Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

03.05.2019 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батьків, третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, надійшла в суд з Жовтневого районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до ст. 31 ЦПК України, за підсудністю. В обґрунтування позову позивач вказує, що від шлюбу з відповідачем мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу з відповідачем, існує конфлікт, який не дозволяє вирішувати питання щодо інтересів спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] без відповідних звернень до компетентних органів. Відсутність згоди відповідача, як батька неповнолітньої [PERSON] , на виїзд дитини за межі України для відпочинку, оздоровлення, обмежує права на охорону її здоров`я, медичну допомогу, отримання гідного рівня освіти та свободу пересування. 15.11.2018 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька, третя особа - виконавчий комітет Покровської районної у місті ради. 14.01.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області була задоволена заява відповідача [PERSON] про скасування заочного рішення від 15.11.2018 року. 26.03.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, третя особа - виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, передана на розгляд в Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю. Ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кроивого Рогу Дніпропетровської області від 16.05.2019 року цивільна справа прийнята до розгляду, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, проведення підготовче провадження призначено на 01.08.2019 року. Розгляд справи 01.08.2019 року відкладено для виклику відповідача. 07.10.2019 року сторони в судове засідання не з`явились, призначено слухання справи на 29.10.2019 року. Сторони в судове засідання не з`явились, слухання справи перенесено на 05.12.2019 року. За клопотанням представника позивача слухання справи перенесено на 29.01.2020 року. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена. Представник позивача - [PERSON] (договір про надання правової допомоги від 08.08.2018 року, ордер № 1934 (а.с.160-161)) в підготовче судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на заявлених позовних вимогах наполягає (а.с.200). Представник третьої особи - Медякова О.М. в підготовче судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у свою відсутнісь (а.с.199). Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, повністю визнає заявлені вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову (а.с.201). Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд дослідив матеріали справи, встановив обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 07.02.1998 року (а.с.10- копія свідцтва про шлюб), який був розірваний рішенням Тернівського районного суду від 08.04.2014 року (а.с.11). Від шлюбу [INFO] народилась донька - [PERSON] (а.с.12 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування, та відповідно до ч. 2 вказаної статті, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 4 (підпунктом 2) Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально засвідченої згоди друго з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України. З огляду на те, що між сторонами існував конфлікт, вирішення питання щодо перетину кордону дитини для відпочинку, оздоровлення, отримання гідного рівня освіти без звернення до компетентних органів було неможливо, суд вважає, що звернення позивача в суд з вимогою про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] за кордон без згоди батька [PERSON] має законні підстави. Ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуюче викладене, та те, що батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] не заперечує проти заявлених вимог, та не заперечує проти ухвалення рішення про задоволення позову (а.с.201), враховуючи вимоги Закону України "Про охорону дитинства", суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позовні вимоги до розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 704,80 грн., що складає 352,40 грн. На підставі ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57,

Outcome: approved