Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просила стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України через управління Державної казначейської служби України в Орджонікідзевському районі м. Харкова майнову шкоду у сумі 218125 грн. (з яких: 20000 грн. - витрати на правову допомогу; 350 грн. - витрати на проведення товарознавчої оцінки; 1000 грн. - витрати на залучення технічних спеціалістів; 21805 грн. - витрати зі сплати завдатку; 149970 грн. - упущена вигода) та 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у лютому 2015 року Індустріальною ОДПІ проведена документальна планова виїзна перевірка її діяльності як самозайнятої особи (приватного нотаріуса). За результатами даної перевірки винесені рішення-вимоги про сплату боргу (недоїмки) та про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску всього на загальну суму близько 250000 грн. Позивач вказувала, що відповідачем накладено на її майно податкову заставу, у зв`язку з чим вона не змогла продати належний їй автомобіль Мазда СХ-5 [PERSON] , з якою 25 серпня 2015 року уклала попередній договір, і покупець передала їй 21805 грн. завдатку. 11 вересня 2015 року правочин з купівлі-продажу не укладено з підстав перебування автомобіля у податковій заставі, внаслідок чого позивач вимушена була сплатити [PERSON] відшкодування за неможливість укладення договору купівлі-продажу у розмірі завдатку, понесла витрати на залучення спеціалістів для оцінки вартості майна. Внаслідок неправомірних дій службових осіб відповідача вона не одержала доходи, які могла б реально одержати від продажу автомобіля, оскільки з покупцем на момент укладення попереднього договору досягнута домовленість про вартість предмета купівлі-продажу у сумі 600000 грн., а на день звернення з позовом до суду автомобіль коштує 450 030 грн., різниця між якими, на думку позивача, є упущеною вигодою. Неправомірними діями службових осіб Індустріальної ОДПІ їй завдано моральної шкоди, яка полягає у нервовій напруженості та переживаннях щодо можливої необхідності сплати штрафних санкцій. Крім того, вона була вимушена постійно відволікатись на участь у судових засіданнях та відвідування податкових органів з метою врегулювання спірних правовідносин, у зв`язку з чим понесені витрати на правову допомогу. У судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача подала суду заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності та відмовити у стягненні моральної шкоди з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про час, дату та місце розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином. В наданих суду письмових поясненнях представник третьої особи просила в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає з наступних підстав. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони цивільно-правових відносин мають здійснювати свої права і обов`язки добросовісно, а для позивача дотримання цього принципу мало б полягати в реальній перевірці відсутності обтяжень щодо майна, яке вона планувала відчужувати. Позивач вказаного принципу не дотрималась, в результаті чого повідомила покупцеві недостовірну інформацію, через що угода не відбулась і вона понесла цивільно-правову відповідальність у виді сплати подвійного розміру отриманого завдатку. Суд першої інстанцій зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вартість її автомобіля зменшилась станом на 15 січня 2016 року, порівняно з 8 вересня 2015 року. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що питання про відшкодування стороні, яка понесла судові витрати при розгляді справи в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, вирішується при прийнятті кінцевого судового рішення у відповідному провадженні. Цивільне процесуальне законодавство України встановлює чіткий порядок вирішення питання про відшкодування судових витрат і не передбачає такого способу захисту як подання самостійного позову про відшкодування судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року апеляційну скаргу представника позивача відхилено, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року залишено без змін, з посиланням на обґрунтованість висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову. Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року в частині вирішення позову [PERSON] до Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного Управління Міндоходів у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України в особі Управління державної казначейської служби України в Орджонікідзевському районі м. Харкова про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року залишено без змін. Направлення справи на новий розгляд в частині вирішення питання щодо стягнення моральної шкоди мотивовано тим, що суд першої інстанції, в цій частині не навів даних про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, не встановив наявності чи відсутності фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позову в цій частині, не надав оцінки доказам, не зазначив норми закону, що регулюють спірні правовідносини. При новому розгляді справи суд вирішуючи спір в частині стягнення моральної шкоди, вважає що дана позовна вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої ст. 1167 Цивільного кодексу України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 даної статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала у разі: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з положеннями ст. 23 ЦКУ моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити факт наявності такої шкоди та факт протиправності дій її заподіювача. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження самого факту наявності моральної шкоди та не доведено безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідача з виникненням у позивача будь-яких хвороб чи інших душевних страждань та/або фізичного болю. Враховуючи те, що позивачем не доведено суду факту спричинення діями відповідача їй моральної шкоди то і дана позовна вимога не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат вирішується відповідно до приписів статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed