Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовом до відповідачів про заміну сторони у договорі найму житла. Свій позов обґрунтовують тим, що [PERSON] постійно проживає в [ADDRESS]. Дана квартира є комунальною власністю і на момент її вселення квартиронаймачем була [PERSON], яка вселилась на підставі ордеру №639 від 30.07.1985 року. Зазначають, що весною 1988 року [PERSON] вселила [PERSON] у вказану квартиру, а з 21.12.1988 року зареєструвала її у ній у встановленому законом порядку. При цьому, після вселення, вони почали проживати однією сім'єю, спільно харчувались та вели спільне господарство. Крім того, [PERSON] слідкувала за станом квартири, робила у ній косметичний ремонт, а також доглядала за [PERSON], оскільки та була інвалідом І-ї групи і не могла обходитись без сторонньої допомоги. Вказують, що [INFO] року [PERSON] померла, проте [PERSON] продовжувала проживати у вказаній квартирі, сплачувала комунальні послуги в повному обсязі. В подальшому, [INFO] року народився [PERSON], який також зареєстрований у спірній квартирі у визначеному законом порядку. Разом з тим, з метою вирішення питання користування квартирою, вони звертались до Луцької міської ради, а також до ЖКП №3 із заявою про заміну сторони у договорі найму житла, однак їм було відмовлено. Оскільки квартира [ADDRESS] є єдиним місцем їх проживання, то у зв'язку з чим просять визнати [PERSON] наймачем вказаної квартири за раніше укладеним договором найму житла замість попереднього наймача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно ордеру № 693 від 30.07.1985 року, який був виданий на підставі рішення Луцької міської ради № 245 від 25.07.1985 р. [PERSON] вселилась у квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). З повідомлення житлово-комунального підприємства №3 від 29.04.2013 року №291/2-2 вбачається, що договір найму на зазначену квартиру, укладеного між [PERSON] та ЖКП не зберігся (а.с. 5). Також судом також встановлено, що у спірній квартирі з 21.12.1988 р. зареєстрована [PERSON], а з 17.07.2012 року - [PERSON] (а.с. 7-10). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 11). Статтею 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 64 цього Кодексу, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.65 ЖК України, квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" судам роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги до задоволення не підлягають, оскільки, на думку суду, позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав чи інтересів, так як суд не може визнати наймачем житла позивача взамін померлої особи і з цього приводу законним розпорядником квартири прийнято рішення про відмову у переоформленні особового рахунку, що не позбавляє заінтересовану особу оскаржити його у визначеному законом порядку. Інші доводи представника позивача не спростовують висновків суду. Отже, оцінивши та дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed