Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

02 червня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 20 листопада 2018 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. Тривалий час проживають окремо, не спілкуються. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та є недоцільним, тому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою суду від 07 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові, просила суд їх задовольнити. У зв`язку з неявкою відповідача, просила провести заочний розгляд справи. Також зазначила, що відповідач є громадянином Республіки Молдови та Румунії, а фактично проживає в Італії. Адреси місця проживання відповідача в Італії позивачка не знає. Відповідач одружений з іншою жінкою та має з нею спільну дитину. З відповідачем позивачка останній раз спілкувалась два роки тому. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом оголошення про виклик особи відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України. Ухвалою суду від 08 липня 2021 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Суд установив, що сторони зареєстрували шлюб 20 листопада 2018 року у Галицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франіквській області, актовий запис № 48, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 3). Від цього шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Відповідно до змісту позову спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Тривалий час проживають окремо. Зі слів позивачки відповідач проживає з іншою жінкою в Італії та має з нею спільну дитину. З відповідачем позивачка не спілкується, останній раз спілкувалась два роки тому. Збереження шлюбу суперечить її інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивачка позовні вимоги підтримує, просить не надавати терміну на примирення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України ( далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносинах, що є неприпустимим. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги, відповідач суду не надав. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини. Пасивна поведінка відповідача також свідчить про відсутність бажання зберегти шлюб. Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved