Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Черкаської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», Акціонерне товариство «Укрпошта» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Свій позов обгрнутовує тим, що з метою формування позитивного іміджу м. Києва за кордоном, покращення культурного, наукового та соціального потенціалу в м. Києві, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 13 березня 2018 року оголошено проведення в м. Києві у 2018 конкурс «Талісман міста Києва». Пунктом 11 Положення про конкурс «Талісман м. Києва» встановлено, що переможець отримує грошову премію у сумі 150 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань м. Києва. Він, як творча людина, поет-пісняр, заслужений артист естрадного мистецтва України, член «Асоціації діячів мистецтва України», лауреат Всеукраїнських та Міжнародних фестивалів, лауреат премії «Гран-прі» фестивалю «Трускавецька фієста-2018» автор самовчителів - пісенників «Люблю палити дрова», «Кохання вище за любов» та «Щас спою», найняв висококваліфікованого комп`ютерного художника - дизайнера [PERSON] та зробив за два місяці конкурсну роботу (пропозицію), термін подання якої закінчувався 21 вересня 2018 року. 18 вересня 2018 року на Черкаському відділенні № 6 ПАТ «Укрпошта» відправив з доставкою та повідомлення йому SMS повідомленням про доставку вищевказану конкурсну роботу на адресу, що вказана в Положенні про конкурс, а саме: м. Київ, вул. Хрещатик, 12, літ. А, що підтверджується накладною № 1800604492769 від 18 вересня 2018 року. За пересилання, доставку та повідомлення про вручення він заплатив 53 грн., що підтверджується фіскальними чеками. 16 жовтня 2018 року на Черкаському відділенні № 21 ПАТ «Укрпошта» йому повернули відправлену ним коробку з матеріалами на конкурс «Талісман м. Києва» з відміткою «Повертається по причині закінчення терміну зберігання», за що він сплатив 6 грн., що підтверджується фіскальним чеком. Від цього повідомлення отримав емоційний стрес, фізичні, душевні, психологічні та творчі страждання, оскільки праця, на яку він та комп`ютерний художник - дизайнер [PERSON] витратили два місяці пропала, оскільки конкурсні роботи, які надійдуть несвоєчасно, тобто після 21 вересня 2018 року до участі в конкурсі не допускаються. Він звертався з вказаного питання до відповідача, але ні вибачення, ні відповіді до цього часу не отримав. 17 жовтня 2018 року він зателефонував в м. Київ, але там відповіли що термін подачі матеріалів минув. Він втратив творчий дар, не написавши з 16 жовтня 2018 року жодної пісні, пропустив два всеукраїнські фестивалі, появилась безсонність, біль в голові та ногах, погіршився слух та зір. Шість раз їздив до лікарів в м. Київ, брав додаткову відпустку щоб відновити здоров`я та творчий стан, але нічого не допомогло. Вважає що «Укрпоштою» принижено його честь, гідність а також ділову репутацію як мистецької так і творчої людини. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому збитки в сумі 34262 грн., а саме: збитки, понесенні за пересилання в сумі 33 грн., збитки, понесені за доставку в сумі 20 грн., збитки,понесенні за повернення в сумі 6 грн., збитки, понесенні за купівлю та запис диску в сумі 52 грн., збитки, понесенні за виплату комп`ютерному художнику - дизайнеру [PERSON] в сумі 15505 грн., збитки на виплату йому середньої двомісячної заробітної плати в сумі 15505 грн., збитки, понесенні за придбання ліків в аптеці в сумі 981 грн., збитки, понесені за поїздку до м. Києва в сумі 2160 грн. Також зазначив, що упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В його випадку розмір неотриманого доходу встановлений Положенням про конкурс «Талісман м. Києва» і складає 150000 грн. Доведенням факту завдання таких збитків є безспірний та незаперечний факт недоставки «Укрпоштою» його конкурсної роботи до конкурсної комісії конкурсу «Талісман м. Києва» та не відправлення SMS повідомлення про його доставку. Відповідно до ч.4 ст. 623 ЦК України при визначені неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Він вжив рішучі та суттєві заходи для одержання доходу, коли після отримання повернутих матеріалів вже на другий день передзвонив в приймальню конкурсної комісії. Враховуючи вищенаведене, з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості вважає що упущена вигода становить 150000 грн. Також йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни в житті: щоденні думки та негативні переживання, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемні одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного творчого життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, болі в голові та ногах, погіршення слуху та зору, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. він пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, обурення, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Внаслідок невиконання обов`язків ПАТ «Укрпошта» він і досі відчуває почуття досади, обурення поведінкою виконавця, переживає щодо своєї творчої репутації. Були порушені його актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив, трудових і соціальних планів, нової продуктивної самореалізації. Моральну шкоду він оцінює в сумі 150000 грн. На підставі наведеного просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 34262 грн., упущену вигоду в розмірі 150000 грн., моральну шкоду в сумі 150000 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 05 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. На виконання вимог ст. 197 ЦПК України, судом було проведено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, до участі у справі, в якості співвідповідача залучено АТ «Укрпошта». Ухвалою суду від 13 березня 2019 року закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено її до судового розгляду по суті. 26 грудня 2018 року від в.о. директора Черкаської дирекції ПАТ «Укрпошта» - Марченко О.С. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки Черкаська дирекція ПАТ «Укрпошта» не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом (філією) ПАТ «Укрпошта». Також зазначив, що при оформленні бланку про відправлення , позивач вказав адресу: м. Київ, вул. Хрещатик, буд . 12 А , яка не існує в мережі доставки Укрпошта (перелік адрес згідно зони обслуговування розміщений на офіційному сайті ПАТ «Укрпошта» , крім цього вказав неіснуючий номер телефону для SMS повідомлення, що підтверджується підписом позивача на накладній № 1800604492769 операції приймання відправлення, тому доставка відправлення та відправлення SMS повідомлення була неможливою. 14 січня 2019 року позивачем на адресу суду була надана відповідь на відзив. З даної відповіді вбачається, що позивач вважає, що твердження відповідача, є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, просив залучити до участі в справі в якості співвідповідача ПАТ «Укрпошта». В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Смоляр А.О. повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Грушевий Ю.В. заперечували повністю проти заявлених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що як вбачається з накладної № 1800604492769 від 18 вересня 2018 року [PERSON] на адресу комітету конкурсу «Талісман м. Києва», 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 12А направлено конкурсну роботу для участі в конкурсі «Талісман м. Києва». Вид відправлення: Укрпошта SmartBox S. Категорія відправлення: з оголош. цінністю. Тип доставки: склад-склад Кількість місць: 1 шт. Вага: 1 кг. Огляд: не дозволено. У разі невручення: повернути SMS відправнику про вручення. 16 жовтня 2018 року поштове відправлення було вручено [PERSON] з повідомленням «Повертається (досилається) по причині закінчення терміну зберігання». Також, згідно квитанцій від 18 вересня 2018 року ним сплачено 20 грн. та 33 грн. за пересилку та 6.00 грн. за повернення поштового відправлення. Вказані обставини сторонами не оспорюються і ними визнаються. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про потовий зв`язок» оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. У договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку. Договір про надання послуги поштового зв`язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами. Відповідно до ст. 18 цього Закону у разі неможливості вручити адресатам поштові відправлення (поштові перекази) вони повертаються відправникам. У разі неможливості вручити адресатам та відправникам поштові відправлення (поштові перекази) вони зберігаються в об`єктах поштового зв`язку протягом шести місяців з дня їх приймання. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, в обгрунтування заявлених вимог про відшкодування шкоди, завданих в результаті неналежного виконання відповідачем цих послуг, посилається на те, що діями відповідача йому завдано матеріальної шкоди в сумі 34262 грн., а саме: збитки, понесенні за пересилання в сумі 33 грн., збитки, понесені за доставку в сумі 20 грн., збитки, понесенні за повернення в сумі 6 грн., збитки, понесенні за купівлю та запис диску в сумі 52 грн., збитки, понесенні за виплату комп`ютерному художнику - дизайнеру [PERSON] в сумі 15505 грн., збитки на виплату йому середньої двомісячної заробітної плати в сумі 15505 грн., збитки, понесенні за придбання ліків в аптеці в сумі 981 грн., збитки, понесені за поїздку до м. Києва в сумі 2160 грн., моральна шкода в сумі 150000 грн., а також відповідач повинен відшкодувати йому упущену вигоду у в сумі 150000 грн., оскільки така винагорода передбачена в разі перемоги у конкурсі «Талісман м. Києва». Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди повиннім ати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони, як вже зазначалося вище. Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності потрібен повний склад правопорушення, що складається з чотирьох елементів (протиправність, шкода, причинний зв`язок, вина). За відсутності хоч би одного з цих елементів (крім випадків безвинної відповідальності) цивільна відповідальність не настає. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних ) зобов`язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору , тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною , а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Як встанволено в судовому засіданні, поштове відправлення було повернуто [PERSON] з повідомленням «Повертається (досилається) по причині закінчення терміну зберігання». Отже суд приходить до висновку, що позивачеві відповідачем надано послуги поштового зв`язку у повному обсязі, відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, а невручення рекомендованого поштового відправлення відбулось не з вини «Укрпошти», а тому відсутні підстави покладення на відповідача відповідальності за невручення поштового відправлення визначеному позивачем адресату. Повернення відправнику позивачу у справі поштового відправлення здійснено на підставі ст. 18 Закону України «Про поштовий зв`язок», якою встановлено відповідальність операторів та згідно якої у разі неможливості вручити адресатам поштові відправлення (поштові перекази) вони повертаються відправникам, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про поштовий зв`язок» та ст. 29 Правил надання послуг поштового зв`язку поштові відправлення належать відправникам до моменту вручення адресатам, якщо вони не вилучені відповідно до закону. Посилання позивача на те, що відповідач не доставив поштове відправлення відповідно до тарифу «Склад-Двері» є безпідставним та необгрунтованим, оскільки в накладній № 1800604492769 позивач власним підписом підтвердив надання йому послуг за тарифом «Склад-Склад». Крім цього, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено, що саме протиправними діями відповідача йому завдано матеріальної шкоди саме в такому розмірі. Так, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджують оплату позивачем послуг художника-дизайнера [PERSON] в сумі 15505 грн. З фіскальних чеків на придбання ліків не вбачається що вказані ліки придбані саме позивачем. Також з квитків на автобус не вбачається, що вони були придбані саме позивачем і з якою метою. У зв`язку з цим доводи [PERSON] щодо неякісності наданих йому поштових послуг та стягнення у зв`язку з цим матеріальної шкоди не можуть бути взятими до уваги. Що стосується стягнення упущено вимоги, то суд вважає за необхідне вказати на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, умислу або необережності, якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 3) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 липня 2011 року у справі № 51/250. Аналогічне положення міститься й у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі № 757/18979/14-ц від 28 березня 2018 року: «Зміст позовних вимог та встановлені судом обставини справи дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру упущеної вигоди виходив із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути йому завдані діями відповідача, які він вважає неправомірними. Водночас, доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. Ураховуючи наведене та виходячи із обставин, встановлених судом, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо недоведеності позивачем реального завдання йому збитків у вигляді упущеної вигоди у заявленій до стягнення сумі». А відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 553/2630/15-ц, розрахунки позивача є теоретичними, побудовані на припущеннях та можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії В постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Cуду від 08 лютого 2018 року по справі № 127/8094/14-ц, зазначається, що позивач, обґрунтовуючи суму збитків, вдався до припущення про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів за умови належного виконання зобов`язань. Позивачем не надано доказів того, що він реально міг отримати таку вигоду. Позивачем в судовому засіданні не надано реальних даних, що саме він міг стати переможцем конкурсу «Талісман м. Києва» та отримати грошову винагороду в сумі 150000 грн. Також суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, виходячи з наступного. Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодування особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували його моральні страждання, а також будь-яких доказів щодо порушення нормальних життєвих стосунків, пов`язаних саме з недоставкою поштового повідомлення та не надав він й жодного доказу на підтвердження причинного зв`язку між погіршенням стану свого здоров`я та можливими протиправними діями відповідачів. Суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не наведено обґрунтованих та належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, що не доставка поштового повідомлення сталося з вини відповідача, між завданою шкодою та діями відповідачів є причинний зв`язок і в зв`язку з цим йому була завдана матеріальна та моральна шкода. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного, ст.ст.22,23, 1166, 1167 ЦК України, Закону України «Про поштовий зв`язок»,

Outcome: dismissed