Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог від 16 січня та 09 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить приватизована земельна ділянка площею 5,160 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області. Він є єдиним спадкоємцем майна померлої, у зв'язку з чим в установлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Афанасієвського Д.В. з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом була відкрита спадкова справа за №1/2013. Крім нього, інших спадкоємців за законом, за заповітом або таких, що мають обов'язкову частку у спадщині, не має, але коли він звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену вище земельну ділянку, то постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 жовтня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки ним не було надано правовстановлюючий документ на земельну ділянку (державний акт про право приватної власності на землю) на ім'я [PERSON], оригінал якого він дійсно не зміг надати нотаріусу, оскільки його було втрачено ще при житті матері, про що було надано оголошення в газету «Вісник» №42 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до п.4.20 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусами проводиться на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, у зв'язку з чим на його запит з відділу Держгеокадастру Солонянського району він отримав відповідь, що державний акт про право власності на землю отримувала [PERSON], а надати дублікат не можливо, оскільки це не є їхньою компетенцією, а також надано копію державного акту. Крім цього, зазначає, що оскільки право власності на земельну ділянку не зареєстровано в Державному земельному кадастрі, то дане нерухоме майно не можливо зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому він змушений для захисту свого порушеного права як спадкоємця звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на зазначену вище земельну ділянку. З посиланням на ст.ст.15,16, ч.1 ст.328, ч.1 ст.1299 ЦК України визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на належну на праві власності померлому спадкоємцю земельну ділянку. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] (а.с.85,86), які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи згідно письмових розписок (а.с.92,93,97), в судове засідання 24 лютого 2016 року не з'явилися. Згідно поданої до суду письмової заяви позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити, а розгляд справи проводити у їх відсутність (а.с.109-110). Представник відповідача - управління Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.96,103) в судове засідання 24 лютого 2016 року не з'явився, про причини неявки представника суд не повідомив. Згідно поданих до суду 12 лютого 2016 року письмових пояснень зазначили, що відділ Держгеокадастру у Солонянському районі як юридична особа не є належним відповідачем та не має відповідати за пред'явленим позовом, оскільки не є суб'єктом порушеного оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення, а між позивачем та зазначеним відповідачем відсутній будь-який цивільно-правовий спір, що підпадає під дію ЦПК (а.с.104-106). Представник відповідача - Михнівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.95,113) в судове засідання 24 лютого 2016 року не з'явився. Згідно письмової заяви прохали проводити розгляд справи у їх відсутність, а ту вирішенні даного питання покладаються на розсуд суду (а.с.118-121). Третя особа - приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Афанасієвський Дмитро Валерійович та представник третьої особи - Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.94,95,108,115), в судове засідання 24 лютого 2016 року не з'явилися. Згідно поданих до суду письмових заяв прохали проводити розгляд справи у їх відсутність (а.с.111-112, 88-90,122). В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи 24 лютого 2016 року у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні в ній докази в сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] в м.Лубни Полтавської області померла мати позивача [PERSON] (а.с.5-6,8,70-72) - [PERSON], що підтверджується виданим виконавчим комітетом Михнівської сільської ради Лубенського району Полтавської області 23 серпня 2012 року свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] на підставі актовий запис №37 (а.с.7,65). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне померлій майно, в тому числі у вигляді земельної ділянки площею 5,160 га для ведення товарного сільськосподарського виробництва, яка розташована на території Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.14) та належала померлому спадкодавцю відповідно до виданого 17 квітня 2001 року Військовою сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] (а.с.14). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а згідно ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Положеннями ст.1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлої [INFO] [PERSON], що вбачається з свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 10 жовтня 2007 року (а.с.5-6,8,70-72), та відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав за спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявить про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З довідки виконкому Михнівської сільської ради Лубенського району Полтавської області №120 від 29 січня 2013 року та №1546 від 16 лютого 2015 року (а.с.12,67) вбачається, що останнім місцем реєстрації та проживання [PERSON], яка померла [INFO] було [ADDRESS]. На момент смерті з померлою за цією ж адресою ніхто не зареєстрований та не проживав. Позивач [PERSON] як син померлої [INFO] [PERSON] та спадкоємець першої черги за законом 06 лютого 2013 року звернувся до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Афанасієвського Дмитра Валерійовича з заявою про прийняття спадщини (а.с.66), на підставі якої була відкрита спадкова справа №1/2013(а.с.62-82), яка зареєстрована 06 лютого 2013 року в Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за номером [NUMBER] (а.с.10, 63). Інший спадкоємець померлої - донька [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась на користь спадкоємця [PERSON] згідно поданої нотаріусу письмової заяви (а.с.74). 16 жовтня 2015 року спадкоємець [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Афанасієвського Дмитра Валерійовича з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом на належну померлій [PERSON] земельну ділянку площею 5,160 га для ведення товарного сільськосподарського виробництва, яка розташована на території Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, але постановою від 16 жовтня 2015 року нотаріусом йому було відмолено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.16, 82). Судом встановлено, що згідно відповіді відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року позивачеві [PERSON] надано належним чином завірену копію Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та повідомлено, що видача дублікату державного акту не є можливою, оскільки відповідно до чинного законодавства не відноситься до компетенції відділу (а.с.13). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності серії серія [NUMBER], виданого 17 квітня 2001 року Військовою сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,160 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Військової сільської ради, а вказаний державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] (а.с.14). Згідно п.22 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказ Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 N 43 (в редакції, чинній на день видачі державного акту, оскільки на день розгляду справи судом інструкція втратила чинність) державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею складається у двох примірниках, підписується сільським, селищним, міським головою або головою відповідної державної адміністрації і скріплюється відповідною гербовою печаткою. Відповідно до п.4.2 Інструкції другий примірник державного акта або договору, а також книги їх реєстрації зберігаються у вогнетривких шафах у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням - у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України. Відповідно до ст. ст. 22,23 ЗК України в редакції 1990 року, що була чинною на день видачі зазначеного вище державного акту, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, яким є державний акт. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на зазначену земельну ділянку та оформила документи, що підтверджують це право, в порядку передбаченому чинним законодавством на момент видачі державного акта, а сама по собі втрата виготовленого, виданого та зареєстрованого Державного акта про право приватної власності на землю не припиняє право власності померлої на спірне нерухоме майно, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена чинним законодавством. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом було встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері шляхом подання відповідних заяв до нотаріальної контори у визначений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року та постанови Кабміну України «Про затвердження Порядку ведення державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року видача дублікату державного акта на право приватної власності на землю не виявляється можливим. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину згідно положень ч.3 ст.1296 ЦК України оскільки незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин). Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відповідно до ст. 28 зазначеного Закону інформація про зареєстровані права та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою та загальнодоступною. Для фізичних та юридичних осіб інформація за об'єктом нерухомого майна надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовому вигляді державним реєстратором чи нотаріусом. Інформація за суб'єктом речового права на нерухоме майно надається фізичним та юридичним особам в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовому вигляді державним реєстратором чи нотаріусом. Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмного забезпечення державного реєстру прав, має однакову юридичну силу та використовується відповідно до законодавства. Для посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів Національної поліції, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Національного банку України, адвокатів, нотаріусів інформація з Державного реєстру прав у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб'єктом права чи за об'єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису. Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, є офіційною та використовується відповідно до законодавства. Пунктом 1 Глави 7 Наказу № 296/5 від 22 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Судом встановлено, що, позивачем не було надано нотаріусу документи, які відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підтверджують у встановленому законом порядку право власності [PERSON] на земельну ділянку, в тому числі у матеріалах спадкової справи відсутність і надана позивачеві відділом Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області копія державного акту на право приватної власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] (а.с.14,13-82), видача якої свідчить про наявність другого примірника державного акту в даній установі, як не надано і отриманого позивачем у відділі Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області від 04 листопада 2015 року за №13 витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки власника [PERSON] (а.с.15), що свідчить про наявність у даній установі правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку у вигляді другого екземпляра державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] (а.с.14), у зв'язку з чим доводи позивача про втрату Державного акту не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки було втрачено лише примірник державного акту, який знаходився у власника, про що розміщено оголошення в газеті «Вісник» №42 21 жовтня 2015 року, тобто не за життя, а після смерті [PERSON] (а.с.11) Крім того, судом встановлено, що приватний нотаріус також не звертався відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», Наказу № 296/5 від 22 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» до відповідних органів з питання надання відомостей, які передбачені ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі державного акту на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель та інші для підтвердження права власності [PERSON] на земельну ділянку, внаслідок чого позивач не оскаржував у встановленому законом порядку постанову приватного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин суд приходить до висновку, що вирішення позову про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу без використання передбачених законодавством механізмів надання нотаріусу підтверджуючих документів та без їх витребування самим нотаріусом, є передчасним. Також суд звертає увагу на те, що посилання позивача на положення ст.1299 ЦК України є необґрунтованим, оскільки дана стаття виключена з Цивільного кодексу на підставі Закону №402-У11 (402-18) від 04.07.2013 року, а редакція ст.125 Земельного кодексу України на день звернення позивача з позовом до суду змінена і передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, при цьому дана редакції зазначеної статті є чинною відповідно до Закону №1066-У1 (1066-17) від 05.03.2009 року. З урахуванням вищевикладеного, правові підстави для задоволення позову та для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті його матері - [PERSON] на день розгляду справи судом відсутні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed