Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Хмільницький міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення батьківства та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що з відповідачем позивач познайомилась влітку 2012 чи 2013 в м Хмільник Вінницької області, коли він відпочивав у Медичному центрі реабілітації залізничників. З того часу вони почали спілкуватись та підтримувати відносини, відповідач приїжджав до неї в м. Хмільник Вінницької області, а вона до нього в м. Коростень Житомирської області та до його матері в с. Журбовичі Олевського району Житомирської області. В період з 2014 по 2015 вони з відповідачем періодично співмешкали та підтримували з ним близькі стосунки. Орієнтовно 30.09.2015 [PERSON] завагітніла від відповідача та [INFO] у неї народився син. Спочатку [PERSON] визнавав своє батьківство та давав матеріальну допомогу на утримання сина, однак коли дитині виповнився 1 рік відповідач перестав надавати матеріальну допомогу. Добровільно визнати своє батьківство в органах ДРАЦС відповідач відмовляється, запис про батька дитини здійснено у відповідності до приписів ч. 1 ст. 135 СК України. За таких обставин позивач просить визнати відповідача батьком дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 01.12.2020 в справі було відкрито загальне позовне провадження та відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалю суду від 28.12.2020 у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 19.03.2021 провадження у справі відновлено, оскільки 13.03.2021 на адресу суду від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи. Ухвалою суду від 29.04.2021 у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання неодноразово не з`являвся, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не подав. Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заперечень щодо встановлення батьківства та стягнення аліментів не мають, якщо за результатами проведеної молекулярно-генетичної експертизи [PERSON] є батьком дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З матеріалів справи судом встановлено, що згідно довідки КНП "Хмільницька ЦРЛ" № 01-11-208/1164 від 20.08.2020 (а.с.10), [PERSON] 09.03.2016 взята на облік з діагнозом: вагітність 23 тижні. 18.03.2016 проведено УЗД для уточнення терміну вагітності. Діагноз: вагітність 24 тижні + 4 дні. Орієнтовний час зачаття 30.09.2015 + 3 дні. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 7) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 8) підтвержено, що [INFO] народився [PERSON] , мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Позивач визнає, що відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб № 17-36/ 1053 (а.с.11) та довідки голови вуличного комітету № 07-21/655 від 22.07.2020 [PERSON] , [INFO] зареєстрований з [PERSON] по [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у статтях 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed