Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів: [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та громадської організації «Автомайдан Долинщини», в якому просив визнати недостовірною інформацію, поширену [PERSON] [INFO] під час акції протесту поблизу приміщення Долинської міської ради Івано-Франківської області та опубліковану (поширену) в цей же день в мережі Інтернет на сторінці під назвою «[INFO]», розміщеної на YouTubeUA каналі під назвою «[INFO]» ([INFO]) про вчинення ним вбивства шляхом підпалу та привласнення земельної ділянки, зобов'язати [PERSON] протягом п'яти днів з моменту вступу рішення суду в законну силу спростувати під відеозапис недостовірну інформацію, який надати громадській організації «Автомайдан Долинщини», а також йому. Спростування та вибачення [PERSON] здійснити наступного змісту: «Я, [PERSON], 01 березня 2018 року на громадському протесті поблизу приміщення Долинської міської ради під час спілкування із начальником Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області поширив неправдиву інформацію про міського голову міста Долини [PERSON], що нібито він із своєю бандою шляхом спалювання позбавив життя знайомого мені чоловіка, після чого привласнив земельну ділянку цього чоловіка. Вказана інформація не відповідає дійсності, є абсолютно неправдивою, і, взагалі, - все це є моїми вигадками. Я свідомо оговорив [PERSON], так як знаходжусь із Долинською міською радою в спірних правовідносинах з приводу земельної ділянки, а він є міським головою. Прошу вибачення у [PERSON] за поширення мною недостовірної інформації про нього з обвинуваченнями у вчиненні ним особливо тяжкого злочину, якого насправді не було, і який є плодом моїх вимислів»; зобов»язати громадську організацію «Автомайдан Долинщини» розмістити це спростування в Інтернеті на каналі YouTubeUA на своїй сторінці під заголовком «Спростування раніше поширеної нами недостовірної інформації про міського голову [PERSON] [PERSON]» не пізніше наступного дня після отримання цього спростування, який в подальшому не видаляти, а також стягнути з [PERSON] на його користь 20 000,00 грн. відшкодування завданої моральної шкоди й судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що 02 березня 2018 року він в мережі Інтернет на сторінці під назвою «[INFO]» на YouTubeUA каналі переглянув відео під назвою «[INFO]», опубліковане [INFO] Авто Майданом ([INFO]). Починаючи з 34 сек. до 58 сек. вказаного відеозапису один із протестувальників, а саме [PERSON], розмовляючи з начальником Долинського відділення поліції Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON], стверджував, що нібито два роки тому він «разом із своєю бандою» умисно позбавив людину життя шляхом спалювання, тобто скоїв умисне вбивство. Причиною цього, зі слів [PERSON], були земельні питання і таким чином, згідно висловлювань відповідача, він нібито заволодів земельною ділянкою потерпілого чоловіка. Даний відеозапис, котрий здійснював один із керівників «ГО «Авто Майдан» та ГО «Народна Самооборона» депутат Долинської міської ради [PERSON], переглянуло більше півтори тисячі користувачів Інтернету, тобто інформація стала відомою великій кількості людей. Поширена [PERSON] недостовірна інформація дезінформує громадян стосовно його діяльності як міського голови м.Долина, неправдиво та негативно зображує його перед громадськістю, як людину та керівника органу місцевого самоврядування, який, зі слів [PERSON], скоює особливо тяжкі злочини з корисливою метою, внаслідок чого у долинян, і не тільки, може скластися помилкове і вкрай негативне враження про нього. Це негативно впливає на відношення до нього з боку мешканців міста, району та інших людей, потенційних та існуючих колег й партнерів з усієї країни та з-за кордону, усіх людей, котрі мають позитивне уявлення про нього, а також в майбутньому може негативно вплинути на рівень його підтримки жителями м.Долина під час наступних виборчих компаній. Тобто озвучена [PERSON] та розповсюджена іншим відповідачем про нього недостовірна інформація не тільки принижує його честь і гідність, негативно впливає на ділову репутацію в теперішній час, а й може мати шкідливі наслідки для нього в майбутньому. Шляхом поширення відверто цинічної неправди, відповідач порушив його законні права на честь, гідність, позитивну ділову репутацію, ганьбить та принижує їх. Він дискредитував його ділову репутацію як людини, так і міського голови та за сумісництвом керівника асоціації «Енергоефективні міста України», завдав йому моральної шкоди, що є втратами невідновного характеру, заподіяв інші негативні для нього наслідки, зокрема, необхідність докладати зусиль для спростування цієї брехливої інформації, виправдовуватись перед людьми у тому, чого він не робив. Також це привело до сильних нервових переживань та моральних страждань, які стались через поширену в мережі Інтернет завідомо неправдиву інформацію про нього. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» [PERSON] поширено інформацію, тобто доведено її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, оскільки ця неправдива інформація була доведена до відома [PERSON] та інших присутніх при цьому осіб, записана на відео, яке в подальшому було розміщено в мережі Інтернет і її переглянуло декілька тисяч користувачів. Поширена інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності, що підтверджується відповіддю начальника Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 05.03.2018 року № 1626, наданою на його заяву від 05.03.2018 року, та порушує його особисті немайнові права. Для відновлення порушених прав необхідне публічне спростування відповідачами поширеної ними недостовірної інформації та принесення ними публічно відповідних вибачень в порядку та в спосіб, визначений законодавством. При визначенні розміру компенсації слід врахувати характер правопорушення - незаконні дії відповідача [PERSON], які мали на меті дискредитувати його не тільки як людину, але й як громадського діяча та керівника органу місцевого самоврядування, неправдиві та безпідставні публічні звинувачення його у вчиненні тяжкого злочину, якого він ніколи не робив, введення в оману стосовно нього широкого кола громадськості, а тому розмір відшкодування завданої моральної шкоди оцінює в 20 000,00 грн. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що в позовній заяві [PERSON] стверджує про те, що він був заявником про вчинення ним злочину та зробив про це заяву начальнику Долинського відділення поліції Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] Тим самим позивач підтвердив, що спірні правовідносини регулюються правилами кримінального процесуального, а не цивільного процесуального кодексу. При цьому позивач не врахував, що відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. За таких обставин вважає, що провадження в справі за позовом [PERSON] до нього слід закрити. Представник ГО «Автомайдан Долинщини» Штойко Р.Т. також подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач вказує на те, що 02 березня 2018 року в мережі Інтернет на сторінці під назвою «[INFO]», розміщеної на YouTubeUAканалі, ним було переглянуто відео під назвою «01.03.2018р. м.Долина. Протест проти свавілля влади», опубліковане [INFO] Авто Майданом та надає посилання на вказаний відеоролик. Варто зазначити, що в мережі Інтернет будь-яка сторінка має свій адрес, який відображається в адресному рядку у формі гіперпосилання, та ім'я, яке відображає заголовок відповідної сторінки та міститься на безпосередній вкладці Інтернет браузера, через яку відкрито дану Веб-сторінку. По суті, це всі реквізити, якими володіє веб-сторінка в мережі Інтернет, а отже посилання позивача на сторінку під назвою «[INFO]» є некоректним і неконкретизованим. Що стосується фрази «розміщеної на YouTubeUАканалі», то пошук каналу за даним критерієм тільки на сайті «YouTube.com», видав 41 результат, із яких 4 з абсолютно ідентичною назвою та в будь-якому випадку на жодному із виданих у результатах каналів не було виявлено опублікованого відео ролику, про який йдеться у позові. Однак, перейшовши за вказаним гіперпосиланням, яке міститься у позові, можна потрапити на той же сайт «YouTube.com», відповідно веб-сторінка буде з іменем «YouTube», де є відео з відповідною назвою, про яке говориться у позові, тільки міститься дане відео на каналі «Авто Майдан», а не, як вказує Позивач, на каналі «YouTubeUA». За критерієм пошуку «Авто Майдан» серед каналів на сайті «YouTube.com», в результати пошуку видає 839 різних каналів. Разом з тим, Інтернет - це найбільш демократична система інформаційного обміну, вона не фінансується державою і нікому не належить. Кожен користувач послугами Інтернет оплачує свою ділянку цієї системи і забезпечує її безперебійне функціонування. Внаслідок цього кожен учасник інформаційних відносин працює в умовах свободи, а сама система є зразком унікальної демократичної спільноти громадян різних країн світу. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. При цьому для притягнення власника веб-сайту до відповідальності повинно бути доведено першочергове розповсюдження спірної інформації саме на даному веб-сайті. Позивач не наводить жодних доказів про те, що дане відео саме першочергово було поширено на каналі «Авто Майдан» на сайті «YouTube.com», не говорячи уже про те, що створити такий канал і поширити там відео, виходячи із вищевикладеної інформації, могла при бажанні будь-яка особа, за що ГО «Автомайдан Долинщини» не має та не повинен нести відповідальності. Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадські об'єднання», будь-які офіційні дії від імені організації вчиняє уповноважена особа, яка має право представляти громадське об'єднання у правовідносинах з державою та іншими особами і вчиняти дії від імені громадського об'єднання без додаткового уповноваження. Проводячи спростування у спосіб, який просить позивач, буде порушена основна вимога Постанови щодо порядку спростування, а саме те, що воно має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. В зв'язку із цим, не коректним та компрометуючим в очах громадськості буде і заголовок, в якому міститиметься фраза «спростування раніше поширеної нами інформації», адже позивач, знову ж таки, не навів жодних фактичних даних, що ГО «Автомайдан Долинщини» поширював недостовірну інформацію. Окрім цього варто зауважити, що суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі. З урахуванням викладеного, просили в задоволенні позову відмовити. Всудовому засіданні представник позивача згідно ордеру серії ІФ № 003771 на надання правової допомоги від 20.06.2018 року [PERSON] підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник згідно довіреності від 15.08.2018 року [PERSON] судовому засіданні позов не визнали, обґрунтувавши свої вимоги викладеними у відзиві на позов запереченнями, просили відмовити в задоволенні позову. При цьому пояснили, що у самого [PERSON] забрано земельну ділянку, останньому погрожували, казали, що з ним буде те саме, що й з людиною з сусідньої ділянки, тобто [PERSON] Крім того, відсутні докази, що відео є автентичним, а не змонтованим та що людина, яка зображена на відео, це саме [PERSON], тобто не доведено, що саме він поширив вказану інформацію. Крім того, [PERSON] заявляв і заявляє, що він зробив заяву начальнику поліції про вчинення злочину. Дана заява є законною і правомірною, оскільки кожен, кому відомо про злочин, зобов'язаний повідомити про це правоохоронні органи. За таких підстав в задоволенні позову слід відмовити. Представник співвідповідача громадської організації «Автомайдан Долинщини» повторно в судове засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоч був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви та клопотання учасників справи, процесуальні дії: Ухвалою суду від 29.05.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 11.06.2018 року поступила заява [PERSON] про усунення вказаних в ухвалі суду від 29.05.2018 року недоліків. 11 червня 2018 року відкрито провадження в даній справі. Ухвалою суду від 08.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в cудовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] згідно довіреності від 15.08.2018 року [PERSON] заявив клопотання про закриття провадженні в даній справі в зв'язку з безпредметністю позову. 16 серпня 2018 року судом постановлено ухвалу про відмову в задоволенні даного клопотання. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та громадської організації «Автомайдан Долинщини», оскільки вважає, що [PERSON], під час проведення 01.03.2018 року мітингу в м.Долина Івано-Франківської області, в ході розмови з начальником Долинського відділення поліції Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] поширив про нього неправдиву інформацію, а саме, що нібито він два роки тому «разом із своєю бандою» умисно позбавив людину життя шляхом спалювання, тобто скоїв умисне вбивство, а громадська організація «Автомайдан Долинщини» опублікувала [INFO] в мережі Інтернет на сторінці під назвою «[INFO]», розміщеній на YouTubeUA каналі під назвою «[INFO]», відеосюжет про це. До матеріалів позовної заяви позивач долучив CD-RW-диск, записану на якому інформацію відтворено в судовому засіданні. Як вбачається із записаної на диску інформації, людина, схожа на [PERSON], повідомляє начальнику поліції [PERSON] про те, що «чоловіка, який мав крайній город, спалили. Спалив [PERSON] і його банда». Даний факт підтверджується електронним записом вищевказаного відеосюжету на CD-диску, що долучений позивачем до матеріалів позовної заяви та досліджений в судовому засіданні. Згідно відповіді на ім»я [PERSON] начальника Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] № 1626 від 05.03.2018 року (а.с. 22), під час проведення досудового розслідування по факту загибелі [PERSON], [INFO], не здобуто жодного доказу того, що до його смерті причетні сторонні особи, оскільки автомобіль, в якому виявлено обвуглений труп, був зачинений із внутрішньої сторони, на місці події слідів боротьби, самооборони чи інших негативних обставин, які б свідчили про заподіяння смерті [PERSON] всупереч його волі, не виявлено. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] скаржився їй, що йому погрожують. 01.03.2018 року вона була присутня на мітингу і чула як [PERSON] говорив начальнику Долинського ВП про те, що сплановано знищили людину за землю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її синові [PERSON] погрожують. Покійний [PERSON] також говорив їй про те, що йому погрожують. На мітингу вона не була. Оцінка суду: Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного: Згідно з ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Із роз'яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Європейський суд з прав людини у справі «Сірик проти України» від 31.03.2011 року вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] під час проведення 01.03.2018 року мітингу в м.Долина Івано-Франківської області, в ході розмови з начальником Долинського відділення поліції Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] повідомив останньому про те, що два роки тому «чоловіка, який мав крайній город, спалили. Спалив [PERSON] і його банда». Даний факт підтверджується інформацією, що міститься на CD-RW-диску, долученому позивачем до матеріалів справи, показаннями свідка [PERSON], відзивом [PERSON] на позовну заяву. З аналізу розмови [PERSON] з [PERSON], який є начальником Долинського ВП Калуського ВП ГУПП в Івано-Франківській області, вбачається, що відповідач звернувся до останнього з усною заявою, в якій повідомив інформацію про факт вчинення злочину. Таким чином суд приходить до висновку, що в даному випадку, звернувшись до представника органу державної влади з інформацією, яку цей орган компетентний перевіряти, має місце реалізація відповідачем свого конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації Разом з тим суд враховує положення ст. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», в якій зазначено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З урахуванням викладеного, суд вважає, що звернення [PERSON] до начальника поліції та оприлюднення цього у мережі Інтернет не може вважатися порушенням прав позивача, оскільки останній, будучи особою, обраною на таку посаду, свідомо розумів або повинен був розуміти публічність та значимість своєї діяльності, зокрема і те, що за його діями спостерігатимуть більш прискіпливіше і більш критикуватимуть. Крім того, однією з позовних вимог [PERSON] є зобов'язання відповідача принести йому свої вибачення за поширення про нього недостовірної інформації, а такий спосіб захисту не є коректним, оскільки згідно з п.26 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] звернувся до начальника Долинського ВП [PERSON] як представника компетентного державного органу, який уповноважений провести таку перевірку, з усною заявою про вчинення злочину, під час мітингу, який відбувався 01.03.2018 року біля адміністративної будівлі Долинської міської ради, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та громадської організації «Автомайдан Долинщини» про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною, спростування поширеної недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 3,32,34,40 Конституції України, ст.ст. 13,16,77,201,277,297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», практики Європейського Суду з прав людини,

Outcome: dismissed