overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] та в якій зареєстрований її син [PERSON]. Посилаючись на відсутність відповідача за місцем реєстрації з 2009 року, позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач підтримала заявлений нею позов та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом розміщення відповідного оголошення у засобах масової інформації (пресі), тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та провести по справі заочний розгляд відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується даними копій технічного паспорту та договорів дарування частини житлового будинку (а.с. 7-15). Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою з 31.10.2009 року, що вбачається з довідки КП ЖЕК № 1 від 17.04.2015 року № 1113 (а.с. 4). Допитані в судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації більше ніж два роки. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік, тому вимоги позовної заяви про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

у травні 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07.08.1993 року, актовий запис № 21. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, між ними постійно виникають сварки, шлюбні відносини не підтримують із травня 2014 року.\~У зв'язку з наведеним позивач просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. У судове засідання зявився представник позивача [PERSON]- [PERSON], який позов підтримав, просить його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: судом установлено, що 07.08.1993 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що Артеміською селищною радою Чутівського району Полтавської області зроблено актовий запис № 21. Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КЕ № 339680, виданого 07.08.1993 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають повнолітного сина [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу -шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, вони мають різні характери та погляди на життя, шлюбні відносини не підтримують, що свідчить про те, що сторони втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, сімя фактично розпалася, подальше спільне життя суперечитиме їх інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити прізвище "Кашуба". Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 243,6 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

У травні 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказують, що 28.11.2010 року помер їх батько і дід [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Кобеляки по вул. Пушкіна, 2/19 Полтавської області. Вони є спадкоємцями за законом. Однак, оформити у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки в договорі купівлі-продажу вказано, що померлий [PERSON] за життя придбав квартиру, яка становить 1/2 частки житлового будинку, а так як квартира та житловий будинок являються різними типами нерухомого майна, немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Позивачі прохали суд визнати за ними в порядку спадкування право власності за законом на спадкове майно. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявилися, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали повністю. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України "право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів». Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України " право власності припиняється у разі смерті власника» . Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України «внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини». З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2010 року помер [PERSON] (а.с. 4). Позивачі є спадкоємцями за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвами про розлучення (а.с. 13, 18, 19, 22-24, 28). Згідно довідки Кобеляцької міської ради [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня своєї смерті в м. Кобеляки по вул. Пушкіна, 2/19 Полтавської області (а.с.10). Позивачі прийняли спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Державний нотаріус постпновою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки позивачі є спадкоємцями за законом, то за ними необхідно визнати право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

У травні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що 17.06.2008 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Гайове по вул. Шевченка, 37 Кобеляцького району Полтавської області. Вона є спадкоємцем за заповітом. Однак, оформити у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки відсутні первинна реєстрація та правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивачка прохала суд визнати за нею в порядку спадкування право власності за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України «право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів». Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України» право власності припиняється у разі смерті власника». З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2008 року померла [PERSON] (а.с. 4). Позивачка є спадкоємицею за заповітом (а.с.11). Згідно довідки [PERSON] сільської ради за померлою [PERSON] значиться та зареєстрований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Гайове по вул. Шевченка, 37 Кобеляцького району Полтавської області, 1960 року побудови ( а.с. 10), однак свідоцтво про право власності та первинна реєстрація права власності відсутні. Згідно довідки КП"Кобеляцьке БТІ" нерухоме майно за [PERSON] не зареєстроване ( а.с.9) Позивачка прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори( а.с.12) Оскільки спадкодовцеві [PERSON] належав на праві власності житловий будинок, державна реєстрація права власності на який не здійснена, позивачка є спадкоємицею за заповітом, то за нею необхідно визнати право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У травні 2016 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 41 795,16 грн. та судовий збір - 1218,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, судом отримана заява про слухання справи у його відсутність, згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 10 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого, відповідно до договору факторингу, є Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" і [PERSON] укладений кредитний договір № 2007168660, за яким позичальник надав відповідачу в кредит в сумі 33 179,00 грн. з розміром процентної ставки 15 % річних. Позичальник зобов'язався повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати інші зобов'язання не пізніше 10 грудня 2018 року . З договором факторингу, укладеним 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», до останнього перейшло право вимоги за Кредитним договором № 2007168660, укладеним з [PERSON] Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. За розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2007168660 станом на 18 серпня 2015 р. становить 41 795,16 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 32414,93 грн., за відсотками - 4 207,29 грн., комісія - 5172,94 грн. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком пред'явлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, а саме в сумі: 41 795,16 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1218,00 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому вказує, що з відповідачкою знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 07.04.2012 року, шлюб зареєстровано Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції під актовим записом № 59. З відповідачем від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя з відповідачкою не склалося, на даний час проживають окремо з липня 2015 року, сімя фактично розпалась. За таких обставинах позивач вважає неможливим збереження сімї. Просить розірвати шлюб з відповідачкою. В судове засідання позивач не зявився, надіслав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі 07.04.2012 року уклали шлюб, зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції під актовим записом № 59, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС № 110976. Від шлюбу дітей не мають. Частина 1 ст. 110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, але шлюбні відносини фактично припинені, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити, так як при тих відносинах, що склалися між подружжям, збереження сімї неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 10 червня 2006 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися з травня 2015 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просив розірвати шлюб. У судове засідання позивач не з"явився, надав суду заява, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання не з"явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що вона позов визнає у повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 10 червня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 10 червня 2006 року актовий запис № 974 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с. 5-6). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з травня 2015 року, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Спір щодо місця проживання [PERSON] та [PERSON] відсутній. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя неможливе, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 травня 2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач посилається на те, що суд не мав законних підстав для ухвалення у справі заочного рішення, та вказує, що спірний автомобіль не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбаний за особисті кошти відповідача. З цих підстав, заявник просив переглянути заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 травня 2016 року, за наслідками перегляду скасувати вказане судове рішення та призначити справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 травня 2016 року позов [PERSON] задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]: автомобіль марки "AUDI", д.р.н. [NUMBER], вартістю 122229 грн., проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у сумі 61114,50 грн. замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль. Вирішено питання про розподіл судових витрат. За приписами ст. 228 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Однак, докази, на які посилається заявник, зокрема, в частині режиму права власності на спірне майно, можуть мати істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 травня 2016 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

у травні 2016 року [PERSON] звернулася у суд із заявою про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна. В обгрунтування заяви посилається на те, що [INFO] року у неї народилася донька - [PERSON], яка з дитинства проживає разом з заявником і страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, у зв"язку з чим вона неодноразово лікувалася у різних психіатричних закладах, однак стан її психічного здоров"я з часом тільки погіршувався і 01 квітня 2012 року її було визнано інвалідом 1 групи. В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву та просила суд задовольнити заяву, зазначивши, що внаслідок хронічного психічного розладу її донька не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Представник органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зава підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON], [INFO], інвалід І групи, страждає на психічне захворювання, мешкає за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту судово-психіатричного експерта № 533 від 14 липня 2016 року, складеного Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді важкої розумової відсталості з аутизмом (F72 - згідно МКХ - 10) і за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 26) Заявник [PERSON] просить призначити її опікуном доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 39 ч. 1 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст. 41 ч. 1 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст. 58 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що [PERSON] страждає психічною хворобою, внаслідок чого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає необхідним визнати її недієздатною, у зв'язку з чим встановити над нею опіку, призначивши опікуном останньої її маму [PERSON]

Outcome: approved