Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, посилаючись на те, що він народився [INFO] в м. Середино-Буда Сумської області, проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 29.05.1990 року по 24.08.1990 року. Крім того заявник зазначає, що в період з 1991 року по 1994 рік навчався в Україні проживав в м.Середино-Буда та звертався з питанням реєстрації та отримання громадянства України. На даний час відповідно до посвідки на постійне проживання від 26 січня 2009 року заявник проживає в [ADDRESS] . Посилаючись на ці обставини просив встановити факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року. В судове засідання заявник не з`явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Управління державної міграційної служби України в Сумській області в судове засідання не з`явився, від нього надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, підтримав надані ними письмові пояснення, в яких просив в задовленні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що з 20.08.1990 року заявник був знятий з обліку у Середино-Будському РВК та 24 серпня 1990 року виписаний з адреси місця проживання, крім того документ, який ідентифікує заявника є посвідка на постійне місце проживання в якій зазначено, що [PERSON] є громадянином Російської Федерації, отже заявник визначився зі своїм громадянством. Крім того зазначають, що відсутні документи на підтвердження місця проживання заявника у період 24.08.1990 року і станом на 24.08.1991 рік. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з реалізацією права власності. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України«Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Тобто, особи, які визначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, а зазначені у п. 2 з 13 листопада 1991 року. Відповідно до абз. 6 п.п. «в» п. 10 Положення та відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону для встановлення належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (або одним із них) або законним представником, подає один із таких документів: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. В силу ст. 17 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Згідно із п. 3 ч. 2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту, які проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Середина-Буда, Середино-Будський район, Сумська область, що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно довідки виконкому Середино-Будської міської ради народних депутатів №1124 від 14.06.1994 року, заявник, [PERSON] знаходячись на навчанні та проживаючи в [ADDRESS] , звертався з питанням реєстрації та отримання громадянства Ураїни (а.с.6). Крім того відповідно до карточки реєстрації особи, та довідки в виконавчого комітету Середино-Будської міської ради народних депутав №49 від 13.11.1991 року, заявник був зареєстрований в [ADDRESS] з 29.05.1990 року по 24.08.1990 рік. (а.с.7,8). Відповідно до посвідки на постійне проживання від 26.01.2009 року, заявник, [PERSON] , проживає в [ADDRESS] з 2008 року та є громадянином Російської Федерації (а.с.9). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що заявником не надано достатніх доказів, не заявлені свідки які б могли підтвердити факт проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 рік. З наданих документів вбачається, що заявник дійсно періодично проживав на території України, однак жодних письмових чи усних доказів того, що станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р. він дійсно проживав на території України не надано. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за не обґрунтованістю. На підставі вищезазначеного,

Outcome: dismissed