Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (далі ПАТ «Запоріжжяобленерго») про скасування рішення комісії ПАТ «Запоріжжяобленерго», прийнятого за результатами розгляду Акта про порушення № 000439 від 01.08.2017 року, оформленого протоколом від 16.11.2017 року. В позові зазначила, що вона є власницею нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Електропостачання до приміщення здійснюється на підставі договору на постачання електричної енергії № 10810 від 27.06.2008 року.01.08.2017 р. працівниками відповідача було складено Акт № 000439 про порушення позивачем п.п.3.1,3.6 Правил користування електричною енергією. За результатами розгляду акту, рішенням комісії відповідача з розгляду актів про порушення, оформленим протоколом від 16.11.2017 р. їй було визначено обсяг та вартість недорахованої електричної енергії за період з 18.02.2015 р. по 01.08.2017 р. у кількості 53 156,00 кВт.г. на суму 105 157,04 грн. Позивач вважає дії відповідача незаконними та необґрунтованими виходячи з того, що з 26.11.2011 р. вона не є фізичною особою-підприємцем, тому санкція застосована до неї у 2017 році як до приватного підприємця є безпідставною. В акті про порушення зазначена адреса: [ADDRESS] , насправді адресою за якою проводилася перевірка є: [ADDRESS]. В акті технічної перевірки № 027139 від 01.08.2017 р. не йдеться про самовільне підключення, виявлене поза приладом обліку, а йдеться про те, що в ході перевірки встановлено, що має місце пошкодження ізоляції ввідного проводу ввідного кабелю. Працівники відповідача замірювали переріз проводу штангенциркулем, без відключення проводу від напруги, що є неможливим. Акт про порушення не засвідчує фактичних обставин, з яких можна зробити висновок, що безоблікове приєднання веде саме до електроустановок позивача. Нарахування відповідачем ПДВ на оперативно-господарську санкцію є протиправним, оскільки санкції не відносяться до об`єктів оподаткування ПДВ. Зі змісту наданого відповідачем розрахунку слідує, що він проводився виходячи з календарних, а не з робочих днів, як це передбачено п.2.6 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, крім того в оскаржуваному рішенні відповідача вказано, що розрахунок проводиться виходячи з часу роботи електроустановок 12 годин на добу, тоді як в п.6 Акту про порушення № 000439 від 01.08.2017 року зазначено про час роботи електроустановок 10 годин на добу, що призвело до значного збільшення обсягу відповідальності. Позивач просить суд скасувати рішення комісії ПАТ «Запоріжжяобленерго», прийняте за результатами розгляду Акта № 000439 від 01.08.2017 року про порушення ПП [PERSON] . п.п.3.1,3.6 правил користування електричною енергією, оформлене протоколом від 16.11.2017 року. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго»у відзиві на позов не погоджується із вимогами позивача, просить відмовити у задоволенні позову, вказавши на те, що обраний позивачем спосіб захисту права, не відповідає вимогам ст.ст. 15, 16 ЦК України, оскільки складений Відповідачем Акт про порушення №000439 від 01.08.2017р. є фіксацією порушення, яке було виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання Правил користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), а протоколом засідання комісії визначено розмір збитків за порушення, які виявлені та зафіксовані у зазначеному Акті, їх оскарження не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи. Факт порушення позивачем як Споживачем послуг електричної енергії встановлений за результатом технічної перевірки 01.08.2017р. об`єкта електропостачання за адресою: [ADDRESS] ) про що було складено акт про порушення [PERSON] ПКЕЕ №000439.Підставою для складання акта стало порушення Споживачем вимог п. 3.1, 3.6, ПКЕЕ, а саме: «підключення до електричної мережі, що не є власністю електропостачальника, електропроводки поза розрахунковими засобами обліку електричної енергії без порушення схеми обліку». Підключення виконано до фазного проводу ввідного кабелю на напругу 220V, та виявлено під час технічної перевірки, шляхом демонтажу шафи обліку». В акті про порушення допущено описку щодо номеру приміщення, де здійснювалась технічна перевірка, що не спростовує факту порушення споживачем ПКЕЕ саме за адресою: [ADDRESS] , що було підставою для визначення обсягу та вартості недорахованої електричної енергії відповідно до Методики. Розрахунок недоврахованої електроенергії по акту виконано за порушення, визначене п.п. 7 п. 2.1 Методикивизначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією (далі - Методика), затвердженої постановою НКРЕ №562 від 04.05.2006р. із змінами та доповненнями Постановами НКРЕ №154 від 08.02.2007р., №1384 від 18.12.2008р., №1338 від 14.10.2010р., а саме: підключення до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника електроустановок, струмоприймачів або електропроводки поза розрахунковим приладом обліку без порушення схеми обліку. Акт про порушення повністю засвідчує фактичні обставини, та свідчить про наявність безоблікового підключення електропроводки позивачем як споживачем послуг електричної енергії. Враховуючи, що електрична енергія це товар, за отримання якого Позивач щомісячно сплачує відповідні кошти разом з ПДВ, тому споживання Позивачем електричної енергії поза межами приладу обліку також є товаром та нарахування ПДВ при здійсненні розрахунку за недораховану електричну енергію є правомірним. Факт порушення ПКЕЕ з вини Споживача є доведеним, Енергопостачальником дотримано вимоги ПКЕЕ і Методики при складанні акту та проведенні розрахунку недоврахованої електроенергії,тому підстави для задоволення позову відсутні. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала доводи, викладені у відзиві на позов, просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на відсутність обраного позивачем способу захисту в законі, так і в відсутністю діях відповідача будь-яких незаконних дій. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені сторонами, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що правовідносини між Позивачем та Відповідачем з питань постачання електричної енергії врегульовано договором про постачання електричної енергії №10810 від 27.06.2008р. (далі - Договір). Розділом 1 Договору визначено, що Постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку №1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Об`єктом електропостачання за вищезазначеним договором є нежитлове приміщення [ADDRESS] , яке належить Споживачу на підставі права власності, що підтверджується відповідним Свідоцтвом від 23.08.2007р. №344/36 та витягом з Реєстру прав власності від 26.10.2007р. №16427797. 01.08.2017р. рейдовою бригадою Енергопостачальника за результатом технічної перевірки об`єкта електропостачання за адресою: [ADDRESS] ) було складено акт про порушення [PERSON] ПКЕЕ №000439. Підставою для складання акта стало порушення Споживачем вимог п. 3.1, 3.6, ПКЕЕ, а саме: «підключення до електричної мережі, що не є власністю електропостачальника, електропроводки поза розрахунковими засобами обліку електричної енергії без порушення схеми обліку. Підключення виконано до фазного проводу ввідного кабелю на напругу 220V, та виявлено під час технічної перевірки, шляхом демонтажу шафи обліку». 16.11.2017р. на засіданні комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕ Енергопостачальником було прийнято рішення про застосування до Споживача оперативно-господарської санкції за порушення ним ПКЕЕ, а саме, затверджено розрахунок недоврахованої електричної енергії по Акту № 000439 від 01.08.2017 року у розмірі 53 156 кВт.год. на суму 105 157,04грн., що оформлено протоколом від 31.08.2017р. В протоколі від 16.11.2017р. комісією встановлено наступне. З акту №000439 з додатком №1 та додатком №3 порушення ПКЕЕ слідує, що порушення було виявлено у приміщенні №38 за адресою: [ADDRESS] . Однак, при оформленні акту про порушення було допущено описку у номері приміщення, де проводилась у приміщенні №39, що підтверджуються наступним. Відповідно до умов договору №10810 від 27.06.2008р., а саме, згідно додатку №1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу» та п. 6 додатку №5 «Перелік точок розрахункового обліку споживача», об`єктом електропостачання є приміщення [ADDRESS] 04.06.2008р. у приміщенні №39 було опломбовано лічильник, відповідальність за збереження і цілісність якого покладено на споживача згідно акту про пломбування від 04.06.2008р. Згідно акту про порушення самовільне підключення виконано до фазного проводу ввідного кабелю, що виявлено шляхом демонтажу шафи обліку, де було встановлено прилад обліку електричної енергії, який встановлено у приміщенні №39.Договором купівлі-продажу за №606 від 20.04.2007р., свідоцтвом про право власності від 01.10.2007р., серія [NUMBER] та витягом з реєстру прав власності від 26.10.2007р. підтверджено право власності [PERSON] на нежитлове приміщення [ADDRESS] Враховуючи зазначене, встановлено, що об`єктом електропостачання є приміщення [ADDRESS] , яке належить Споживачу на праві власності, де 01.08.2017р. здійснювалась технічна перевірка роботи електроустановки, в тому числі, роботи розрахункового приладу обліку, за результатом якої виявлено порушення споживачем ПКЕЕ, про що складено акт №000439. Комісією також враховано, що в акті про порушення допущено описку щодо номеру приміщення, де і здійснювалась технічна перевірка, однак зазначена обставина не спростовує факту порушення споживачем ПКЕЕ саме за адресою: [ADDRESS] на підставі вищезазначеного, що в свою чергу, є підставою для визначення обсягу та вартості недорахованої електричної енергії відповідно до Методики». Отже, вищезазначений протокол від 16.11.2017р. спростовує доводи Позивача про неправомірність складеного акту про порушення у зв`язку з помилковим зазначенням номеру приміщення. При вирішенні даного спору суд керується наступним. Відповідно до статті 26 Закону України „Про електроенергетику" споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України. Споживач енергії несе відповідальність за шкоду, заподіяну енргопостачальнику внаслідок невідповідності технічного стану електроустановок споживача та/або схеми живлення споживача вимогам нормативно-технічних документів, згідно з умовами договору. За змістом частини другої статті 27 Закону України „Про електроенергетику" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та пункту 48 Правил користування електричною енергією для населення правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку. Пунктом 37 зазначених Правил передбачено, що енергопостачальник має право, зокрема перевіряти справність приладів обліку, знімати показання відповідно до умов договору та проводити обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку; вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електричною енергією; тимчасово припиняти постачання електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках, передбачених пунктами 34 і 35 цих Правил. Пунком 53 ПКЕЕН передбачається, що у разі виявлення представником енергопостачальника порушення побутовим споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та побутовим споживачем чи представником побутового споживача (особою, яка є співвласником об`єкта або має право користуватися цим об`єктом відповідно до договору). Один примірник акта вручається побутовому споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Побутовий споживач має право внести до акта свої зауваження. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Разом з тим, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині статті 16 ЦК України, до яких належить: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до абзацу 12 частини другої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним, як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Оскарження дій щодо факту складення акта, так і самого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, це носить рекомендаційний характер і сторони у разі необхідності можуть вжити заходів для досудового врегулювання спору. Складений відповідачем 16.11.2017 року протокол, рішення за яким оскаржує позивач, також є лише фіксацією заподіяних внаслідок необлікованого використання електроенергії збитків та у разі звернення постачальника електричної енергії із позовом до суду про відшкодування вказаних збитків може бути наданий, як доказ, який повинен оцінюватись судом у сукупності з іншими належними доказами, а його самостійне оскарження не передбачено чинним законодавством. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 № 6-25цс11 та постановах Верховного Суду в справі № 200/15509/14-ц від 14.06.2018, у справі № 285/1893/17 від 08.08.2018, у справі № 306/2659/16-ц від 26.09.2018. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскарження порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, а також формули розрахунку відповідно до Методики № 562 повинно відбуватися виключно під час звернення постачальника електричної енергії з позовом до суду про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок необлікованого використання електроенергії. Відтак суд виходить із того, що протокол засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією від 16.11.2017р не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити донараховану вартість електричної енергії, що є різновидом претензії, а викладені позивачем доводи не дають підстав вважати, що обраний ним спосіб захисту відповідає закону. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Враховуючи вказане, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки скасування рішення комісії з розгляду вказаного акта, оформленого у вигляді протоколу, не є самостійним способом захисту порушеного права, обставини незаконності акта встановлюються під час звернення до суду з позовом постачальника електричної енергії та підстави скасування можуть бути доведеними позивачем під час розгляду справи. Наведені в позові аргументи позивачем як підстави для скасування рішення комісії ПАТ «Запоріжжяобленерго», прийнятого за результатами розгляду Акта про порушення № 000439 від 01.08.2017 року, оформленого протоколом від 16.11.2017 року, є неприйнятними з огляду на усталену судову практику щодо обрання позивачем способу захисту права, яке не відповідає вимогам ст.ст. 15, 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц: «Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту». Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.». Таким чином, суд вважає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій справі, судом обов`язково мають бути враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 № 522/12901/17-ц, що відповідатиме завданню цивільного судочинства, буде доцільним та виправданим з метою забезпечення сталості та формування єдності судової практики. Враховуючи вищенаведене, у задоволенні вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Оскільки судом прийнято рішення про необхідність відмовити в задоволенні позову, судові витрати, які просить відшкодувати позивач відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed