютера, перехвату введених даних з клавіатури і зображення, яке передається на монітор, протоколювання роботи завантажених програм для отримання введених даних. [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Зазначене не заперечується відповідачами і підтверджується постановою слідчого від 23.04.2012р. Постановою слідчого від 23.04.2012р. було закрито провадження у справі №951201 по обвинуваченню [PERSON] ч.1 ст. 361-1 КК України на підставі ст. 6 п. 2, ст.213 ч.1, ст.214 КПК України. Цією ж постановою порушено кримінальну справу за фактом збуту [PERSON] комп'ютерної програми. Не зважаючи на дану постанову, 29.05.2012р. слідчий, посилаючись на порушену кримінальну справу відносно [PERSON], звернувся до суду з поданням про проведення обшуку в приміщенні за адресою [ADDRESS] з метою виявлення і вилучення комп'ютерної техніки, яка містить комп'ютерні програми, які використовуються без дозволу правовласника, а також комп'ютерної техніки, яка містить шкідливі програмні продукти. Постановою суду від 07.06.2012р. подання було задоволено. 19.06.2012р. в приміщенні комп'ютерного клубу було проведено обшук, в результаті якого було вилучено всю комп'ютерну техніку, яку позивач використовував в роботі, і яка в подальшому була направлена на експертизу. Отримавши постанову слідчого від 23.04.2012р., [PERSON] оскаржив її до суду. 10.09.2012 року постанова слідчого від 23.04.2012р. в частині порушення кримінальної справи по факту збуту комп'ютерної програми [PERSON] була скасована як незаконна. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що з часу пред'явлення обвинувачення [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 361-1 КК України (згідно постанови слідчого від 23.04.2012р. - з 10.02.2012р.), і до скасування постанови слідчого від 23.04.2012р. постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2012р., мали місце незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, незаконне обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконні дії органів досудового слідства щодо проведення обшуку в рамках незаконно порушеної кримінальної справи. Ці обставини були встановлені та зазначені в рішенні суду від 13.03.2013 року (справа 2-334-352-13)відповідно до ст..61ч.3 ЦПК України не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що з 19.06.2012р. по 8.10.2012 року комп'ютерна техніка перебувала на експертиза в НДЕКЦ, що позбавило позивача можливості працювати, та позбавило засобів існування. 08.10.2012р. слідчий звернувся до експертної установи про повернення об'єктів дослідження - вилученої у [PERSON] комп'ютерної техніки. 09.10.2012р. [PERSON] отримав всю вилучену у нього комп'ютерну техніку без будь-яких зауважень, що підтверджується його розписками. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відповідно до ч.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон), у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Відповідно до ст. 12 Закону, розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. [PERSON] передбаченого Законом порядку не дотримався, до органу, який провадив слідчі дії, скасовував постанову про порушення кримінальної справи, здійснював дії щодо повернення вилученого майна, в встановлений законом строк із заявою про визначення розміру завданої майнової шкоди не звертався. 13.03.2013 року позов [PERSON] про стягнення майнової шкоди був залишений без розгляду. Проте, [PERSON] знову надав розрахунок шкоди, який він склав самостійно, розрахував із середньомісячного заробітку - 117грн. 41 коп. в день помножений на кількість днів які він не працював -135, плюс вартість ліцензійного пакету STEAM - 423 грн. (117,43грн.х135дн.+423грн.=16273 грн.35 коп.). Середній заробіток позивачем розраховано на підставі звіту в податкову інспекцію за 2011 рік. Такий розрахунок не може бути взяти до уваги, оскільки він не відповідає закону. Позивач просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу у сумі 2500,00 грн., але в матеріалах справи відсутні квитанції про сплату зазначеної суми адвокату.

Outcome: dismissed