Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 03 листопада 2003 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. Шлюб був зареєстрований виконавчим комітетом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області. Актовий запис № 102. [INFO] в них народився син [PERSON]. [INFO] в них народилась донька [PERSON]. [INFO] в них народилась донька [PERSON]. Після розірвання шлюбу діти проживатимуть із нею. Спільне майно вони поділять добровільно. Фактично шлюб розпався, вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин. Вони втратили взаємні почуття один до одного, втрачено взаємоповагу, тому, на її думку, немає ніякого сенсу в продовжені та збереженні даного шлюбу. Причиною розірвання наших відносин стало те, що ми не могли знайти взаєморозуміння стосовно багатьох важливих питань, щодо нашого спільного проживання. Взагалі, у нас різні характери та погляди на життя і різні плани, щодо майбутнього. Тому в даний час між нами склались неприязні відносини, примирення уже неможливе. Вона вважає, що за таких обставин збереження даного шлюбу немає сенсу і не відповідає її інтересам . Після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище "[PERSON]". Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснила, що з выдповыдачем протягом року не живуть разом. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі (28.09.2016 р. та 12.10.2016 р.) в судове засідання не з'явився, хоч про слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, що стверджується розпискою про отримання повістки, заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ст.77 ч.2 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного. 03.11.2003 р. між сторонами виконкомом Гніванської міської ради Тиврівсьеого району Вінницької області зареєстровано шлюб, актовий запис № 102. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

Outcome: dismissed