Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

19 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з позовом про визнання договору позики недійсним. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 05 січня 2011 року ним було підписано договір займу, згідно умов якого він, начебто, отримав від [PERSON] гроші у сумі 50 000 грн. зі строком повернення до 01 липня 2011 р. Цей договір був підписаний ним внаслідок обману зі сторони чоловіка [PERSON] - [PERSON] Про наявність цього договору він довідався тільки у листопаді 2013 р., коли отримав від суду копію позовної заяви [PERSON] про стягнення з нього боргу за договором позики у сумі 50000 грн. Просив відповідно до положень ст.ст. 202,203,213,215, 216, ,231,229,230,1051 ЦК України визнати недійсним договір позики від 05 січня 2011 року , оскільки гроші він не отримував; договір підписав внаслідок обману зі строни [PERSON], угода не відповідає його волевиявленню, оскільки таку угоду він укладати не збирався. У судовому засіданні позивач [PERSON] підримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явились, просили розглянути справу без їх участі, у задоволенні позовних вимог відмовити. У своїх запереченнях проти позову [PERSON] зазначила, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про неотримання грошей від позикодавця. Крім того, всі обставини, на які посилається позивач, були предметом дослідження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики у сумі 50000 грн., по якій позовні вимоги були задоволені у повномі обсязі (а.с.49,50). Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір є укладеним з моменту передачі коштів. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. Судом встановлено, що 05 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики, згідно умов якого останній отримав від [PERSON] гроші у сумі 50000 грн. зі строком повернення до 01 липня 2011 р. (а.с. 6) 11 листопада 2013 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги (заміна кредитора), згідно з яким первісний кредитор [PERSON] передала належне їй право вимоги згідно з договором позики від 05.01.2011 року між нею і [PERSON], а [PERSON] прийняв право вимоги за вказаним договором позики (а.с.7). Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. У судовому засіданні позивач пояснив, що не отримував від [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 50000 грн. Підписи під договором позики і розписці про отримання грошей належать йому, але договору позики від 05 січня 2011 року він не укладав, так як у зазначений день знаходився у свого брата у м.Ізюм Харківської області. Також пояснив, шо він у 2011 р. звертався до адвоката [PERSON] за юридичною допомогою і той від його імені готував позови до суду про перерахунок пенсії. При цьому він дійсно підписував виготовлені [PERSON] проекти документів, у тому числі й чисті аркуші. Можливо підписав не читаючи виготовлений шахрайським способом договір позики з розпискою, чи підписав чисті аркуши паперу, на яких потім було надруковані тексти договору позики і розписки. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. На думку позивача, доказом того , що спірний договір був підписаний ним внаслідок обману зі сторони [PERSON] є наявність в Барвінківському РВ ГУ МВС України в Харківській області кримінального провадження за його заявою від 23.12.2013 року про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 190 КК України (шахрайство). Разом з тим, суд вважає, що сам факт звернення позивача до Барвінківського РВ ГУМВС України в Харківській області з заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, не свідчить про наявність вини останнього у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 14 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 05 січня 2011 року у сумі 50000 грн. задоволено у повномі обсязі. У мотивувальній частині рішення зазначено, що пояснення [PERSON] в тій частині, що він можливо підписав чистий аркуш паперу, на який пізніше були запечатані тексти договору позики і розписки, не відповідають дійсності та спростовуються висновком судово-технічної експертизи (а.с.9). Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних с правах апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.18-20). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Свідок [PERSON], дружина [PERSON], пояснила у судовому засіданні, що останній не міг отримати в борг у [PERSON] 50000 грн. Свідок [PERSON], брат [PERSON], пояснив , що останній у січні 2011 р. разом зі своєю сімєю знаходився у нього в гостях у м.Ізюм Харківської області, а тому не міг 05 січня 2011 року підписувати будь які договори у м.Барвінкове. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] суд оцінює критично, так як зазначені свідки є близькими родичами позивача, а тому мають зацікавленість у вирішенні справи. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що всі вони мають статус ліквідаторів аварії на Чернобильській АЕС. Раніше вони звертались за юридичною допомогою до адвоката [PERSON], який готовив від їх імені позови до суду про перерахунок раніше призначених пенсій та інших соціальних виплат. При цьому вони підписували не читаючи виготовлені [PERSON] проекти документів, у тому числі й чисті аркуші. Свідок [PERSON] пояснила, що її покійний чоловік приймав участь у ліквідації аварії на Чернобильській АЕС. Раніше вона неодноразово в інтересах чоловіка зверталась до відповідача [PERSON], як до адвоката, з проханням про надання юридичної допомоги у складанні цивільних позовів до суду про перерахунок пенсії. Через деякий час вона дізналась про наявність договору позики, згідно якого її чоловік отримав в борг від [PERSON] певну суму коштів. [PERSON] стверджує, що її чоловік не міг укладати з [PERSON] вказаний договір та брати в борг гроші. Покази вказаних свідків суд не може прийняти до уваги при вирішенні справи по суті, так як вони не містять достатніх доказів того, що саме спірний договір позики вчинений внаслідок обману зі сторони [PERSON] Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору позики від 05 січня 2011 року , оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження обгрунтованості своїх позовних вимог. На підставі ст. ст. 509, 526,625,1046, 1047, 1050 ЦК України та

Outcome: dismissed