Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором за наступними підставами. 16.11.2006 року, як зазначає позивач, між ним та відповідачкою був укладений договір б/н, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За цим договором позивач повністю виконав свої зобов'язання, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка ж, у порушення умов вказаного договору, зобов'язання щодо повернення отриманих нею у кредит коштів перед позивачем не виконує, через що станом на 31.07.2014 року її заборгованість перед банком складає 11805,94 гривень, з яких 2432,26 грн. - заборгованість за кредитом, 6031,86 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2303,44 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. - фіксована частина штрафу, 538,38 грн. - процентна складова штрафу. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 11805,94 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень. В свою чергу [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору б/н від 16.11.2006 року недійсним з тих підстав, що у 2006 році вона жодного кредитного договору з КП «ПриватБанк» не укладала і ніяких коштів не отримувала, у неї навіть відсутня кредитна картка, тобто, у відповідності до вимог ст. 203 ЦК України, зазначений кредитний договір є недійсним. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та на задоволенні заявлених вимог наполягає. Зустрічний позов не визнав повністю, вважаючи, що [PERSON]не надано жодного доказу на підтвердження її доводів, при цьому у позивача мається і особисто [PERSON] завірена копія її паспорту, і заповнена нею заява-анкета на отримання кредиту і довідка з місця її роботи, яку вона надавала для отримання кредиту. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнала, підтримавши зустрічний позов в повному обсязі, при цьому наполягає на застосуванні строків позовної давності, вказуючи, що цей строк слід відраховувати з моменту закінчення строку дії кредитної картки, тобто на день подання позову вже сплило три роки, передбачені ст. 257 ЦК України. На підставі викладеного просить у задоволенні первісного позову відмовити, задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, визнавши договір б/н від 16.11.2006р між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним. Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача та відповідачку, суд вважає необхідним у задоволенні первісного та зустрічних позовів відмовити повністю, з наступних підстав. Як зазначає позивач у позові, 16.11.2006 року на підставі укладеного між позивачем та відповідачкою їй було надано кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що вказаний кредитний договір був укладений шляхом надання відповідачкою відповідної заяви про надання їй кредитної картки, умов та правил надання банківських послуг, які відповідачка власноруч підписувала. Крім того, відповідачкою при наданні вказаної заяви було надано до банку особисто нею завірену копію паспорту та оригінал довідки з місця роботи про розмір заробітної плати. Зазначені документи були надані в оригіналі представником позивача та оглянуті у судовому засіданні, копії їх долучені до матеріалів справи (а.с. 7-14). При цьому доводи відповідачки про те, що вона не підписувала зазначені документи та не надавала довідку з місця роботи суд вважає безпідставними, оскільки відповідачкою не надано жодного доказу на підтвердження своїх тверджень, не заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для доведення того, що її підпис на документах, наданих банком, підроблені. Крім того, відповідачкою було надано копію трудової книжки, де було зазначено, що станом на 16.11.2006 року (дату укладення договору) вона працювала у Якимівській ЦРЛ, а не у ПП Станкова, як вказано у довідці по доходи, наданій позивачем. Однак, суд критично ставиться до наданого позивачкою доказу, оскільки, як було з'ясовано у судовому засіданні, ця довідка була надана її чоловіком. Також судом враховується той факт, що, у відповідності до наданої представником позивача відомості про рух коштів на картковому рахунку відповідачки (а.с. 35-38), 05.12.2006 року, 20.12.2006 року, 19.01.2007 року, 22.01.2007 року з цього карткового рахунку проводилася видача готівкових коштів, а 08.02.2007 року за допомогою вказаної кредитної картки проведено розрахунок за товари у АТБ-маркеті. При цьому 26.12.2006 року, 30.01.2007 року, 19.04.2007 року, 30.05.2007 року, 20.06.2007 року, 23.07.32007 року, 05.09.2007 року, 25.09.2007 року, 31.10.2007 року зафіксовано надходження готівки на кредитний картковий рахунок на ім'я відповідачки. Ці факти відповідачка у судовому засіданні ані пояснити ані спростувати не змогла. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що доводи відповідачки про те, що нею кредитний договір з позивачем не укладався та кредит позивачем їй у 2006 році не надавався суд вважає безпідставними, не підтвердженими ніякими доказами з боку відповідачки, а тому її вимоги за зустрічним позовом про визнання договору від 16.11.2006 року недійсним, що обґрунтовані вище наведеними підставами, на думку суду, задоволенню не підлягають. При цьому доведеними і обґрунтованими суд вважає посилання позивача на наявність кредитного договору від 16.11.2006 року, який дійсно був укладений між ним та відповідачкою і за яким банком зобов'язання були виконані в повному обсязі, відповідачка ж з 31.10.2007 року виконувати зобов'язання перед позивачем за даним договором виконувати перестала. Таким чином, вимоги первісного позивача є законними та обґрунтованими. Щодо заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. Так, як випливає з матеріалів справи та пояснень представника позивача за первісним позовом, на виконання кредитного договору б/н від 16 листопада 2006 року була випущена пластикова картка №4149605351806328 з обмеженим строком дії. Відповідно до п. 9.12 договору №б/н від 16 листопада 2006 строк договір діє протягом дванадцяти місяців з моменту підписання. Як зазначено в заяві, наданій позивачем (а.с. 7), строк дії договору відповідає строку дії карти та погашення заборгованості за кредитом здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7 відсотків від суми витрат. Відповідно до п.3.1.1 строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карки (місяці та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Як випливає з відомостей, наданих представником позивача (а.с. 73), зазначена картка на ім'я позивачки була дійсна до 30.11.2008 року. Згідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, згідно до вимог ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту Відповідно до умов договору, укладеного між позивачкою та ПАТ КБ "ПриватБанк", кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. При цьому безпідставними суд вважає посилання представника позивача на те, що автоматичне продовження дії картки продовжує і термін виконання кредитного зобов'язання кредитного зобов'язання, оскільки продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. (Ця позиція викладена в рішеннях Верховного Суду України по справі № 6-61цс14 від 16 червня 2014 року та №6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року) . Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що перебіг строку позовної давності слід відраховувати після закінчення строку дії картки № 4149605351806328, тобто від 30.11.2008 року. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором №б/н від 16 листопада 2006 року після 30.11.2011 року, тобто після спливу строку позовної давності. Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про необхідність у відмові у задоволенні первісного позову у зв'язку із спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed