Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

01.02.2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № НАХRRХ06060467 у розмірі 11 311 грн. 56 коп. яка складається з : 981,63 грн. - заборгованість за кредитом; 70,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 664,58 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 8580,31 - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 514,84 грн. - штраф (процентна складова). В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що 03.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та в [PERSON] було укладено договір № НАХRRХ06060467, відповідно до умов якого вона отримала кредит в розмірі 3955,78 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів у встановлені строки і розмірі та оплати за користування кредитним коштами не виконує, має заборгованість. Відповідач [PERSON] проти обставин укладення кредитного договору, порушення нею своїх зобов'язань та суми заборгованості - не заперечувала, а в поданій суду заяві від 10.03.2016 року просила суд застосувати положення про строки позовної давності і відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску банком строку для звернення в суд. Справу просила розглянути в її відсутність. (а.с.29). Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 24 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, безпідставно посилався на те, що останній платіж було зроблено в грудні 2009 року, а відтак позивачем, начебто, пропущено строк позовної давності. Однак в наданому суду розрахунку заборгованості зазначено, що відповідачем було сплачено 13.10.2011 року 353 грн.90 коп. на погашення тіла кредиту, а також 16.06.2015 року відповідач сплатила 118 грн. 73 коп. Крім того, п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що є невід'ємною частиною кредитного договору, сторони передбачили позовну давність у 5 років за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування ним, пені, штрафу. Таким чином, оскільки позовна давність перервана частковою сплатою заборгованості, з урахуванням збільшеного строку позовної давності у 5 років, строк позовної давності не пропущено, а позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарга частково підлягає задоволенню за таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, сторонам не заперечується, підтверджується наявними у справі доказами, що 03.07.2008 року між [PERSON] уклала з ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір № НАХRRХ06060467, відповідно до умов якого вона отримала кредит в розмірі 3955,78 грн. на строк 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, зобов'язавшись по поверненню кредиту, сплачувати проценти в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам (далі Умови) строки, а також сплачувати комісію, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється у такий спосіб: щомісяця в період сплати,за який приймається період з " 17" по "22" число кожного місяця. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 281,46 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Договір укладений між Банком та позичальником шляхом підписання заяви позичальника, яка разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами складає кредитно-заставний договір. Згідно п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі зазначеному у Тарифах та Заяві. Відповідно до п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості . Згідно п. 5.5. Умов термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідач взяті на себе зобов'язання, встановленні п.2.1.- 6.7. умов до Договору, які передбачають повернення кредиту, процентів за користування кредитом, які нараховуються щомісяця, штрафних санкцій у визначені сторонами строки, не виконала у зв'язку з чим станом на 25.12.2015 року утворилась заборгованість у розмірі:11311,56 грн, із яких: 981,63 грн. - заборгованість за кредитом; 70,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 664,58 грн.- заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 8580,31 - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500грн. - штраф (фіксована частина); 514,84 грн. - штраф (процентна складова) , що підтверджується розрахунком заборгованості. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано і у відповідності до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України та ст.ст.625, 627, 629, 1054 ЦК України дійшов до висновку, що дійсно між сторонами був укладений кредитний договір, умови якого відповідач [PERSON] належним чином не виконувала, порушила взяті на себе зобов'язання, допустила утворення заборгованості з повернення кредитним коштів та плати за їх користування в розмірах, зазначених позивачем. Разом з тим, суд вирішив відмовити у задоволенні позову з підстав, передбачених ч.4 ст.267 ЦК України, тобто у зв'язку зі зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк» за захистом в суд після сплину позовної давності. З таким рішенням апеляційний суд погодитися не може у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи в частині застосування відмови у задоволенні позову за ч.4 ст.267 ЦК України, а також неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, останній платіж відповідачем здійснено 14.12.2009 року, а з позовом банк звернувся 01.02.2016 року, тобто після того, як пройшло 5 років 10 місяців. Однак цей висновок суду не відповідає обставинам справи, оскільки як в наданому у якості додатку до позовної заяви розрахунку заборгованості, так і в наданих банком за вимогою суду розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № НАХRRХ06060467 від 03.07.2008 року зазначено, що відповідачем було сплачено банку 13.10.2011 року 353 грн.90 коп. на погашення тіла кредиту, а також 16.06.2015 року відповідач сплатила 118 грн. 73 коп. Згідно умов кредитним договором № НАХRRХ06060467 від 03.07.2008 року, невід'ємною частиною якого є «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт)», сторони домовилися про те: що термін позовної давності по вимогам по стягненні кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - становить 5 років (п.5.5); що позичальник доручає Банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті (договірне списання) (п.3.2.5); що у разі непогашення кредиту в обумовлені договором строки заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою з застосуванням обумовлених договором наслідків нарахування неустойки. (п.п.4.2, 5.1, 5.3,5.4). Відповідачем кредитний договір та наданий позивачем розрахунок заборгованості не оспорений, а викладені в ньому дані про платежі 13.10.2011 року і 16.06.2015 року не заперечуються і не спростовані. За таких обставин суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову, але не в повному обсязі, а частково, за таких підстав. Порівняльний аналіз розміру наданого кредиту, обставин щодо його виконання та структури заборгованості свідчить про значну не співмірність розміру фактичного збитку, заподіяного банку неналежним виконанням умов кредитного договору позичальником [PERSON], і розміром позовних вимог, до яких ПАТ КБ «ПриватБанк», включив і пеню за не своєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором у сумі 8580,31 грн., і штраф у сумі 500 грн. (фіксована частина), і штраф у сумі 514,84 грн. (процентна складова). Апеляційний суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення: 981,63 грн. заборгованості за кредитом; 70,20 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 664,58 грн. заборгованості за користування кредитом, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, умов договору і обставин справи, встановлених на підставі наданих доказів. Підлягає задоволенню і вимога про стягнення пені, оскільки це передбачено і умовами договору і законом (ст.611 ЦК України). Разом з тим, враховуючи обставини даної справи, а також явну не співмірність між збитками і розміром неустойки, апеляційний суд,

Outcome: partial