Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

У січні 2021 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , просить визнати виконавчий напис № 26566 від 08.09.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 14 968,89 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис № 26566 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 14 968,89 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, так як вчинений нотаріусом на заяві (кредитному договорі), який нотаріально не посвідчений, що суперечить Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. Також позивач посилається на те, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчими написами, чим порушено норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а також те, що у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. Позивач вказує і про те, що доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні йому не надавалось. 12.01.2021 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису. 15.01.2021 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження, якою встановлено процесуальні строки подання заяв по суті справи, а також в порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано від Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. належним чином засвідчені копії документів, на підставі, яких було вчинено виконавчий напис №26566 від 08.09.2020 року. 01.04.2021 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було повторно витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 26566 від 08.09.2020 року. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає. В судове засідання представник відповідача та треті особи не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не сповістили. Відповідач відзиву на позов не надав, треті особи також не скористались своїм правом на надання пояснень чи заперечень. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 04.10.2013 року позивачем було підписано Заяву № 002-07013-041013, відповідно до якої Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відкриває позивачу поточний рахунок та 1.3. Встановлює ліміт Кредитної лінії на Рахунку у сумі та на строк, відповідно до умов, визначених у пунктах 2.3 та 2.4 Частини 2 цієї Пропозиції. Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 та 2.4 Частини 2 Заяви № 002-07013-041013, було встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок), строк Ліміту Кредитної лінії встановлено на 364 календарних дня. 27.10.2020 року позивачу на адресу проживання надійшов лист від приватного виконавця Клітченко О.А., в якому містилися супровідний лист від 21.10.2020 року та постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2020 року № 63356121 про примусове виконання виконавчого напису № 26566, виданого 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. Вищезазначену постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 63356121 від 21.10.2020 року про примусове виконання виконавчого напису № 26566, виданого 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було оскаржено позивачем до Запорізького окружного адміністративного суду. На момент прийняття цього рішення, розгляд справи у Запорізькому окружному адміністративному суді триває. До відзиву на позов у вказаній адміністративній справі, приватний виконавець надав копії заяви стягувача про примусове виконання рішення та копію самого виконавчого напису № 26566 від 08.09.2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. Відповідно до виконавчого напису, з позивача стягнуто в безспірному порядку заборгованість на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» за період з 11.08.2020 року по 17.08.2020 року за Кредитним договором 002-07013-041013 від 04.10.2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 14 968,89 грн. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 89 копійок), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 11 444,96 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 3023,93 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача в розмірі 500,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. З досліджених доказів вбачається, що для вчинення виконавчих написів ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» було надано приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Гораю О.С. копію Заяви № 002-07013-041013 від 04.10.2013 р. У виконавчому написі є посилання на Договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами 395/К від 20.04.2018 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», а також на Договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА від 11.08.2020 року, відповідно до якого правонаступником усіх прав та обов`язків Банку та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд». Проте ні відповідачем, ні третіми особами не надано жодного доказу на підтвердження вказаного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 8 ст. 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Звертаючись в суд з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено на борговому документі Заяві (кредитному договорі), який нотаріально не посвідчений, що суперечить Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172, а також на те, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом "Про нотаріат" (надалі Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (надалі «Порядок»). Відповідно до ст. 34 Закону «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: п. 19) вчиняють виконавчі написи. Як передбачено ст. 87 Закону «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (надалі «Перелік»). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином нотаріуси, після внесення таких змін, до 22.02.2017 року отримали право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах. Для одержання виконавчого напису кредитор мали би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин на підставі оригіналу кредитного договору виключена з Переліку (№ 1172-99-п) та є протиправною. Відповідно до п. 1 Переліку, для одержання виконавчого напису надаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість заява № 002-07013-041013 від 04.10.2013 року, яка додана до заяви про примусове виконання, не посвідчена нотаріально. В оскаржуваному виконавчому написі відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності. Саме по собі посилання заявника у його заяві нотаріусу на те, що заборгованість стягується за період з 11.08.2020 року по 17.08.2020 року, не є документом, який доводить вказані обставини. В порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом не дотримано також вимоги закону щодо можливості вчинити виконавчий напис лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно Заяви № 002-07013-041013 від 04.10.2013 року, а саме п. 1.3., Клієнт пропонує (надає оферту) Банку встановити ліміт Кредитної лінії на Рахунку у сумі та на строк, відповідно до умов, визначених у пунктах 2.3 та 2.4 частини 2 цієї Пропозиції. Відповідно до пунктів 2.3 та 2.4 частини 2 Заяви № 002-07013-041013, ліміт кредитної лінії 15 000,00 грн., строк Ліміту Кредитної лінії: 364 (календарних) дні. Тобто строк ліміту в 364 дні закінчився 03.10.2014 року. Жодних додаткових угод не укладалось. Натомість виконавчий напис № 26566 зроблено 08.09.2020 року, тобто порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат» і поза межами строку давності, визначеного ЦК України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» визначив, що належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні бухгалтерські документи (документи первинного бухгалтерського обліку), такими документами є документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Проте у виконавчому написі взагалі не зазначено чим підтверджена заборгованість позивача, на підставі яких документів його здійснено, не підтверджено його безспірність, що є порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.93 (із змінами та доповненнями). Отже відсутні жодні докази того, що при вчиненні вказаного виконавчого напису нотаріус отримував від сторін первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції про сплату передбачених кредитним договором платежів тощо). Таким чином, відповідачем не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а нотаріусом на даний недолік не звернуто увагу і в порушення вимог закону вчинено виконавчий напис при відсутності вказаного необхідного документу (виписки з рахунку) чи іншого документу, який би був рівнозначний вказаному і доказував би безспірність заборгованості, її розмір та безспірність її стягнення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення: судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 840,80 грн., сплачений позивачем за подання позову до суду; судовий збір у розмірі 420,80 грн., сплачений позивачем за подання до суду заяви про забезпечення позову, а всього на загальну суму 1261,60 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved