Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло, а саме: на квартиру по [ADDRESS] від 25 січня 2006 року, видане Дніпровською районною в місті Києві радою на ім`я громадянина [PERSON] ; визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири від 13.05.2016 року, укладений між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., зареєстрований у реєстрі за № 1238; визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири від 02.06.2016 року, укладений між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., зареєстрований у реєстрі за № 1434; скасувати реєстраційний запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); скасувати реєстраційний запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В.; скасувати реєстраційний запис № 14786556 від 02.06.2016 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. Позивач мотивує свої вимоги тим, що нею у порядку приватизації отримано Свідоцтво серії [NUMBER] від 07.04.2016 року про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Після отримання вказаного Свідоцтва, а саме: 01.06.2016 року до вказаної квартири прийшли невідомі позивачу особи та заявили, що вони є власниками цієї квартири тому вимагають її звільнити, у зв`язку з чим позивач звернулась до Печерського управління ГУ НП у м. Києві, і за цим фактом було відкрито кримінальне провадження. Наразі кримінальна справа за обвинуваченням у шахрайстві [PERSON] розглядається у Печерському районному суді м. Києва. Зокрема, було підроблено Свідоцтво про право власності на житло, а саме: на квартиру [ADDRESS] від 25.01.2006 року, нібито видане на ім`я [PERSON] , з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі. 13.05.2016 року з використанням підроблених документів, зокрема, свідоцтва про право власності на квартиру та підробленого паспорту [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Онопченко О.В. 02.06.2016 року був укладений ще один Договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Онопченко О.В. Таким чином, на підставі підробленого Свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2006 року, виданого на ім`я [PERSON] , 13.05.2016 року було укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , однак [PERSON] не підписував ані заяву на приватизацію квартири, ані договору купівлі-продажу квартири від 13.05.2016 року. Вказані обставини були встановлені в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні на підставі відповідних висновків експертів КНДІСЕ та показів осіб, допитаних в ході слідства. На підставі вищевикладеного та задля захисту права власності позивача на двічі незаконного продану належну позивачу квартиру, остання вимушена звернутися з даним позовом до суду. 11.06.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксани Володимирівни, третя особа: [PERSON] , про визнання недійсними правочинів та права власності на нерухоме майно, та постановлено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 96-99) 09.07.219 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Світним Г.Г. у встановлений законом строк подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник заперечує проти позову в повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити. (а.с. 150-153) 19.07.2019 року представником відповідача Київської міської ради - Шадурою А.М. у встановлений законом строк подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить вирішити спір на підставі матеріалів справи та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. У встановлений законом строк відповідачами Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією, [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. та третьою особою [PERSON] не подано до суду письмових заяв по суті позову та відзиву на позовну заяву, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. 05.08.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Світного Григорія Геннадійовича про розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, подане в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до Київської міської ради, Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксани Володимирівни, третя особа: [PERSON] , про визнання недійсними правочинів та права власності на нерухоме майно,- залишено без задоволення. 05.08.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Світного Григорія Геннадійовича про закриття провадження у справі в частині позовних вимог - залишено без задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.1 та ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що на підставі Ордеру на житлове приміщення від 24.09.1973 року двокімнатну квартиру [ADDRESS] надано у користування [PERSON] та його сім`ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] - онук. (а.с. 24-25, 63-65) 25.01.2006 року на ім`я [PERSON] Дніпровською районною у м. Києві радою видано Свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 17-18) 02.02.2016 року наказом № 26 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укладено Договір найму двокімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 27,90 кв.м. по [ADDRESS] з [PERSON] . (а.с. 26) 07.04.2016 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією видано Свідоцтво про право власності [NUMBER] , яким посвідчено право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . (а.с. 16) 13.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксаною Вікторівною, зареєстрований у реєстрі за № 1238, за яким [PERSON] передано у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . (а.с. 66-67) 02.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксаною Вікторівною, зареєстрований у реєстрі за № 1434, за яким [PERSON] передано у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 14786556. (а.с. 29, 71-72) 03.06.2016 року Печерським управлінням поліції Головного управління національної поліції у м. Києві внесено відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] з приводу підробки та використання підроблених правоустановчих документів на квартиру [ADDRESS] по [ADDRESS] . (а.с. 76) Згідно Листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.07.2016 року № 5146/43/4/103 відповідно до розпорядження Органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 43-178 від 07.04.2016 року оформлено Свідоцтво про право власності, яке посвідчує, що квартира загальною площею 44,90 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві власності [PERSON] . (а.с. 19, 20, 21, 22, 23) Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 15.07.2016 року квартира [ADDRESS] , на праві власності не зареєстрована. (а.с. 27) Згідно Листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.11.2016 року Орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не здійснював оформлення Свідоцтва про право власності на зазначену квартиру на ім`я [PERSON] . (а.с. 28) Згідно Висновку експерта від 27.09.2017 року, складеного Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, підпис від імені [PERSON] в оригіналі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 13.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1238, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. (а.с. 31-39) Згідно Висновку експертів від 24.11.2017 року, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відтиск гербової печатки від імені Дніпровської районної у місті Києві раді в наданому на дослідження Свідоцтві про право власності на житло № 68 від 25.01.2006 року, нанесений не тим кліше печатки, яким нанесені експериментальні зразки печатки Дніпровської районної у місті Києві ради, а іншим кліше з аналогічним змістом. (а.с. 48-65) Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з пунктом 6 Тимчасового положення про реєстрацію (в редакції, чинній станом на 25.01.2006 року) видача свідоцтва про право власності здійснюється органами місцевого самоврядування, державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти. БТІ можуть лише за дорученням вказаних органів проводити підготовку документів для видачі свідоцтв. Тобто свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто, як убачається з вказаної норми, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності, тобто права, яке вже мало виникнути до її проведення. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Дане положення кореспондується у п. 1, 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», відповідно до якого державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. (ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень») Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України,. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 236 Цивільного кодексу України, визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Судом встановлено, що складову предмету спору становлять вимоги позивача щодо визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житло, а саме: на квартиру по [ADDRESS] від 25 січня 2006 року, виданого Дніпровською районною в місті Києві радою на ім`я громадянина [PERSON] ; визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири від 13.05.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 1238; визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири від 02.06.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 1434; скасування реєстраційного запису про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] ; скасування реєстраційний запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В.; скасування реєстраційного запису № 14786556 від 02.06.2016 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. При цьому позивачем заявлено вказані вимоги, з підстав незаконного позбавлення позивача реалізації належного позивачу права власності на нерухоме майно, шляхом вчинення шахрайських дій з боку третіх осіб щодо відчуження цього майна на підставі підроблених документів про право власності на таке майно. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed