Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

у суд із позовною заявою про визнання частково не дійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку звернулася [PERSON] до [PERSON] та Петрівської сільської ради, третя особа Відділ у Козелецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у якій просить визнати рішення 12 сесії 24 скликання від 24 червня 2004 року Петрівської сільської ради частково недійсним: в частині виділення та передачі у власність [PERSON] половини земельної ділянки розміром 0,3155 га, розташованої біля житлового будинку з надвірними будівлями та визнати державний акт серії ЧН №108069 виданий 21 січня 2005 року Петрівською сільською радою на імя [PERSON] частково недійсним в частині права власності на половину земельної ділянки площею 0,3155 га, кадастровий номер 7422088000:01:001:0329, розташованої біля житлового будинку з надвірними будівлями в с.Петрівське вул. Запорізька Козелецького району Чернігівської області. Свої вимоги позивачка мотивує ти, що їй на праві власності належить ? частка житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в с. Петрівське вул. Запорізька № 29 Козелецького району, як на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON]. Інша ? частина домоволодіння належить відповідачу [PERSON]. Рішенням Козелецького районного суду від 29 грудня 2015 року дане домоволодіння було реально розподілене між власниками. Оскаржуваним рішенням [PERSON] були передані у власність земельна ділянка площею 0,90 га для ведення особистого селянського господарства, в тому числі і земельна ділянка площею 0,3155 га, яка розташована біля володіння. На підставі даного рішення Петрівською сільською радою було видано [PERSON] державний акт серії ЧН №108069 про право приватної власності на 4 земельні ділянки, загальним розміром 0,8946 га, в тому числі і на присадибну земельну ділянку площею 0,3155 га. В подальшому [PERSON] подарувала відповідачу у справі [PERSON] вищевказані земельні ділянки, після чого останні отримав Державний акт на правло власності на земельну ділянку площею 0,3155 серії ЯА №406288. На даний час належна позивачці частина домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві власності відповідачу, який чинить їй перешкоди в користуванні власністю. Для захисту свої прав та інтересів позивачка вимушена звернутися до суду. В процесі розгляду даної справи відділ Держгеокадастру у Козелецькому району, який є третьою особою у справі, був ліквідований, тому до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог було залучено Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги повністю підтримали. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечив проти позовних вимог, пояснивши, що законодавством не передбачено можливості визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування про надання громадянину земельної ділянки у власність та частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Оскаржуване позивачем рішення було прийнято Петрівською сільською радою у законний спосіб, в межах наданих повноважень та оскаржуваний державний акт був виданий без порушень чинного законодавства, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім цього представник позивача у судовому засіданні підтримав заяву відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності до вимог відповідача. Представник третьої особи у судовому засіданні вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки оскаржуване рішення було прийняте органом місцевого самоврядування у законний спосіб та державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий згідно діючого законодавства. Тому підстав для задоволення позову не вбачає. Представник відповідача [PERSON] сільської ради у судове засідання, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Під час розгляду справи були встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини: [PERSON] помер 29 лютого1992 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ІІ-ЕЛ №447590. [PERSON] померла 22 лютого 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ №080849. Рішенням № 6 виконавчого комітету Петрівської сільської ради від 22 вересня 1994 року було надано [PERSON] земельну ділянку площею 0,50 га для ведення особистого підсобного господарства. Рішенням № 48 виконавчого комітету Петрівської сільської ради від 23 вересня 1993 року було передано безоплатно у приватну власність [PERSON] 0,54 га. Рішенням 12 сесії Петрівської сільської ради 24 скликання від 24 червня 2004 року було передано безкоштовно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,90 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЧН №108069 [PERSON] на підставі рішення 12 серсії 24 скликання Петрівської сільської ради від 24 червня 2004 року є власником земельної ділянки площею 0,8946 га у межах згідно з планом, яка розташована на території с. Петрівське Козелецького району Чернігівської області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до довідки Петрівської сільської ради № 66 від 23.03.2017 року житловий будинок, який розташований в с.Петрівське по вул. Запорізька №29 Козелецького району відноситься до категорії колгоспних дворів і станом на 15.04.1991 року проживали і були зареєстровані: [PERSON] (помер 29.02.1992 року) та [PERSON] (померла 22.02.2008 року). Згідно договору дарування від 1 червня 2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 2063, [PERSON] отримав у дар від [PERSON] земельну ділянку площею 0,8946 га в межах згідно з планом, яка розташована на території села Петрівське Козелецького району Чернігівської області, надану для ведення особистого селянського господарства, - без зміни цільового призначення земельної ділянки та ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться: с. Петрівське Козелецького району Чернігівської області, вулиця Запорізька, 29. Як виходить із змісту договору дарування, земельна ділянка належить дарувальнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧН №108069, виданого 21 січня 2005 року Петрівською сільською радою Козелецького району Чернігівської області на підставі рішення 12 сесії 24 скликання від 24 червня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010585400009. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯА №406288 виданого 16 серпня 2005 року [PERSON] на підставі договору дарування від 1 червня 2005 року серії ВСВ №644784 зареєстрованого в реєстрі № 2063 є власником земельної ділянки площею 0,3155 га в межах згідно з планом, яка розташована в с.Петрівське вул. Запорізька, 29 Козелецького району Чернігівської області. Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 липня 2008 року за [PERSON] було визнано право власності на іншу ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Петрівське, вул. Запорізька, 29 Козелецького району Чернігівської області. Згідно довідки КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради садибний будинок за адресою: с.Петрівське вул. Запорізька № 29 належить: -? частка [PERSON] (Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Козелецького райнотокругу 01.06.2005 р. р№2063. В КП «Ніжинське МБТІ» зареєстровано 09.05.2005 р. за р№ 169 в книзі №2; - ? частка [PERSON] (Рішення Козелецького районного суду від 01.07.2008 року. В КП «Ніжинське МБТІ» зареєстровано 27.08.2008 р. за р№169 в книзі №2. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2015 року житловий будинок та надвірні споруди за адресою с. Петрівське, вул. Запорізька, б. 29 Козелецького району Чернігівської області було реально розподілено між власниками [PERSON] до [PERSON]. При цьому відмовлено у поділі земельної ділянки площею 0,3155 га у межах згідно з планом, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за вищевказаною адресою (Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №406288) з мотивів правомірності та законності підстав набуття [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Відділ у Козелецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області, про визнання частково не дійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку задоволенню не підлягають виходячи з наступного: відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10, ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України передбачують, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. \~ Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до вимог ст. 81 ч. 1 п. б Земельного кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 6 статті 118 Кодексу передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходження земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно із ч. 7 вказаної статті районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Як встановлено в судовому засіданні, за заявою [PERSON] рішенням 12 сесії Петрівської сільської ради 24 скликання від 24 червня 2004 року їй було передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,90 га для ведення особистого селянського господарства на підставі розробленої технічної документації. Із плану зовнішніх меж земельної ділянки, наданої [PERSON] вбачається, вона складається із сіножаті, ріллі, саду та господарського двору, що відповідає її цільовому призначенню. [PERSON] на час отримання у власність вищевказаної земельної ділянки у домоволодінні, що знаходиться в с. Петрівське вул. Запорізька №29 Козелецького району Чернігівської області проживала одна. [PERSON], який станом на 15.04.1991 року входив також до складу даного домоволодіння, яке відноситься до колгоспних дворів, помер 29.02.1992 року, тобто ще до набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку. Позивач [PERSON] у 1992 році фактично вступила в управління спадковим майном після смерті батька [PERSON] При цьому право власності на спадкове майно, а саме ? частину домоволодіння, розташованого знаходиться в с. Петрівське вул. Запорізька №29 Козелецького району Чернігівської області, визнано за [PERSON] рішенням Козелецького районного суду 01.07.2008 року та зареєстровано в КП «Ніжинське МБТІ» 27.08.2008 року. Аналізуючи встановлені факти у судовому засіданні, суд доходить висновку, що [PERSON] були здійснені усі передбачені законодавством дії, спрямовані на отримання спірної земельної ділянки у власність та її документальне оформлення. При цьому отримання у власність [PERSON] спірної земельної ділянки жодним чином не порушували права інших осіб. Петрівська сільська рада Козелецького району під час прийняття рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки діяла у межах наданих повноважень та у спосіб визначений законом. Зазначення у оскаржуваному рішенні Петрівської сільської ради від 24.06.2004 року прізвища [PERSON] замість [PERSON], суд розцінює як друкарську помилку, яку було виправлено в ході виготовлення технічної документації та виготовлення державного акта на праву власності на земельну ділянку. А отже суд доходить висновку про те, що оскаржуване рішення Петрівської сільської ради 12 сесії 24 скликання від 24 червня 2004 року - відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до правової позиції, визначеної у постанові Верховного Суду України від 23.10.2013 у справі № 6-93цс13, право, посвідчене державним актом на право власності на землю, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, а тому з огляду на приписи ч. 1 ст.16 ЦК України та ст. 152 Земельного кодексу України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей акт не визнано недійсним (незаконним) у встановленому законом порядку. У звязку з вищевикладеним, підстави визнання частково недійсним Державного акту серії ЧН 108069 виданого 21 січня 2005 року Петрівською сільською радою на імя [PERSON] відсутні. Така вимога позивача є похідною від вимог щодо вирішення питання щодо визнання недійсним рішення про передачу безкоштовно земельної ділянки. Суд також зазначає, що законодавством не передбачено визнання частково недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку, про що просить позивач. З приводу заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист порушеного права судом. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України встановлює, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатись про порушення свого права. Таким чином для визначення моменту виникнення права на позов є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про такі порушення) моменти. За змістом ст.261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її права. Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 29.10.2014р. у справі № 6-152цс14, яка згідно вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами. Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Під час розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння, визнання договору дарування частково недійсним і поділ земельної ділянки, треті особи Петрівська сільська рада Козелецького району Чернігівської області, Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області, апеляційним судом Чернігівської області було встановлено, що [PERSON] про порушене її право дізналася в 2013 році під час розгляду справи за її позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину земельної ділянки. Вказані доводи ніким не спростовані. Вищевказані обставини встановлені ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24 лютого 2016 року, тому доказуванню не підлягають при розгляді даної справи у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що об'єктивно про факт порушення своїх прав позивач [PERSON] довідалася у 2013 році під час розгляду справи за її позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину земельної ділянки. Рішення вищевказаній справі було ухвалено 21 травня 2013 року. При цьому до суду із даним позовом [PERSON] звернулася лише 20 квітня 2017 року, тобто після спливу позовної давності. Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності пропуску строку позовної давності, більш того позивачем взагалі не порушувалося питання про поновлення строків позовної давності. На підставі викладеного, оскільки відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, а судом встановлено, що строки позовної давності позивачем пропущені без поважних причин, суд дійшов до висновку про необхідність застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог [PERSON], у звязку з чим відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed