Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що від шлюбно-сімейних відносин з відповідачем сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка з моменту народження проживає і перебуває на утриманні матері - позивача у справі, проте не зважаючи на те, що з відповідачем вони припинили сімейні відносини і проживали окремо ще до народження дитини, відповідач став погрожувати відібранням дитини і суперечки з приводу місця проживання дитини стали постійними, з народження дитини відповідач постійно звертається з безпідставними заявами до різних державних органів про нібито порушення його прав як батька на спілкування з дитиною, вимагає проживання за місцем реєстрації, не зважаючи на те, що у неї є власний будинок, де відбувається капітальний ремонт, що потребує значних коштів, у зв`язку з чим вона тривалий час винаймає за договором оренди квартиру по [ADDRESS] , яка обстежувалась представником органу опіки та піклування на предмет відповідності умовам проживання малолітньої дитини, тому позивач просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] , у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 19 лютого 2020 року судді Колесніченко О.В. Ухвалою суду від 06 березня 2020 року відкрито провадження в загальному порядку та призначене підготовче засідання, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з обміном учасниками справи змагальними заявами по суті справи без виникнення процесуальних ускладнень. Відповідач 02 червня 2020 року подав відзив на позовну заяву, в якій позовні вимог не визнав повністю обґрунтовуючи це ти, що цей позов направлений з метою вивезення дитини на непідконтрольну територію України, де проживає співмешканець позивача у справі, і на даний час спору стосовно визначення місця проживання дитини немає, так як донька потребує догляду з боку матері і він їй в цьому перешкод не вчиняв, тоді як позивач постійно вчиняє йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, позивач вчиняє негідні вчинки у розумінні ч.5 ст.75 СК України - втекла з пологового будинку з «коханцем», перешкоджала у побаченні з дитиною, тощо, тоді як ні у позивача, ні у її «коханця» немає відповідальності щодо належного утримання та подальшого розвитку дитини, оскільки тимчасові відносини минущі, а у дитини буде психологічна травма. Крім того, наявність у позивача житла на праві власності не є підставою для залишення дитини з одним із батьків, тому просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 11 червня 2020 року представник позивача подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій доводи відповідача спростовувала тим, що позивач, формально зазначаючи про відсутність спору, насправді вчиняє дії, які свідчать про протилежне. Так, майже одразу після реєстрації 16 жовтня 2015 року шлюбу стосунки розладилися, відповідач став нехтувати сім`єю, вчиняти щодо неї фізичне насильство в сім`ї, у зв`язку з чим вона потрапляла до лікарні. В березні-квітні 2018 року дізналася, що вагітна, проте поведінка чоловіка не змінилася, у зв`язку з чим з червня 2018 року припинила з ним спільне проживання, ведення спільного господарства та сімейні відносини. З народження дитини відповідач фактично здоров`ям і розвитком дитини не цікавився, а лише принижував позивачку, постійними скаргами, безпідставними вимогами, погрозами відібрання дитини, з тим, щоб тільки дошкулити позивачці, що вкрай негативно впливало на стан здоров`я позивача, спричинило лактаційний зрив. На спростування доводів відповідача про те, що вона має на меті вивезення дитини на постійне проживання на непідконтрольну Україні територію, позивач вказала на те, що вона має у власності житло, робить в ньому капітальний ремонт для проживання, має постійне місце роботи на посаді головного бухгалтера в ТОВ «НВП «Дніпротехтранс» та ТОВ «НВК «Дніпротехтранс», є, крім цього, ФОП [PERSON] , тому не збирається нікуди переїжджати і будь-яких фактів, що свідчили б про спроби покинути постійне місце проживання в Україні немало місця, натомість вивозити дитину на оздоровлення до моря не є вивезенням на постійне місце проживання, проте відповідач щоразу відмовляє їй у цьому, порушуючи права дитини. Твердження відповідача про те, що він не знає де знаходиться його дитина і де проживає позивач, спростовувала тим, що відповідач сам надавав в іншому судовому процесі копію договору оренди нею квартири від 07 грудня 2018 року, натомість такими діями намагається ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи. Третя особа, пояснень по суді справи не подавала, надавши суду висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районного у м. Дніпрі ради від 22 червня 2020 року № 414 щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, додатково пояснивши, що відповідач, не визнаючи позов з підстав відсутності спору, в судовому засіданні заперечував проти проживання позивача з дитиною в іншому житлі, окрім як за місцем реєстрації, постійно вдається до погроз та маніпуляцій фактичними обставинами, створюючи своїми діями вкрай негативні наслідки здоров`ю матері і дитини, вимагаючи по суті проживання дитини за тією адресою, яку вважає за потрібне він, а не те, яке обирає для комфортного проживання позивач з дитиною. Натомість, позивач заявляє про визначення місця проживання дитини саме з нею, незалежно від адреси проживання, яка може змінюватись, як і у кожної людини, однак, позивач, діючи добросовісно, зазначила у позові фактичну адресу, де мешкає та де проводилось обстеження умов проживання. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю та наполягав на відмові в повному обсязі з наведених у відзиві підстав, додатково пояснивши, що він не заявляв вимог про відібрання дитини в судовому порядку, не заперечує проти перебування дитини із матір`ю, проте не визнає обставини її проживання в орендованому житлі, оскільки вважає, що вона з дитиною мають проживати за місцем своєї реєстрації, оскільки це офіційно визначена адреса для проживання його дитини, а позов спрямований на безперешкодне вивезення дитини за межі України, на непідконтрольну Україні територію. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначивши, що при розгляді питання визначення місця проживання малолітньої [PERSON] виконавчий комітет Чечелівської районного у м. Дніпрі ради всебічно досліджував усі обставини, обстежував місце проживання, враховував думку кожного з батьків і дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. В подальшому представник третьої особи в судове засідання не прибула та клопотала про розгляд у її відсутності з ухваленням рішення в інтересах дитини. Суд, заслухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши подані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 16 жовтня 2015 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1692 (а.с.14). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року, що не оскаржувалось і набрало законно сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 16 жовтня 2015 року Красногвардійським відділом ДРАЦС ДМУЮ, розірвано (а.с.178-179). Сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , про що Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 26 квітня 2019 року вчинено актовий запис № 243 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.15). Реєстрація народження дитини з присвоєнням дитині імені « [PERSON] » та прізвища « [PERSON] » здійснена на підставі рішення виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 134 від 26 березня 2019 року за результатами вирішення у відповідності до вимог ч.3 ст. 145 та ч. 3 с. 146 СК України спору з цього приводу між батьками (а.с.71). Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з частиною четвертою статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що місце проживання позивача зареєстровано в будинку [ADDRESS] (а.с.9). Місце проживання відповідача зареєстровано в гуртожитку по [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України та довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в дніпропетровській області від 04 березня 2020 року (а.с. 11-12, 24). Місце проживання дитини сторін - [PERSON] , зареєстровано з 09 липня 2019 року в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 09 липня 2019 року (а.с.97). Разом з тим, позивач з дитиною, починаючи з 09 січня 2020 року постійно проживають в квартирі [ADDRESS] на підставі укладених [PERSON] з [PERSON] договору оренди від 09 січня 2020 року та додаткової угоди до цього договору від 14 липня 2020 року, за умовами яких приміщення житлової квартири за вказаною адресою площею 70,1 кв.м. з меблями та обладнанням передані в користування орендатора до 14 січня 2021 року з можливістю продовження строку оренди (а.с.16-21, 191). Вказані обставини сторонами не оспрювались в судовому засіданні. Також судом встановлено, що з народження дитини відповідач звертався 29 січня 2019 року зі скаргою до головного лікаря КЗ «ДОПЦ та стаціонаром ДОР» на дії лікарів з приводу виписки [PERSON] з пологового будинку без його відома і участі до 14-00 год. 29 січня 2019 року, тоді як графіком встановлена виписка щодня з 14-00 год. (а.с.65, 66); 10 лютого 2019 року - до начальника Дніпровського відділу поліції з приводу розшуку зниклою дружини [PERSON] , яка забрала новонароджену дитину і зникла у невідомому йому напрямку, не реєструє дитину, не надала на огляд лікарям новонароджену після вибуття з пологового будинку (а.с.67); 05 березня 2019 року - до Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради з приводу аморальної поведінки його дружини [PERSON] , сумнівів у його батьківстві стосовно новонародженої дитини, вчинення йому перешкод у спілкуванні з дитиною, повернення її до місця проживання за місцем реєстрації, реєстрацію дитини за обраним ним іменем та прізвищем (а.с.69-70); 26 квітня 2019 року - до начальника Новокодацького відділення поліції з приводу визначення місцезнаходження його дитини [INFO] , вжиття до [PERSON] заходів реагування (а.с.72); 02 травня 2019 року - до Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради з приводу вжиття заходів до встановлення місця мешкання дитини, щодо нанесення донці психологічної травми «через вимушене спілкування з коханцем матері», перевірки належності умов проживання дитини за місцем мешкання [PERSON] , встановлення графіку побачень з дитиною (а.с.73). Виконавчий комітет Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, як орган опіки та піклування у відповідності зі ст. 19 СК України, 22 червня 2020 року затвердив висновок № 414, підписаний головою ради та скріплений печаткою, про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю, що проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.88). Як зазначено у цьому висновку, представниками служби у справах дітей обстежувались умови проживання матері у вказаному житловому приміщенні та визнані задовільними і такими, що відповідають потребам дитини. Також, при прийнятті рішення врахована думка батька, який був присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та заперечував проти визначення місця проживання дитини з матір`ю. Таким чином, доводи відповідача про те, що між ним та позивачем відсутній спір про визначення місця проживання дитини спростовується самим фактом заперечення на засіданні органу опіки та піклування проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, а також твердженнями самого відповідача в судовому засіданні про те, що він заперечує проти проживання його дитини в іншому житлі, ніж там, де вона зареєстрована, про те, що позивачка веде аморальний спосіб життя, що в своїй сукупності за відсутності згоди сторін щодо жодного питання, яке б стосувалось дитини (від реєстрації народження до участі у вихованні, розвитку, оздоровлення і т.д), що підтверджено письмовими доказами (скаргами до головного лікаря пологового будинку, поліції, органу опіки та піклування, тощо) свідчить про наявність юридичного спору між сторонами стосовно місця проживання дитини. При цьому, суд відзначає, що згідно вимог ч.1 ст. 161 СК України спір вирішується не з приводу встановлення адреси місця знаходження дитини, а з приводу проживання дитини з одним із батьків, які є вільними у виборі місця проживання та пересуванні в силу ст. 33 Конституції України, ч.ч.1, 6 ст. 29 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та можуть мати одночасно кілька місць проживання (ч.6 ст. 29 ЦК України), і у такому разі особа здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором (ст. 6 Закону № 1382-IV), а наявність такої реєстрації не обмежує право особи на вибір іншого місця проживання. Саме по собі ситуативне визнання відповідачем певних обставин необхідної участі матері у житті дитини, яка за своїм віком перебуває на грудному годуванні (щонайменше станом на час звернення з позовом 19 лютого 2020 року), а також не вчинення ним безпосередніх дій з фізичного відібрання дитини від матері, не є беззаперечним свідченням відсутності спору про право цивільне, в даному випадку - про місце проживання дитини з одним із батьків, за обставин невизнання інших складових проживання з позивачем, як то визначення позивачем помешкання, місця розташування такого житла, ступені його комфортності, наявності сварок та суперечок з цього питання, як і з будь-якого іншого питання стосовно дитини, тощо. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі ст. ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Абзацом 2 ч.1 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що і позивач і відповідач на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебувають. Позивач має постійне місце роботи, стабільний заробіток, що підтверджується довідками ТОВ «НВК Дніпротехтранс» від 07 квітня та 27 травня 2020 року, ТОВ «НВП «Дніпротехтранс» від 07 квітня та 27 травня 2020 року, де вона працює на посадах головного бухгалтера з 03 грудня 2007 року та з 01 листопада 2011 року відповідно, декларацією про доходи як ФОП за 2019 рік, 1 квартал 2020 року, що свідчить не тільки про наявну можливість матеріального утримання дитини на належному рівні, а також і про сталі соціальні зв`язки за місцем проживання у м. Дніпрі, що певним чином утримують від швидких змін місця мешкання до іншої країни або непідконтрольної Україні території. Доводи відповідача про те, що позов спрямований на безперешкодне вивезення дитини на постійне місце проживання за межі території України, в тому числі на територію, не підконтрольну Україні, доказами не підтверджені та ґрунтуються на помилковому сприйнятті чинного законодавства, оскільки відповідно до ст. ст. 157, 161 СК України визначення місця проживання дитини разом з одним із батьків не є підставою для вивезення дитини на постійне місце проживання за межі України без згоди іншого з батьків, і пов`язує можливість для самостійного вирішення тим із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, вирішує питання тимчасового, а не постійного, виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше, однак виключно з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, не інакше, окрім як за виключних обставин, передбачених абз.2 ч.5 ст. 157 СК України, що пов`язуються з тривалим невиконанням аліментних зобов`язань, а саме у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Крім того, як встановлено судом, позивач зверталась до відповідача 17 травня 2019 року, а після цього до органу опіки та піклування в особі виконкому Чечелівської районної у м. Дніпрі ради 23 травня 2019 року з приводу наданням відповідачем, як батьком дитини [PERSON] , дозволу на вивезення дитини у літній період на відпочинок і оздоровлення до АР Крим, тимчасово, на період не менше 21 дня, а не на постійне місце проживання (а.с.63, 64), а тому, не може підтверджувати спробу вивезення дитини за межі України з іншою ніж вказаною у заяві метою та на постійне місце проживання. Одночасно судом встановлено, що позивач належним чином піклується про здоров`я дочки [PERSON] , зокрема, уклала декларацію № 0001-381М-Т500 від 14 травня 2019 року про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (сімейного лікаря), додержується графіку щеплення, проходить з дитиною періодичні медичні обстеження та поточного лікування, що підтверджується медичними висновками лікарів МЦ «Дейлі Медикал» від 10 квітня 2019 року, 22 травня 2019 року, 05 червня 2019 року, 13 червня 2019 року, 13 липня 2019 року, 14 серпня 2019 року, 17 січня 2020 року, стала 06 травня 2019 року з дитиною до електронної черги в НВК №148 «Планета щастя» (а.с.98-109), що спростовує доводи відповідача у його відзиві та в судовому засіданні про те, що позивач не забезпечувала медичний нагляд лікарів новонародженої дитини. Доводи відповідача про те, що позивач постійно чинить перешкоди йому у спілкуванні з дитиною є предметом спору в іншій цивільній справі - 205/4046/19 і не стосується предмету та заявлених підстав цього позову, де вирішується питання про відсутність згоди між батьками дитини про те з ким із батьків буде проживати дитина та відповідність інтересам дитини такого мешкання. Посилання відповідача у відзиві як на підставу відмови у позові на ст. 153 СК України, що передбачає право батька на безперешкодне спілкування з дитиною, не спростовує висновків суду про наявність підстав для визначенням місця проживання дитини з матір`ю, оскільки питання участі батька у вихованні дитини та вимоги про захист його права на спілкування з дитиною були предметом розгляду у справі №205/4046/19, в якій 15 червня 2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалене рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та встановлення графіку побачень з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За розгляду справи судом не встановлена наявність обставин, передбачених ч.2 ст.161 СК України, позивач самостійних дохід має із законних джерел, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с.111, 112), а посилання відповідача на аморальну поведінку позивачки, яка шкодить інтересам дитини і виражається у вимушеному спілкуванні дитини зі співмешканцем позивачки, наявність у неї «коханця», тощо належними та допустимими доказами не підтверджена. Оцінивши зібрані у справі докази на належність, допустимість достовірність, кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що за встановленого наявного спору між батьками стосовно місця проживання дитини, з урахуванням віку дитини, умов її вигодовування, умов проживання, обставин належного піклування позивача за донькою, інтересам дитини відповідатиме проживання разом з матір`ю, що не тягне за собою обмеження батька у праві спілкування і участі у вихованні дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням місця проживання дитини сторін [PERSON] з матір`ю - позивачем у справі, яка фактично проживає у квартирі [ADDRESS] , будучи зареєстрованою в іншому житловому приміщенні - будинку [ADDRESS] . За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору підлягають покладенню на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved