Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про про звернення стягнення на предмет іпотеки. Обґрунтовуючи заявлені вимоги зазначив, що між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») 02.11.2007 року було укладено кредитний договір № 2615/1107/71-023 з подальшим змінами та доповненнями. Однак відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість станом на 01.03.2015 року за кредитом 45832,14 дол. США, що за курсом НБУ на дату складання розрахунку складає 1272443,21 грн., по відсотках 1818,33 дол.США що за курсом НБУ на дату складання розрахунку складає 50482,51 грн , пеня 62,63 дол.США що за курсом НБУ на дату складання розрахунку складає 1738,80 грн. З метою запезпечення виконання за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено іпотечний договір № 2615/1107/71-023-Z-23, відповідно до якого остання передала Банку в іпотеку наступне майно: квартиру № 84, що знаходиться за адресою Київська область м. Бровари вул. Воззєєднання буд. 9. Також зазначив,що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк», був укладений договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 2615/1107/71-023. В свою чергу 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Багк був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року, що було укладено між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та відповідачем. В звязку з неналежним виконанням відповідача зобовязань за кредитним договором № 2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року в рахунок погашення заборгованості просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № 84, що знаходиться за адресою Київська область м. Бровари вул. Воззєєднання буд. 9. Відстрочити виконання рішення суду до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про його проведення повідомлена належним чином. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, надали пояснення аналогічні до письмових заперечень. Третя особа [PERSON] в судове засідання заперечував щодо задоволення позовних вимог. Представник Служба у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області в судове засідання не зявився. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 02.11.2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») було укладено кредитний договір № 2615/1107/71-023 з подальшим змінами та доповненнями, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 62000 доларів США. Того ж дня, 02.11.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» за вказаним кредитним договором, між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) був укладений Іпотечний договір, згідно умов якого предметом іпотеки було встановлено квартиру № 84, що знаходиться за адресою Київська область м. Бровари вул. Воззєєднання буд. 9, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом [PERSON] Броварського міського нотаріального округу, реєстровий № 7274. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк», був укладений договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 2615/1107/71-023. В свою чергу 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Багк був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року, що було укладено між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та відповідачем Таким чином, позивач набув право вимоги за кредитним договором № 2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року. Оскільки відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, за ним виникла заборгованість, тому позивач в рахунок виконання основного зобов'язання просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивач посилався також на те, що положеннями ст.ст.33, 36,ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шлюхом звернення на предмет іпотеки. Проте, вимоги позивача суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, враховуючи наступне. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.1 ЦК України). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною першою ст.575 ЦК України визначено, що одним із видів застави є іпотека, тобто застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Більш детально відносини по іпотеці регулюються Законом України «Про іпотеку». Згідно ст.1 даного Закону іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ст.16 ЦК України. Крім перелічених у ч.2 цієї статті способів захисту, також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів по договору іпотеки в судовому порядку визначений Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою ст.35 цього ж Закону передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. \~\~\~\~Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Відповідно до розяснень, наданих у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин №5 від 30.03.2012 року, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Звертаючись до суду, ПАТ Альфа - Банк, виходив з того, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, а 15 червня 2012 року аналогічний договір було укладено між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк», згідно яких відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року та договором забезпечення по ньому іпотечним договором від 02.11.2007 року, які були укладені між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON]\~\~Відповідач неналежно виконує взяті на себе зобовязання, внаслідок чого згідно представленого суду розрахунку заборгованості станом на 01.03.2015 року прострочена заборгованість відповідача перед ПАТ «Альфа Банк» становить за кредитом 45832,14 дол. США, що за курсом НБУ 1272443,21 грн., по відсотках 1818,33 дол.США що за курсом НБУ на дату складання розрахунку складає 50482,51 грн , пеня 62,63 дол.США що за курсом НБУ на дату складання розрахунку складає 1738,80 грн, а таму вважають що позов підлягає задоволенню. Однак, суд, оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримуючись встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та не дав їм належної оцінки. Суд звертає увагу,що розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий ПАТ Альфа - Банк для підтвердження позовних вимог, проведений лише із 2012 року, що позбавило суд можливості перевірити правильність нарахування заборгованості та правильності відповідно до умов кредитного договору № 2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року зарахування платежів, проведених відповідачем із 2007 року, Також позивачем належними доказами не доведено, на яких умовах (зокрема щодо розміру вимоги) укладено 15 червня 2012 року договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк». Окрім того Іпотечним договором від 02.11.2007, передбачалось, що у випадку порушення Іпотекодавцем обовязків за Кредитним договором Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень, вимога про виконання порушеного зобовязання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки.\~\~ Позивачем надано копію листа-вимоги від 23.03.2015 р., адресованого відповідачу, в якому зазначалось, що заборгованість відповідача складає 47713,10 доларів США, тому позивач вимагав в тридцятиденний строк виконати зобовязання за кредитним договором і повідомив, що у разі невиконання цієї вимоги розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку майно. Проте, 31.03.2015 року, не надавши відповідачу можливості добровільно в тридцятиденний строк виконати зобовязання за кредитним договором, не зясувавши у іпотекодавця наявність чи відсутність згоди на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, не маючи доказів отримання відповідачем листа-вимоги позивач звернувся до суду з позовом по справі, що розглядається. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Приймаючи до уваги викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки . На момент звернення з позовом до суду позивач звільнявся від сплати судового збору згідно п.22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, в даному випадку судові витрати відшкодуванню не підлягають та відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed