Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивач на праві приватної власності належить вищевказана квартира, у якій зареєстровано відповідача. Відповідач є рідним братом [PERSON] та з травня 2020 року не проживає за місцем реєстрації. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири, в якій зареєстрований та добровільно знятися з реєстрації не бажає. Ухвалою суду від 26 липня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У судове засідання позивачі не з`явилися. Від їх представника, адвоката Бірюкової С.А. надійшла письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. Суд ухвалює провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст.280-282 ЦПК України. Допитані у судовому засіданні сусіди позивачів [PERSON] та [PERSON] показали суду, що ніколи не бачили відповідача за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] . Заслухавши показання свідків, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з висновків, наведених нижче. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 06 червня 2006 року, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Павлоградської міської ради. Згідно довідки від 19.07.2021 № 1455, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За приписами частини другої статті 405 Цивільного кодексу України, на яку в позовних вимогах посилався позивач, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В підтвердження того, що відповідач з травня 2020 року не проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання, позивачі додали до позовної заяви довідку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Орбіта-5» від 09 липня 2021 року вих. № 02/18. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначене узгоджується з правова позицією у справі № 6-709цс16. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірне житло набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільно з власниками житла не проживає, спільним побутом не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивачів підтверджуються наданими доказами, при цьому є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що позов підлягає повному задоволенню, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved