Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

У листопаді 2018 року ТОВ «Автопаркінг-Сервіс 1» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 4730,00 грн., неустойки у вигляді пені в розмірі 808,86 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 70,00 грн. та суми інфляційної складової боргу в розмірі 198,66 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить машиномісце № [NUMBER] підвалу «22», підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] . 01.06.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №1-06-38/ЛУ7Б про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно оплачувати вартість послуг позивача в розмірі 220,00 грн. на місяць за обслуговування одного машиномісця і приймати участь у витратах по утриманню належної йому автостоянки, а позивач зобов`язаний був забезпечити обслуговування стоянки і прилеглої території, зберігати транспортні засоби відповідача на стоянці відповідно до вимог «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», а саме постачання електроенергії, води, комунальними службами, здійснення пропускного та внутрішнього режимів, постійну охорону підземної автостоянки, прибирання території та ряд інших послуг. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконує, в зв`язку з чим станом на 01.11.2018 у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 4730,00 грн., позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання штрафні санкції у вказаному вище розмірі. Ухвалою суду від 27.11.2018 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідач не направив на адресу суду відзив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить машиномісце № [NUMBER] (підвал 2), яке розташоване в підземній автостоянці по адресі: [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України, на власників покладений обов`язок утримувати своє майно. 01.06.2010 року між ТОВ "Автопаркінг-Сервіс 1" та [PERSON] був укладений договір №1-06-38/ЛУ7Б про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно оплачувати вартість послуг позивача в розмірі 220,00 грн. на місяць за обслуговування одного машиномісця і приймати участь у витратах по утриманню належної йому автостоянки, а позивач зобов`язаний забезпечити обслуговування стоянки і прилеглої території, зберігати транспортні засоби відповідача на стоянці відповідно до вимог «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», а саме постачання електроенергії, води, комунальними службами, здійснення пропускного та внутрішнього режимів, постійну охорону підземної автостоянки, прибирання території та ряд інших послуг. Відповідно до п. 4.4. договору, на момент підписання договору, розмір щомісячної плати за обслуговування одного машиномісця (частка власника у витратах) становив 220,00 грн. Відповідно до п. 4.3. договору, зміна суми щомісячних платежів власника здійснюється у випадку зміни вартості комунальних і інших витрат виконавця на утримання і обслуговування стоянки. В зв`язку з ростом цін на комунальні послуги, підвищенням розміру мінімальної заробітної плати, з 01.02.2017 року відбулось збільшення вартості щомісячної оплати до суми 430,00 грн. На підвищення відповідачка погодилась, про що свідчать її оплати у розмірі 430,00 грн. з лютого 2017 року, та підтверджується, зокрема, копією витягу з касової книги автостоянки по [ADDRESS]. Відповідно до п.7.1. вказаного договору сторони домовились, що договір діє до 31.05.2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, взяті на себе зобов`язання за договором 1-06-38/ЛУ7Б про надання послуг, зокрема з оплати послуг охорони майна відповідач не виконав, в зв`язку з чим у останнього станом на 01.11.2018 утворилась заборгованість за цим договором в розмірі 4730,00 грн. Вказана обставина підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до п.5.3 вказаного договору, при затримці оплати послуг виконавця та своєї частки у витратах по утриманню й обслуговуванню стоянки на строк більше 10 (десяти) днів власник виплачує виконавцеві пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума пені за період з грудня 2017 року по жовтень 2018 року складає 808,86 грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми за період з грудня 2017 року по жовтень 2018 рік у розмірі 70,12 грн. та інфляційні витрати у вказаний період у розмірі 198,66 грн., що підтверджується наданим до позовної заяви розрахунком, правильність якого перевірена судом. З огляду на викладене, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Отже, загальна сума заборгованості складає 5807,64 грн., що складається з: 4730,00 грн. суми основної заборгованості, 808,86 грн. пені, 198,66 грн. суми інфляційних витрат та 70,12 грн. суми 3 % річних. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, в ході розгляду справи суду не було надано достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували належне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за вказаним договором в розмірі 5807,64 грн. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. У зв`язку з задоволенням позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена сума судового збору в розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved