Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що він є власником гаражу та земельної ділянки на межі садиби будинку [ADDRESS]. Однак, відповідач чинить перешкоди в користуванні гаражем, зазначє, що придбав його у попереднього власника. Тому, [PERSON] просить постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні власністю - гаражем та земельною ділянкою під ним, та зобов'язати відповідачів виконати певні дії - не чинити перешкод в користуванні його майном Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі проти задоволення позову заперечували. [PERSON] повідомив, що перешкод в користуванні гаражем позивачу не чинив та погрожував йому, також повідомив, що даний гараж внесено до його технічного паспорту та правовстановлюючих документів. [PERSON] повідомила, що придбала гараж разом з будинком, тому підстав для задоволення позову не вбачає. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін встановив наступне: [PERSON] з 1975 року був членом Авто гаражного кооперативу №9, що підтверджено відповідною довідкою (а.с.6). Рішенням Зарічної районної Ради депутатів трудящих м. Суми № 813 від 18.12.1975 року (а.с.9) позивачу надано дозвіл на будівництво гаражу в Автокооперативі № 9 на межі домоволодіння [ADDRESS]. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт побудови позивачем гаража літ. «Ж» поблизу домоволодіння [ADDRESS] не оспорював ся сторонами, однак позивачем на підтвердження своїх вимог, окрім дозволів на будівництво, не надав правовстановлюючих документів, які підтверджують набуття ним права власності на даний гараж (проекту на будівництво, придбання матеріалів чи залучення підрядника, технічний паспорт, акт введення в експлуатацію). Водночас, з огляду матеріалів інвентаризаційної справи по домоволодінню [ADDRESS] (а.с.72-79) судом встановлено, що станом на 09.02.1977 року відомості про гараж літ. «Ж», який було побудовано [PERSON], що не оспорювалось сторонами, на плані домоволодіння відсутні; станом на 19.12.1981 року гараж літ. «Ж» внесено до плану як самовільно збудоване майно. В подальшому на даний гараж набуто право власності разом з домоволодінням [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] Згідно відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.78) власниками гаража як співвласники домоволодіння є [PERSON] та [PERSON], що підтверджено також технічними паспортами (а.с.31-35). Станом на момент розгляду справи право власності відповідачів не скасовано, відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно не виключено. Тому, позов в частині усунення перешкод в користуванні гаражем не підлягає задоволенню. 28.04.1999р. Рішенням Сумської міської ради [PERSON] передано у приватну власність для гаражного будівництва земельну ділянку [NUMBER] площею 20м.кв. на території авто кооперативу «Спутник», що підтверджено архівним витягом від 19.05.2014р. (а.с.7). Відповідно до отриманих судом відомостей [PERSON] не зареєстровано право власності на земельну ділянку, що підтверджено листами ГУ Держемагенства у Сумській області від 19.06.2014р. (а.с.58), листом ОК «Супутник 2014» від 28.06.2014р. (а.с.59). Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені статтею 23 ЗК України 1990 року. Проте дію цієї статті зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок". Пунктом 3 вказаного Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, пунктом 3 названого Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Однак, на підставі дозволу на будівництво гаражу, Рішення Сумської міської ради позивачем не зареєстровано право власності на земельну ділянку, не внесено відомості до поземельної книги або кадастрової документації. В силу п.3.5 Інформаційного листа ВССУ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки, укладення правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає. Тобто, позивачем лише отримано первісний документ, який дає право для оформлення права власності, однак не доведено оформлення такого права до завершення. В силу ст.22, 23 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року, який був чинним на момент винесення рішення органом місцевого самоврядування, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Отже, позивачем не надано доказів набуття як права власності, так і права користування землею, що виключає можливість захисту його права власності. Також, суду не доведено, що [PERSON] чинив перешкоди в користуванні гаражем [PERSON], ВДІМ Сумського МВ УМВС України в Сумській області перевірку за даним фактом припинено, допит відповідача не здійснювався, пояснення не відбирались. Позивачем, окрім власних пояснень, не надав суду жодних доказів, не просив допитати свідків в обґрунтування цієї позиції. Претензії до [PERSON] позивачем в судовому засіданні взагалі не пред'являлись. Отже, в контексті ст.3 ЦПК України, суду не доведено, що право позивача порушено і може підлягати захисту. Належним способом захисту прав позивача може стати встановлення факту побудови гаражу літ. «Ж» поблизу домоволодіння [ADDRESS], визнання незаконним внесення відомостей про реєстрації права власності на гараж літ. «Ж» за співвласниками даного домоволодіння, оформлення в позасудовому порядку права власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 20м.кв., яка була виділена у власність на підставі Рішення Сумської міської ради від 28.04.1999р. та одержання державного акту на право власності на землю. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed