Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просить встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 1992 року по 2 вересня 2016 року, визнати квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], визнати банківський вклад, розміщений [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 15001 грн. 94 коп. спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вищевказаного банківського вкладу. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначила, що зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. У даній квартирі вона проживала спільно зі своїм цивільним чоловіком [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на дану квартиру. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його доньки, відповідачки по справі, [PERSON] та [PERSON] Квартиру, за адресою: [ADDRESS] придбано спільно позивачем та померлим [PERSON], за спільні кошти. Позивач та [PERSON] почали спільно проживати, вести спільний бюджет, господарство з грудня 1992 року. Дану квартиру було виділено [PERSON] як члену ЖБК «Енергія», в якій вони почали проживати з 1995 року після сплати всіх пайових внесків та завершення ремонту. Пайові внески вносились в період спільного проживання позивача з [PERSON] за спільні кошти. Починаючи з 1995 року позивач спільно з [PERSON] проживали у даній квартирі однією сім'єю, користувались даним житлом, здійснювали господарчий догляд та ремонтні роботи, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Проте, за життя померлого [PERSON] позивачем та ним не було отримано правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на спірну квартиру. Крім того, позивачем та [PERSON], 10.12.2015 року було розміщено спільні кошти в ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитний вклад на ім'я [PERSON] в сумі 15001,94 грн.. В зв»язку з невизнанням відповідачами права на спірну квартиру та права на банківський вклад позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача, та позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав вказаних в позовній заяві, та просили їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість, та недоведеність, та заперечив факти спільного проживання [PERSON] з [PERSON], однією сім»єю без реєстрації шлюбу, заперечив факт, що [PERSON] разом з [PERSON] здійснили повну оплату пайових внесків за спірну квартиру, та що [PERSON] стала її фактичним власником, також представником відповідача, заперечувався і факт розміщення спільних коштів на депозитний вклад на ім»я [PERSON]. На думку представника відповідачів, Кодекс про Шлюб та сім»ю, який діяв до 2004 року, не передбачав режиму спільної сумісної власності на майно осіб, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, такі ж положення викладені і у Законі України «Про власність», в редакції, яка діяла на той час, коли були повністю сплачені пайові внески за квартиру [PERSON] тобто станом на 1994 рік. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала суду, що є другом родини, позивача та [PERSON] знає з дня їх знайомства. [PERSON] прийшов жити до позивача 24 років тому. Всі ці роки вони проживали разом. Стояли на квартирному обліку для отримання кооперативної квартири. Перший внесок за квартиру оплачувала позивач. Позивач та [PERSON] подали заяву на реєстрацію шлюбу, але потім хтось захворів і вони відклали. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що живе неподалік позивача. Позивач з померлим [PERSON] почала жити 24 роки назад у квартирі позивачки, поки [PERSON] не надали квартиру. Позивач мала намір розписатися з [PERSON] Допомагати [PERSON] діти (відповідачі по справі) почали з 2016 року, коли той захворів. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що є другом родини. Позивач з померлим [PERSON] проживали разом з 1992 року. Позивач позичала гроші на квартиру, хоча її отримував [PERSON] Всі дні народження та свята позивач та [PERSON] святкувати разом. З 1992 року позивач та [PERSON] проживали разом як сім'я, вели спільне господарство. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що є добрим знайомим родини. За квартиру позивач та [PERSON] платити разом. Свідок разом з батьками допомагала позивачу та [PERSON] робити ремонт у спірній квартирі. З 1992 року позивач та [PERSON] проживали разом. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що є чоловіком доньки позивача. З позивачем та [PERSON] знайомий з 1992 року. Спочатку всі проживали в одній квартирі свідок, його дружина, позивач та [PERSON] Всі збирали кошти на квартиру. Під час ремонту в новій квартирі приймали участь його сестра і мати. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що є донькою позивача. В жовтні 1992 року позивач познайомилася з [PERSON], і вони почали проживати разом. Спочатку свідок з чоловіком, позивачем та [PERSON] проживали в одній квартиру, однак згодом вирішили придбати квартиру, гроші збирали всі разом. Позивач з [PERSON] весь цей час з 1992 року проживали разом. Грошей на купівлю квартири та ремонт відповідачі не надавали. Відповідачі почали допомагати [PERSON] лише з 2016 року, коли той захворів. Суд, заслухавши думку учасників процесу, пояснення свідків, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] почали спільно проживати, вести спільний бюджет, господарство з кінця грудня 1992 року по вересень 2016 рік, без реєстрації шлюбу. [PERSON] вступив ЖБК «Енергія» в 1990 році, та повністю сплатив пайові внески за квартиру [ADDRESS], в 1994 році, що підтверджується довідкою ЖБК «Енергія» б/н від 13.11.2008 року. 29.10.1993 року [PERSON] отримав ордер на вищевказану квартиру, та зареєструвався в ній 12.04.1994 року. [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS], з 27.02.2007 року що підтверджується копією паспорта позивача, копією довідки ЖБК «Енергія» № 147 від 25.10.2016 року. Судом встановлено, що за життя [PERSON] правовстановлюючий документ на спірну квартиру не отримував. Факт проживання в квартирі [ADDRESS], позивача [PERSON] та [PERSON], з 1995 року по 2016 рік підтверджується показами свідків та довідками ЖБК «Енергія» б/н від 13.11.2008 року, № 147 від 25.10.2016 року. 10.12.2015 року [PERSON] передав ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти в розмірі 15001 грн. 94 коп. для розміщення на депозитному вкладі, що підтверджується копією договору № SAMDNWFD0070944190801. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданий виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 146. Відповідач [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. 22.10.2016 року відповідач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] Відповідач [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. 03.11.2016 року відповідач [PERSON] звернулася до Генерального консульства України в Торонто (Канада) з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] 20.02.2017 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON]. Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Кодексом про шлюб та сім'ю (в редакції 1969 року), який був чинний до 01.01.2004 року, такі правовідносини як проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу передбачені не були. З огляду на зазначені вище правові норми, у суду відсутні правові підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON]. З врахуванням ст. ст. 12, 22, 28, 29 КпШС України, перехідними положеннями СК України, Законом України «Про власність», суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача, оскільки діючим на той час законодавством про шлюб та сім»ю не було передбачено режиму спільної власності чоловіка та жінки, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, а доказів участі у створенні цього нерухомого майна позивачем не надано, тому, на думку суду першої інстанції, неможна у даному випадку застосовувати положення Закону України «Про власність», на які посилається сторона позивача. Щодо заявлених позивачем інших позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю майна та визнання за позивачем права власності на частину майна, то вони є похідні від позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON], вони також задоволенню не підлягають. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у ній докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд справи з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, згідно із ст. ст. 257, 261 ЦК України звернутись за захистом своїх прав та інтересів особа може протягом трьох років з моменту, коли вона дізналася, чи могла дізнатися про порушення його охоронювальних законом прав та інтересів. Оскільки, у відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст. 257, 261 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю три роки. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України). За положеннями ст. ст. 57-59,64 ЦПК України, за якими доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів позивач має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За роз'ясненнями п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що права позивача з боку відповідачів не порушені, відсутні підстави для задоволення позову позивача у цій справі, а, відповідно й відсутні підстави для застосування строку позовної давності у цій справі за заявою відповідача в якості відмови у позові позивача у цій справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed