Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] до ГУПФУ України у Донецькій області з позовом про відшкодування моральної шкоди, який обґрунтований наступним. Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ України у Донецькій області. З 25.06.2019 року йому призначена пенсія, як особі з інвалідністю, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Однак, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 25.06.2019 року та по 31.12.2019 року, відповідач без будь - яких законних підстав пенсію позивачу не виплачував. Внаслідок бездіяльності відповідача виникла заборгованість у розмірі 41525,14 грн. Протягом 2020 року дана заборгованість так і не була виплачена, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до Донецького окружного адміністративного суду з відповідним позовом. Лише після прийняття рішення на його користь, 05.03.2021 року Головним управлінням ПФУ у Донецькій області заборгованість була виплачена. Зазначає. що через те, що у період з 25.06.2019 року по 31.12.2019 року він перебував без будь - яких коштів для життя і існування, чим були порушені його права, передбачені Конституцією України. Лише завдяки своїм родичам, які його підтримували і годували, він мав можливість жити та існувати. 25.03.2021 року він звернувся з заявою до Головного управління ПФУ у Донецькій області, в якій просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду, яка проявилася у стражданнях, голодуванні, болі, постійних хвилюваннях, підвищенні артеріального тику, неможливості забезпечувати себе продуктами харчування та медикаментами, постійними проханнями близьких родичів про фінансову допомогу задля виживання через те, що з 25.06.2019 року по 31.12.2019 року йому не виплачували пенсію. Проте на свою заяву отримав відмову. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Поведінка відповідача вже визнана судом протиправною. За загальним правилом, шкода, завдана посадовими особами під час виконання трудових (службових) обов`язків відшкодовується юридичною особою (роботодавцем), в якій працюють такі працівники, що заподіяли шкоду іншим особам. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 41525,14 грн., тобто у розмірі, рівнозначному суми боргу. Просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 41525,14 грн. Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного Фонду України у Донецькій області - наданий відзив на дану позовну заяву, в якому заперечують правомірність позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свою позицію наступним. 09 жовтня 2019 року Головним управлінням отримано від Головного управління Національної гвардії України заяву про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 11 листопада 2019 року Головним управління отримано оригінал довідки МСЕК № ААБ 065509 від 29 серпня 2019року, яка є обов`язковою для призначення пенсії. Пенсію позивачу призначено 13 листопада 2019 року. Крім того, згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25 березня 2019 року позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі заяви позивача Головним управлінням направлений запит до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області про підтвердження фактичного місця проживання. Після отримання інформації про підтвердження фактичного місця проживання, виплату розпочато з 01 січня 2020 року. Таким чином, посилання позивача на несвоєчасність призначення та виплати пенсії є непоґрунтованими. Пенсія позивачу призначена своєчасно після надходження всіх необхідних документів. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі № 200/11838/20-а зобов`язано Головне управління виплатити позивачу заборгованість з пенсії у розмірі 41525,14 грн. Головним управлінням 02 березня 2021 року повивачу разом з основною пенсією за березень 2021 року виплачена заборгованість з пенсії за період з 25 червня 2019 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 41525,14 грн. (до набуття вказаним рішенням чинності). Крім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі № 200/3936/21 відмовлено позивачу в задоволенні позову щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу та зазначено про правомірність дій Головного управління в частині виплати пенсії. Крім того, зазначають, що відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виходячи з роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, доведенню у даній цивільній справі підлягають наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини заподіювача. Проте, позивачем не надано належних доказів на підтвердження заподіяння йому сильних душевних страждань, завдання шкоди здоров`ю чи інших витрат немайнового характеру. Також, зазначають, що відповідно до ст. 8 Закону № 2262 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок Державного бюджету України. Відповідно до ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь - які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом про Державний бюджет. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, є порушенням бюджетного законодавства. В задоволенні позову [PERSON] просять відмовити повністю. Дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. З 25.06.2019 року йому призначені пенсія, як особі з інвалідністю відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Дана обставина відповідачем не заперечується. Відповідно до довідки про доходи пенсіонера [PERSON] , пенсія останньому виплачується з 01.01.2020 року. При цьому, станом на 01.01.2020 року позивачу відповідачем нарахована заборгованість у розмірі 41525 грн. 14 коп., яка фактично виплачена у березні 2021 року. Вказана заборгованість [PERSON] виплачена на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року (справа № 200/11838/20-а), яким задоволена позовна заява [PERSON] Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, визнана протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області за наслідком якої виникла заборгованість з виплати пенсії [PERSON] ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області виплатити [PERSON] заборгованість з пенсії у розмірі 41525,14 грн. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною другою п.5 ППВСУ від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; вини останнього в її заподіянні. Вищевказані складові є необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності. Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ч. 1 ст. 1167 України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, що передбачено ст. 1173 ЦК України. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Підставами для виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до статті 1173 ЦК України є наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, і ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту спричинення йому моральних страждань внаслідок несвоєчасної виплати заборгованості з призначеної йому пенсії, зокрема на підтвердження погіршення його стану здоров`я, необхідності звертатися до родичів з проханням про фінансову допомогу, тощо. Крім того, суд враховує, що позивач вже відновив свої права та законні інтереси шляхом звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області та стягнення заборгованості з виплати пенсії у розмірі 41525,14 грн. Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed