Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічне акціонерне товариство Енергетична компанія „Херсонобленерго" в особі Новокаховського РЕЗ і ЕМ про визнання угоди недійсною, посилаючи на те, що між ним та відповідачем укладено договір на постачання електричної енергії. В 2009 році він був відключений від енергопостачання через неодноразові порушення ПКЕЕ. В січні 2012 року позивач звернувся до відповідача з проханням укласти угоду про реструктуризацію боргу по електричній енергії. 19.01.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про реструктуризацію на суму 6289,87 гривень на 24 місяці. В лютому 2012 року йому зателефонував начальник абонентської служби, щоб приїхати до Бериславського РЕЗ І ЕМ для вирішення питання так як знайшли ще один акт про порушення ПКЕЕ. 24.02.2014 року він приїхав до РЕЗ і ЕМ, де було укладено іншу угоду про реструктуризацію, і йому було повідомлено, що перша угода скасована і треба платити по другій угоді. 24.01.2015 року позивач звернувся до РЕЗ і ЕМ, надав їм квитанції про оплату енергопостачання, а йому повідомили, що угода від 19.01.2012 року дійсна і йому треба погашати борг. Просить визнати угоду про реструктуризацію від 19.01.2012 року недійсною, стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 800,00 гривень за надання юридичної допомоги та судовий збір в сумі 243,60 гривень. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав з підстав зазначених у позовній заяві. Просив визнати угоду про реструктуризацію від 19.01.2012 року недійсною, стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 800,00 гривень за надання юридичної допомоги та судовий збір в сумі 243,60 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення, просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у заперечення. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази . З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває з Новокаховським РЕЗ і ЕМ (правонаступник Бериславського РЕЗ і ЕМ) в договірних відносинах та має особовий рахунок на сплату енергопостачання [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст.ст. 24-27 ЗУ «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМУ від 26.07.1999 року №1357 та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року №562. Частиною 4 ст.26 Закону України „Про електроенергетику" передбачається, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил. Відповідно до п. 53 Правил у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем ПКЕЕ, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. На підставі акта енергопостачальник має право відключити споживача від електропостачання ( у випадках, передбачених п.35 Правил), а також визначити величину збитків, завданих протиправними діями споживача, що у даному випадку було зроблено. Акти про порушення ПКЕЕН є відповідними доказами порушення [PERSON] Правил користування електричною енергією для населення 19.01.2012 року [PERSON] звернувся до Бериславського РЕЗ і ЕМ з заявою надати дозвіл на укладення угоди про реструктуризацію на оплату суми заборгованості в зв'язку з скрутним матеріальним становищем. Між сторонами 19.01.2012 року було укладено угоду №244 про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості, відповідно до якої встановлено, що [PERSON] зобов'язується у строк 24 місяці погашати заборгованість за спожиті 17263 кВт, в сумі 6289,87 гривень, сплачуючи щомісяця до 10 числа 247,39 гривень, окрім заборгованості [PERSON] зобов'язаний сплачувати щомісяця поточні рахунки за спожиту електроенергії згідно показань електролічильника. РЕЗ і ЕМ в свою чергу зобов'язується контролювати надходження коштів на особистий рахунок абонента, при припиненні надходжень коштів по заборгованості, РЕЗ і ЕМ негайно відключають абонента від електромережі та подають позов до суду про стягнення суми заборгованості (а.с. 4). З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2012 року боргове зобов'язання №244 було підписано сторонами по справі та [PERSON] в цей же день було сплачено частину заборгованості в сумі 600,00 гривень. 24.02.2012 року [PERSON] вдруге звернувся до відповідача з заявою укласти договір про реструктуризацію боргу в зв'язку з скрутним матеріальним становищем. Між сторонами 24.02.2012 року було укладено угоду №249 про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості, відповідно до якої встановлено, що [PERSON] зобов'язується у строк 27 місяці погашати заборгованість за спожиті 29705 кВт, в сумі 6683,63 гривень, сплачуючи щомісяця до 10 числа 247,39 гривень, окрім заборгованості [PERSON] зобов'язаний сплачувати щомісяця поточні рахунки за спожиту електроенергії згідно показань електролічильника. РЕЗ і ЕМ в свою чергу зобов'язується контролювати надходження коштів на особистий рахунок абонента, при припиненні надходжень коштів по заборгованості, РЕЗ і ЕМ негайно відключають абонента від електромережі та подають позов до суду про стягнення суми заборгованості (а.с. 4). Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, що передбачено ч.2 ст. 11 ЦК України. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Оскільки законом не встановлена форма договору реструктуризації боргу за електропостачання, то сторони мають право діяти у відповідності зі ст. 6 ЦК України, яка передбачає, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідають загальним началам цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів справи вбачається, що договір про реструктуризацію було підписано сторонами та частина суми по договору №244, як зазначалось вище, була сплачена [PERSON] в день укладення вказаного договору, що свідчить про те, що позивач погодилася з умовами договору. У ч. ч. 1-4 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Посилання позивача на ч.3 ст. 203 ЦК України є необґрунтованими оскільки позивачем особисто була подана заява про укладення з ним спірного договору, підписано особисто цей договір, з чого випливає його вільне волевиявлення на укладення даної угоди. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Дійсність, законність угоди що оспорюється, її відповідність вільному волевиявленню позивача, усвідомлення ним правових наслідків при укладенні угоди, також підтверджується частковою сплатою боргу на виконання умов договору вже після укладення договору. 05.12.2014 року позивачем був здійснений останній платіж в сумі 247,39 гривень по угоді №244 від 19.01.2012 року та розпочато виплати по другій угоді (угода №249 від 24.02.2012 року). Станом на 10.02.2015 року залишок заборгованості по угоді №249 від 24.02.2012 року складає - 6040,81 гривень. З сукупності зібраних доказів у справі вбачається, що незаконні дії у відношенні позивача не здійснювалися, позивача не спонукали писати заяви про необхідність укладення договору щодо реструктуризації заборгованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, позовні вимоги [PERSON] належними і допустимим доказами не підтверджено, натомість, зазначені обставини вказують на необґрунтованість таких тверджень. З такими твердженнями позивача суд погодитись не може. Отже, вимоги, встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, в момент укладення оспорюваного договору сторонами порушено не було, а тому в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі, в тому числі і в частині стягнення грошових коштів, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про визнання правочину недійсним. Статтею 88 ч.1 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних в розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом справи належить віднести у тому числі і витрати на правову допомогу. Не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження таких витрат, а також у судовому засіданні не приймав участь адвокат. За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: dismissed