Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на шизоафективний розлад, змішаний тип, що обумовлює її вчиняти дії, небезпечні для неї самої та не може себе обслуговувати. Під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дала у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. 16.03.2015 р. хвора [PERSON] оглянута черговим лікарем, а 16.03.2015 року комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворого та його лікування в умовах стаціонару. Також зазначив, що перший раз [PERSON] лікувалася в ХОПЛ № 1 з 22.02.2013р. по 27.03.2013р. в добровільному порядку з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад. Восени 2014 року стан хворої значно погіршився і вона лікувалася амбулаторно в ХОПНД. Після цього почала відвідувати школу «ЛюВеНа». На даний час критика у [PERSON] відсутня і вона створює небезпеку для себе, у разі, якщо не буде лікуватися в умовах стаціонару, то стан її психічного здоровя значно погіршиться. Безпорадність її стану полягає в тому, що вона нічим не займається. Прокурор підтримав заяву, просить її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні відмовилася від госпіталізації до ХОПЛ № 1 в примусовому порядку, пояснивши, що на даний час вона є абсолютно здорова. Її психічний стан занепокоєнь не викликає. Зазначила, що її чоловік, [PERSON], умисно направив її до психіатричного закладу. Допитаний в якості свідка законний представник [PERSON] - [PERSON], заяву головного лікаря підтримав, суду пояснив, що психічний стан його дружини погіршився восени 2014 року. Вони звернулися до ХОПНД і [PERSON] амбулаторно проходила лікування. Зазначив, що його дружина відвідує школу «ЛюВеНа», абсолютно не займається дітьми, на роботу не ходить. Її захворювання створює небезпеку для дітей. Однак в чому полягає ця небезпека, конкретно не зазначив. Допитана в якості свідка законний представник [PERSON] - [PERSON], проти задоволення заяви заперечила, суду показала, що її донька, [PERSON], нормально себе почуває та адекватно себе поводить. Вважає, що її чоловік умисно направив її дочку на лікування. Свідок [PERSON] повідомила суду, що їй відомо, що її сестра, [PERSON], раніше проходила лікування в умовах стаціонару ХОПЛ № 1, Але на даний час її психічний стан нормальний і в неї занепокоєнь не викликає. Свідок [PERSON] ствердила, що вона особисто спілкувалася зі своєю подругою, [PERSON], і, на її думку, вона адекватно себе поводить. Будь-якої агресії з її боку вона не помічала. Адвокат в судовому засіданні пояснив, що представником лікарні не зазначено жодних доказів, які б свідчили, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що на підставі направлення лікаря ХОПНД від 13.03.2015р. швидкою допомогою [PERSON], [INFO] року народження, 16 березня 2015 року доставлена в ХОПЛ № 1. 16.03.2015р. на приймальному відділенні вона була оглянута лікарем психіатром [PERSON], який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. На підставі цих відомостей цього ж дня [PERSON] була оглянута комісією лікарів психіатрів. Комісія підтвердила рішення про необхідність госпіталізації. Так, під час судового розгляду представником психіатричного закладу не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] вірно орієнтована у просторі, часі та своїй особистості, є приватним підприємцем, заміжня, має двох доньок. Суд не бере до уваги письмовий доказ по справі - висновок комісії лікарів психіатрів ХОПЛ № 1 від 16.03.2015р. про те, що [PERSON] потребує лікування лише в умовах стаціонару, оскільки цей висновок не підтверджений жодними об»єктивними даними. Зокрема, у висновку не зазначено, в чому полягає небезпека для себе та чому [PERSON] не обслуговує себе на достатньому рівні. Таким чином, у задоволенні заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку необхідно відмовити.

Outcome: dismissed