Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

6 вересня 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому свої вимоги виклала наступним чином. Рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини на кожну дитину від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 6 жовтня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак цих коштів не достатньо для належного забезпечення дітей, так як ціни з моменту прийняття судового рішення значно виросли. Також змінився прожитковий мінімум на дітей до 6 років, який складає 1423 грн. і кожна дитина може отримувати 50% прожиткового мінімуму відповідно до діючого законодавства, тому просила змінити розмір аліментів стягнутий з [PERSON] на користь дітей з 1/6 частини на 1/4 частину на кожну дитину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи судом повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд справи без участі сторін, дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Сторони перебували в шлюбі, під час якого у них народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В теперішній час їх шлюб припинився і діти залишились проживати з матір'ю та перебувають на її утриманні. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання синів в розмірі 1/6 частини на кожну дитину від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 6 жовтня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; якщо домовленість відсутня, то кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 та 3 цієї статті). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застсоування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 143цс-13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положенням ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження /зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку /доходу/ матері, батька дитини на розмір аліментів у твердій грошовій сумі та навпаки/. Тобто в інших випадках, за наявності офіційного та постійного заробітку суд присуджує стягнення аліментів в частці від доходу платника. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В статті 60 ЦПК України також визначено, що докази повинні подаватися сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даних, які б вказували, що у відповідача змінилось матеріальне становище (поліпшилось), або погіршилось здоров'я когось із сторін суду не надано. Таким чином суд не знаходить підстав для зміни способу стягнення аліментів. Суд при цьому роз'яснює позивачці про її право на звернення до суду з позовом щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, що передбачено ст. 185 СК України, які викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її розвитком, каліцтвом, тощо). Також суд зазначає що положення ст. ст. 182, 184, 192 СК України передбачають визначення розміру аліментів та можливість їх зміни, однак не визначає необхідності постановлення судового рішення у разі зміни мінімального розміру аліментів встановлених законом. Мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 СК України на одну дитину, був збільшений з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Законом України №2037-VIII від 17 травня 2017 року. Тому додаткового постановлення судового рішення для стягнення збільшеного мінімального розміру аліментів, визначених законом, не потрібно. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні свого позову до суду, тому відповідно до норм статей цього ж закону та ст. 88 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed