Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, третя особа - [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що від спільного шлюбу з відповідачкою вони мають сина - [PERSON], [INFO]. З 2012 року його син проживає з ним. 08 липня 2013 року Орджонікідзевським районним судом Маріуполя з відповідачки на його користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усих видів її заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 25 березня 2013 року. На підставі вказаного рішення до 27 вересня 2014 року з відповідачки проводилося стягнення аліментів на утримання сина, проте такі виплати здійснювалися вкрай рідко і несвоєчасно, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина на його користь. Так само відповідачкою не були повернуті аліменти стягнуті з нього в червні і липні 2013 року на її користь на утримання сина, фактично проживаючого з ним. З 01 вересня 2012 року його син є студентом денного відділення факультету зварювання Маріупольського коледжу ПДТУ. 27 вересня 2014 року синові виповнилося 18 років. У зв'язку з тим, що він є студентом і не має самостійного заробітку, він потребує матеріальної допомоги батьків, в тому числі і його матері. Тому просить суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усих видів її заробітку щомісячно до закінчення навчання, не пізніше 23 річного віку, стягнути сплачені ним на користь відповідачки аліменти за червень і липень 2013 року в сумі 2 009 грн. 75 коп., стягнути заборгованість по сплаті аліментів до 27 вересня 2014 року в сумі на момент розгляду справи судом та стягнути судові витрати. В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги, в їх остаточній редакції просив суд стягнути з відповідачки сплачені ним на її користь на утримання сина аліменти за червень і липень 2013 року, заборгованість по сплаті аліментів, яка існує станом на 04 червня 2015 року в сумі 1 316 грн. із зазначенням конкретного строку їх сплати та стягнути судовий збір в сумі 250 грн. [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, пояснивши суду, що відповідачка няких коштів на утримання сина не надає. З приводу її пояснень щодо придбання сину речей, то ніяких речей вона сину не купувала. Син проживає разом з ним і його сім»єю і утримує сина тільки він самостійно. Він підтвердив суду, що отримує періодично від відповідачки якісь виплати, однак в яких розмірах сказати не може, так як гроші надходять йому на картковий рахунок і він по мірі необхідності використовує їх на потреби сина. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги частково визнала, вказавши суду, що не визнає вимоги окрім вимог стягнення заборгованості, однак таку заборгованість вона погашає періодично сплачуючи її. На даний час вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, її чоловік працює, але отримує невеликий розмір доходу, хворіє, потребує лікування, вони проживають на орендованій квартирі, вона має борги, так як їй не вистачає грошей на утримання сім»ї. Крім цього, в свою чергу вона придбавала сину кросівки, джинси. Представник відповідачки [PERSON] підтримала доводи відповідачки та просила відмовити в задоволенні позовної заяви. Третя особа [PERSON] пояснив суду, що має матеріальні претензії тільки до матері. Його утримує тільки батько, з яким він проживав до періоду, з якого проходить військову службу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1 - НО № 049697, виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 30 листопада 2004 року, актовий запис № 226 (а.с.5). Згідно довідки, виданої 23 вересня 2014 року [PERSON] навчається в Маріупольському коледжі Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» на 3 курсі денного відділення. Період навчання з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року (а.с.11). Однак при розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] припинив таке навчання. На підставі рішення від 13 грудня 2004 року Приморського районного суду м.Маріуполя було стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частині з усіх видів заробітку щомісячно з 23.11.2004 року і до повноліття дитини. Разом з цим, з травня 2013 року, що не заперечували сторони їх син - [PERSON] проживає разом з батьком в місті Маріуполі, квартал Азов»є[ADDRESS]. 08 липня 2013 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частині з усіх видів заробітку та доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 25.03.2013 року і до повноліття дитини. З розрахункових листів заробітної плати позивача за червень 2013 року і липень 2013 року вбачається, що з його заробітної плати були здійсненні відрахування, зокрема: в червні в сумі 894 грн.75 коп., в липні в сумі 1 115 грн. (а.с.12). Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи той факт, що рішенням суду від 08 липня 2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу), починаючи з 25 березня 2013 року, син з травня 2013 року проживає з батьком, цим же рішенням суду стягнуто з відповідачки грошову суму, перераховану позивачем на її користь в розмірі 964 грн.81 коп. по травень 2013 року включно, яку вона погасила, суд приходить до висновку, що підстав для перерахування аліментів [PERSON] на користь [PERSON] не було. Крім цього, суд вважає, що надані позивачем розрахункові листи за червень та липень 2013 року відповідно до ст.60 ЦПК України не підтверджують перерахування ним аліментів саме відповідачці [PERSON] на утримання сина [PERSON] за рішенням суду. З довідки, виданої ЖБК «Орджонікідзевський 136» 16 лютого 2015 року, вбачається, що [ADDRESS] разом з [PERSON] зареєстрований її син - [PERSON], [INFO] з 21 червня 2005 року (а.с.30). Як свідчить відповідь Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ від 12 травня 2015 року за № 1326/3.3-16, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 2/265/1117, виданий 01.08.2013 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 25.03.2013 року і до повноліття дитини. Встановлено, що відповідачка [PERSON] до 27 вересня 2014 року здійснювала сплату аліментів на утримання сина регулярно. Залишок заборгованості на день повноліття дитини склав 1 716,32 грн. (а.с.82). А згідно копії квитанції [PERSON] на користь позивача перераховано аліменти 18 травня 2015 року в сумі 400 грн. Таким чином розмір заборгованості склав 1 316 грн. (1716,32 грн.- 400 грн.). Порядок стягнення аліментів та заборгованості по них визначений ст.ст.194 - 195 СК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вказаних положень Закону заборгованість по аліментах визначається державним виконавцем і стягується за виконавчим листом, виданим на підставі рішення про стягнення коштів на утримання дитини. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Але в зазначеному випадку стягнення аліментів з відповідачки [PERSON] на користь позивача проводиться на підставі рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист. Зазначений виконавчий лист своєчасно було пред'явлено до виконання до відділу державної виконавчої служби, де він і знаходиться на виконанні. Державним виконавцем визначений розмір заборгованості по аліментам, Сторони як позивач, так і відповідачка при розгляді справи не оспорюють розмір заборгованості [PERSON] по аліментам в сумі 1 316 грн. Тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам в зазначеному вище розмірі відсутні, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості стягнення заборгованості по аліментам, присудженим за рішенням суду, в судовому порядку, тобто повторне покладення на платника аліментів аліментного зобов'язання. Більш того, відповідачка добровільно здійснює оплату такої заборгованості по аліментам 12 березня 2015 року в сумі 300 грн., 16 квітня 2015 року в сумі 400 грн. (а.с.73), 18 травня 2015 року в сумі 400 грн. (а.с.81), таким чином умисно не ухиляється від її сплати і має намір її погашати. На думку суду, вини відповідачки в несплаті одноразово заборгованості по аліментам не встановлено, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі, зокрема: має на утриманні малолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 431195, виданим 06 грудня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1095, [PERSON], який народився 29 листопада 2011 року (а.с.40). Як свідчить копія виписки з наказу від 20 листопада 2014 року виданого кредитною спілкою "Азовська кредитна компанія" [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, в період з 01 грудня 2014 року по 29 листопада 2017 року (а.с.31). На підтвердження свого скрутного матеріального стану відповідачка [PERSON] надала суду копії роздруківок заробітної плати свого чоловіка (а.с.31), копію заяви позичальника, з якої вбачається, що вона оплачує кредит за придбання телевізора (а.с.34-35), роздруківки по відкритим кредитним рахункам на своє ім»я та ім»я нинішнього чоловіка [PERSON] (а.с.54-55), копії розписок про отримання нею в борг грошових коштів 03 листопада 2013 року, 16 листопада 2013 року, 08 грудня 2013 року, 03 лютого 2014 року, 10 березня 2014 року,15 вересня 2014 року (а.с.36-37), копії лікарських результатів обстежень її нинішнього чоловіка [PERSON], який потребує лікування (а.с.44-47). Також для підтведження придбання сину взуття [PERSON] надала суду копію гарантійного талону магазину «МегаТоп» на суму 335 грн. (а.с.36). Враховуючи наведені обставини та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні поданої позовної заяви. З урахуванням відмови позивачеві в задоволенні позову, підстав для стягнення з відповідачки судового збору відповідно до ст.88 ЦПК України, не має. На підставі ст.ст.180,194-195 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed