Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Бобринецької районної державної адміністрації про надання дозволу матері, [PERSON], [INFO], що проживає за адресою [INFO] на тимчасовий виїзд за межі території України до Російської Федерації громадянки України, неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька, [PERSON] строком до 31 вересня 2016 року, з тих підстав, що позивач проживає разом з дитиною, яка повністю знаходиться на її утриманні, з відповідачем вона розлучена, однак відповідач допомоги достатньої для виховання, відпочинку та оздоровлення доньки не сплачує і не допомагає у вихованні та утриманні дитини, батько жодної уваги дитині не приділяє, дозвіл для виїзду за кордон до Російської Федерації для відпочинку дитини, де проживають її родичі, не надає (а.с.28-31). В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що їде за кордон до Російської Федерації до двоюрідної сестри [PERSON] Позивач за зареєстрованим місцем проживання не проживає, дійсну адресу свого проживання разом із донькою повідомляти відмовилась, оскільки не бажає, щоб її знав батько її доньки. Підтвердила, що отримає кошти від відповідача на утримання доньки на картковий рахунок. В судовому засіданні відповідач просив в задоволенні позову відмовити, про що подав письмові пояснення, про те, що виконує свої батьківські обовязки і добровільно сплачує кошти на утримання доньки шляхом поповнення належної їй платіжної картки, позивач не зазначає, в яких умовах буде знаходитись на території Російської Федерації, вартість такого відпочинку, наявність коштів на відпочинок та оплату проїзду за повернення до України, не зазначає, хто саме із її родичів проживає у Російській Федерації та де саме, чим підтверджується родинні стосунки та ступінь спорідненості між ними, чому виїзд за кордон має бути у період навчального процесу, який починається з 1 вересня. Не зазначає, чи буде безпечно для доньки виїзд до РФ за умови того, що Україна та РФ знаходяться в стані «неоголошеної війни». Вимоги є передчасними, адже не надано належних та допустимих доказів підтвердження відмови надати згоду на виїзд за кордон. Виїзд за кордон порушуватиме його права на участь у вихованні та спілкуванні з донькою. Позивачем не надано доказів того, що виїзд за кордон зумовлений та здійснюється саме в інтересах малолітньої доньки. Крім того, усно пояснив, що позивач його просила відмовитись від дитини, та надати дозвіл на виїзд на постійне проживання до міста Москва Російської Федерації, на що він відмовив. Після чого з 31 березня 2016 року позивач взагалі не дає змоги спілкуватись з дитиною, зустрічатись з нею. Позивач за своїм зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає, місце її фактичного проживання йому не відомо, оскільки позивач йому його не повідомляє. Не знає куди приїхати до дитини. Бажає щоб дитина проживала з ним. Між позивачем та відповідачем існують неприязні відносини. Позивач має чоловіка в РФ, що йому відомо по переписці з контактів, що свідчить про те, що позивач після виїзду до РФ може з дитиною не повернутись, що позбавить його у реалізації та захисті своїх батьківських прав на дитину. Бажає щоб на час виїзду позивача до РФ дитина залишилась проживати з ним. Також пояснив, що після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з позивачем та остання займалась відвідуванням дитиною школи за їх домовленістю. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову з підстав, наведених в письмових поясненнях відповідача. Представник третьої особи органу опіки та піклування Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, а матеріалах справи міститься заява згідно якої просить розглянути справу без його участі (а.с.61). Суд, заслухавши сторони, свідка, дослідивши в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи із наступного. На час розгляду справи сторони в зареєстрованому шлюбі не перебувають, що підтверджується копією рішення Ленінського районного суду м. Кіровоград від 10.07.2015 року з відміткою про набрання ним законної сили 29.07.2015 року (а.с.7-9). Сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO] (а.с.15). Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року N 534), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без згоди та супроводу батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпункту 1, абзацу одинадцятого пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон або за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У ст.141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до ч.ч. 1,2,3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матірю позивача та допомагає їй утримувати дитину. Відповідач обіцяв надавати кошти на утримання дитини, однак з березня 2016 року кошти не надає. Між сторонами неприязні відносини. Позивач хоче поїхати за кордон для зустрічі з родичами та для оздоровлення себе та дитини. Позивач не має наміру залишитися на постійне місце проживання в Російській Федерації. [PERSON] являється їй племінницею. До суду не надано доказів за яких суд мав би можливість дійти висновку, що дитина потребує короткочасного виїзду за кордон (призначення курсу лікування за кордоном, придбання в туристичній фірмі туру на відпочинок, запрошення на виїзд дитячого гуртка, або у дитячі табори), не надано і доказів, що відповідач невмотивовано відмовив у наданні згоди на виїзд дитини за межі України, а підтвердження бронювання позивачем хостелу в м. Калініград з 15.07.2016 року (а.с.78) та висновок лікувально-діагностичного центру «Ацинус» про те, що [PERSON], [INFO] рекомендовано спостереження кардіолога, профілактика інфекційного ендокардита (а.с.19), саме по собі не свідчить про вищевказані обставини. Доказів наявності у позивачки коштів достатніх для оплати переїзду її та дитини за кордон, оплату проживання протягом певного терміну під час перебування за кордоном, та повернення до України позивачка не надала. Інформаційну довідку Кіровоградської регіональної філії державного підприємства «Укрспецзем» від 30.06.2016 року №43/06-16 про те, що позивач працює на посаді інженера-землевпорядника, запланована щорічна відпустка з 11 липня по 31 липня 2016 року (а.с.99) та довідку про доходи від 30.06.2016 року №42/06-16 згідно якої позивач отримала за період з грудня 2015 року по травень 2016 року дохід в розмірі 9840,33 грн. (а.с.98) суд оцінює критично, оскільки з урахуванням поточних витрат на життя (харчування, сплата комунальних послуг, оплата витрат на проїзд, придбання одягу, тощо) вказаних коштів недостатньо для забезпечення відпочинку дитини, лікування позивача за кордоном та повернення дитини в Україну. До суду не надано доказів позбавлення відповідача батьківських прав, за яких суд мав би дійти висновку про можливість не враховувати його думку щодо питань виховання дитини. Сам по собі факт проживання дитини із матір'ю не впливає на обсяг прав батька. Після розірвання шлюбу відповідач регулярно надає матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON], що підтверджується випискою від 04.06.2016 року №7CO6-M25E-DJFB-JV3D по картці/рахунку №5168755936262738 і додатковим рахунком договору за період 9.07.2015-03.06.2016 року (а.с.83-95). Судом встановлено, що позивач перешкоджає відповідачу у спілкуванні, участі у вихованні та відвідуванні доньки [PERSON], адже не повідомляє відповідачу фактичне місце проживання доньки та в судовому засіданні відмовилась повідомити адресу відповідачу, що суперечить змісту положень ст.ст.141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Отже доводи позивача про те, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні доньки та жодної уваги дитині не приділяє не доведені належними та допустимими доказами, а існування між сторонами неприязних відносин та перешкоджання позивачем у спілкуванні дитини з батьком всупереч його бажанню свідчить про те, що фактично між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини та участі батька у спілкуванні та вихованні доньки. Довідки Кіровоградської музичної школи №1 ім. Г.Г.Нейгауза від 04.04.2016 року №11 згідно якої [PERSON] приводить ученицю [PERSON] на уроки фаху особисто (а.с.17) та КЗ «Навачально-виховне обєднання №6 «Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, центр естетичного виховання «Натхнення» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» від 31.03.2016 року №288 згідно якої позивач дійсно одна виховує доньку [PERSON], ученицю 1-В класу, а батько [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, в школі не зявлявся, не відвідував батьківські збори, позакласні заходи (а.с.18), не свідчать про ухилення батька від участі в розвитку дитини, оскільки останньому не відоме фактичне місце проживання дитини. Крім того, з інформації КЗ «Навачально-виховне обєднання №6 «Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, центр естетичного виховання «Натхнення» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» за вих. №639 від 29 червня 2016 року вбачається, що довідка вказаного зразка видається для оформлення додаткової оплачуваної відпустки за місцем роботи та видана на вимогу [PERSON] 25 травня 2016 року батько [PERSON] звертався до класного керівника з проханням поспілкуватися з дитиною, а 26.05.2016 року відвідав батьківські збори. Класний керівник спілкувався з батьком учениці після свята Останнього дзвоника 27.05.2016 року (а.с.96). Вказані обставини свідчать про неможливість у задоволенні позову із зазначених в ньому підстав, адже суперечить інтересам дитини, яка має право на увагу, любов та спілкування з обома батьками та позбавляє батька права на участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Крім того, виїзд дитини за кордон під час навчального процесу в школі, який починається з 01 вересня 2016 року також суперечить інтересам дитини. Таке рішення не позбавляє позивача на виїзд за кордон самостійно на лікування та відпочинок, в період якого дитина може залишитися з бабусею позивача чи відповідачем, який згоден на проживання з ним доньки на період відсутності позивача. За вказаних обставин суд критично відноситься до доводів позивача з приводу того, що на час перебування її за кордоном, необхідно всупереч волі батька дозволити виїзд дитини за кордон. Суд також критично оцінює довідку про те, що позивач мешкає разом з донькою в гуртожитку по вул. Василини, 7, адже згідно пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, вона фактично за вказаною адресою не проживає (а.с.16). Запрошення [PERSON] в м. Калінінград [PERSON] та [PERSON] для багаторазових відвідувань її та її сімї в період з 09.07.2016 року по 09.07.2017 року (а.с.76) та копію правовстановлюючого документу на квартиру [PERSON] (а.с.77), суд не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано суду належних документальних доказів на підтвердження факту родинних відносин з [PERSON], а показання свідка [PERSON] з вказаного приводу не є належним доказом, оскільки вказані обставини можуть бути підтверджені лише документально. Оскільки в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження обставини якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed