Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищезазначеним позов, на обґрунтування якого вказав, що 07.06.2018 в порядку переведення з Обухівського районного дорожнього управління був прийнятий на роботу сторожем в Дорожньо-ремонтний підрозділ 5 філіалу «Конча-Заспівське дорожньо-експлуатаційне управління» Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління». Наказам начальника філії «Конча-Заспвське ДЕУ» ДП «Київоблдоруп» від 01.03.2019 №19-к/тр, [PERSON] було переведено дорожним робітником 2-го розряду. З 24.08.2019 по 22.09.2019 включно, [PERSON] перебував у відпустці без збереження заробітної плати. 23.09.2019 по завершеню відпустки [PERSON] не було допущено до роботи на підставі його відсутності в штатному розписі. 24.09.2019 [PERSON] стало відомо про його звільнення, по причині скорочення чисельності 22.09.2020, під час перебування останнього у відпустці, що є порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП. Просив з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі, внести в трудову книжку відомості про недійсність запису про звільнення та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 70400 грн. 76 коп. 28.05.2020 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, позивача було попереджено про звільнення за два місяці. Проте, 23.07.2019 позивачем була подана заява про надання відпустки з 24.08.2019 по 22.09.2019. А тому позивача було звільнено в останній день відпустки, на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України та ч.1 ст. 3 ЗУ «Про відпустки». 04.06.2020 позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що частина 3 статті 40 КЗпП України не містить положень про можливість звільнення в останній день невикористаної щорічної відпустки. Також вказав, що не виявляв бажання бути звільненим по закінченню відпустки без збереження заробітної плати. Крім того, відзив не містить інформації про критерій відбору осіб, які підпадають під скорочення, та про те, що [PERSON] пропонувалася інша посада. 06.07.2020 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що відповідно до п. 5 ст. 4 ЗУ «Про відпустки», відпустка без збереження заробітної плати є одним із видів відпустки, яка може використовуватися працівниками. Звертає увагу, що у ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про відпустки», законодавець не конкретизує вид відпустки, який може бути надано працівнику перед звільненням. Крім того, позивачу не було запропоновано переведення на іншу роботу, оскільки вакантної посади чи роботи за відповідною професією з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду роботи позивача у штатному розписі підприємства немає. 07.07.2020 позивачем подано заяву щодо заперечень відповідача, в якій зазначає, що використані відпустки не входять до предмету регулювання ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про відпустки». Відпустка без збереження заробітної плати, надана [PERSON] , в останній день якої його було звільнено, не може бути віднесено до категорії невикористаної відпустки з можливістю застосування до неї ч. 1 ст. ЗУ «Про відпустки» за відсутності бажання працівника. 20.07.2020 представник відповідача подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що позивач не міг бути переведеним на іншу посаду, оскільки вакантних та/або посад, які б відали його досвіду роботи, кваліфікації та освіті на підприємстві не було. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити, вказав, що був звільнений під час відпустки. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі, вказала, що позивача було повідомлено про звільнення за два місяці, вільних посад на підприємстві не було, в наказі про звільнення було помилково вказано інший наказ про попередження про майбутнє звільнення, проте це не є підставою для поновлення. Крім того, позивач був звільнений в останній день відпустки, як передбачено законодавством. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд,\~ заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, позовні вимоги таким, що\~\~не підлягають\~ задоволенню\~ з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи. Відповідно наказу №109-к/тр від 06.06.2018 [PERSON] прийнято на роботу з 07.06.2018 в дорожньо-ремонтний пункт №5 сторожом по переведенню з філії «Обухівське райДУ». Наказом № 19-к/тр від 01.03.2020 переведено [PERSON] , сторожа ДРП-5 з 01.03.2019 р. дорожним робітником 2-го розряду за графіком змінності. Згідно наказу 93-в/тр від 26.07.2019, [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 24.08.2019 по 22.09.2019 включно, на підставі заяви [PERSON] Наказом №139-к/тр від 23.09.2019, звільнено з 22.09.2019 [PERSON] з посади дорожного робітника ДРП-5, по причині скорочення чисельності п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу №44 від 28.08.2019р. ДП «Київський облдорупр» та наказу №121-к/тр від 29.08.2019р. філії «Конча-Заспівське ДЕУ», повідомлення про заплановане вивільнення від 23.09.2019 р. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України,\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадк у змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою\~статті 40 КЗпП України\~визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до\~статті 49-2 КЗпП України, \~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19\~Постанови № 9 від 06 листопада 1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів»розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1\~ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Так, наказом ДП «Київське обласне дорожнє управління» №44 від 22.08.2019р., начальнику філії «Конча-Заспівське ДЕУ» до 02.09.2019 року доручено письмово повідомити кожного працівника про наступне звільнення у зв`язку зі змінами у виробництві та реорганізацією відповідно до вимог трудового законодавства. Згідно наказу начальника філії «Конча-Заспівське ДЕУ» № 121-к/тр від 29.08.2019 р., наказано до 02.09.2019 письмово повідомити кожного працівника філії про наступне звільнення з роботи у зв`язку із змінами у виробництві та реорганізацією відповідно до вимог трудового законодавства на виконання плану санації ДП «Київське облдорупр», Статуту ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». 23.09.2019р. [PERSON] ознайомлено з попередженням про наступне звільнення з роботи у зв`язку із змінами у виробництві та реорганізацією. [PERSON] в позовній заяві зазначив, що 03.10.2019р. на його електронну адресу надійшли документи в іншій редакції, в частині раніше названої причини звільнення, без зміни дати звільнення, дати і номеру наказу про звільнення. Так, згідно наказу №139-к/тр від 23.09.2019 (нова редакція), звільнено з 22.09.2019 [PERSON] з посади дорожного робітника ДРП-5, по причині скорочення чисельності п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу №34 від 01.07.2019р. ДП «Київський облдорупр» та наказу №104-к/тр від 02.07.2019р. філії «Конча-Заспівське ДЕУ», повідомлення про заплановане вивільнення від 02.07.2019 р. Наказом керуючого санацією ДП «Київське обласне дорожнє управління» Рамазановим С.Г. №34 від 01.07.2019р., наказано відповідно до вимог чинного законодавства України, начальникам філій не пізніше ніж за 2 місяці попередити працівників про можливе їх вивільнення та запропонувати всім працівникам, що підпадають під скорочення штату, переведення за їх згодою на інші вакантні посади. У разі відмови від переведення або браку вільних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнити їх за п. 1 ст. 40 КЗпП України Згідно наказу начальника філії «Конча-Заспівське ДЕУ» № 104-к/тр від 02.07.2019 р., наказано до 03.07.2019 письмово повідомити кожного працівника філії про наступне звільнення з роботи у зв`язку із змінами в структурі на виконання плану санації ДП «Київське облдорупр», Статуту ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». 02.07.2019р. [PERSON] ознайомлено з попередженням про наступне звільнення з роботи у зв`язку із змінами у виробництві та реорганізацією. Позивач вважає, що внесенні зміни до наказу про звільнення [PERSON] не відміняють факту порушення строків попередження про заплановане звільнення, оскільки вказані документи про звільнення не підлягають застосуванню, у зв`язку з втратою юридичної сили. Разом з тим, згідно правової позиції Верховного Суду від 27.03.2019 у справі 524/3490/17-ц, допущені описки при складені наказу про звільнення не можуть бути підставою для визнання звільнення незаконним. Позивач підтвердив факт ознайомлення його з попередженням про наступне звільнення з роботи у зв`язку із змінами у виробництві та реорганізацією від 02.07.2019, а від так суд приходить до висновку, що вимога про попередження працівника про майбутнє звільнення за два місяці до дати звільнення роботодавцем була виконана. [PERSON] в своє позові зазначає, що йому не було запропоновано іншу роботу та не з`ясовано чи погоджується він на неї. У постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі\~\~№ 6-491цс15 зроблено висновок, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті\~40, частини третьої статті\~49-2 КЗпП\~щодо працевлаштування\~працівника,\~якщо запропонував\~йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З наданого представником відповідача штатним розписом працівників апарату управління філії «Конча-Заспівське ДЕУ» на 2019 рік та копій наказів вбачається, що вакантних посад, які б відповідали досвіду роботи, кваліфікації та освіті [PERSON] на підприємстві не було. Доказів наявності інших вакантних посад матеріали справи не містять. Щодо тверджень позивача про незаконність звільнення під час перебування у відпустці, слід зазначити наступне. Згідно з ч. 1\~ст.2 ЗУ «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Згідно з положеннями\~ст. 3 ЗУ "Про відпустки"\~за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про відпустки», установлюються такі\~види відпусток: 1) щорічні відпустки ; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13,\~14\~і\~15\~цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16\~цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1\~цього Закону); 4) соціальні відпустки ; 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25,\~26\~цього Закону). Згідно п. 6 ст. 25 ЗУ «Про відпустки», відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку пенсіонерам за віком та особам з інвалідністю III групи - тривалістю до 30 календарних днів щорічно. Як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2020 [PERSON] було попереджено про наступне звільнення, а 26.07.2019 видано наказ № 93-в/тр, яким [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати з 24.08.2019 по 22.09.2019 включно, на підставі заяви [PERSON] . Згідно ч. 2\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~ особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі \~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~ випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.\~77\~ЦПК\~України, належними\~є\~докази,\~які\~містять\~інформацію щодо\~предмета\~доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є\~докази,\~які\~у\~своїй сукупності\~дають\~змогу\~дійти висновку\~про\~наявність\~або відсутність\~обставин\~справи,\~які\~входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач був звільнений правомірно та у відповідності до чинного трудового законодавства, а тому в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed