Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 24 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством (далі ВАТ) «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 731/08. В забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань [PERSON] 24 квітня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 липня 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 13 червня 2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідаційну процедуру Славкіної М.А., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2017 року, в задоволенні вказаних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності, а тому ПАТ «ВіЕйбі Банк» втратило право на предмет іпотеки. Однак 27 січня 2018 року засобами поштового зв`язку позивач отримала: письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання від 12 січня 2018 року; копію повідомлення про продаж предмета іпотеки від 18 січня 2018 року; копію повідомлення про набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки від 12 січня 2018 року; копію Додатку № 2 до Договору № 3739 про відступлення прав вимоги від 11 січня 2018 року; копія Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим 24 квітня 2008 року Маслак Н.В. , приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу р.№ 1446 від 11 січня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відступлення права вимоги відбулося після рішень судів, якими встановлено відсутність права вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» на предмет іпотеки, позивач просив: визнати нікчемним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 1446 від 11 січня 2018 року за реєстровим № 124 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 3 квітня 2018 року за заявою [PERSON] вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. 27 травня 2020 року згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано в провадження судді Фанда О.А. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року відмовлено в прийнятті до розгляду та повернуто позивачу заяву про зміну предмету позову від 24 грудня 2020 року [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі банк» Славкіної М.А., [PERSON] про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 2 березня 2021 року відмовлено в прийнятті до розгляду та повернуто позивачу заяву про зміну предмету позову [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі банк» Славкіної М.А., [PERSON] про визнання нікчемними договорів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Направила до суду письмовий відзив, в якому просила в задоволенні позову відмовити. При цьому посилалася на те, що Глава 50 «Припинення зобов`язань» ЦК України не передбачають такої підстави як сплив позовної давності, а тому відсутні підстави для визнання договору про відступлення права вимоги нікчемним. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в особі свого представника, до суду не з`явився, подав письмові пояснення на позов, в яких зазначив, що в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» запроваджено процедуру ліквідації. Представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» до суду не з`явився, подав письмовий відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому посилався на те, що 11 січня 2018 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги № 3739, відповідно до вимог якого Банк відступив [PERSON] право вимоги до іпотекодавця [PERSON] за іпотечним договором, посвідченим 24 квітня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. р.№ 1446. Підстави припинення іпотеки окремо визначені ст. 17 Закону України "Про іпотеку". Сплив позовної давності такою підставою не є, а тому договір укладено щодо дійсної вимоги. Інші учасники справи до суду не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, письмових пояснень на позов не подали. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах доказами, що 24 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 731/08. В забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань [PERSON] 24 квітня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 липня 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 11 січня 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим 24 квітня 2008 року Маслак Н.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу р. № 1446. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі статтями 599-601, 604-609 ЦК України зобов`язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи. Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України, згідно з якою особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). Згідно з частиною п`ятою статті 267 ЦК України у разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропуску поважними і прийняти рішення про задоволення позову. Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, відповідно до ЦК України, сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропуск позовної давності також не позбавляє права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності, зобов`язання не припиняється. Згідно зі статтями 1, 11 Закону майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 575 ЦК України та статті 1 Закону іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону, відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України «Про іпотеку». Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Отже, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16, провадження № 61-35327св18, від 28 січня 2019 року у справі № 639/7920/16-ц, провадження № 61-33814св18, від 01 липня 2020 року у справі № 727/11061/18, провадження № 61-9980св19. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2017 року, в задоволенні вказаних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності. При цьому, цим же рішенням в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання договору іпотеки припиненим відмовлено. З врахуванням вищезазначеного, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed