Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]звернулися з цивільним позовом до [PERSON], в якому просить зобов'язати [PERSON] привести будинок №9а по вул. У.Кравченко у місті Львові у відповідність до ДБН та наданим технічним умовам, зокрема здійснити демонтаж частини прибудови та надбудови для забезпечення відстані в 1 (один) метр до будинку №10 по вул.Народній та стягнути судові витрати Свої вимоги мотивує тим, що позивачі є співвласниками житлового будинку №10 по вул. Народній у м. Львові. На сусідньому землеволодінні, поруч з їхнім будинком, за адресою вул. у.Кравченко, 9а знаходиться житловий будинок, що належить відповідачеві - [PERSON]. Протягом 2008-2009 років, відповідач на підставі розпорядження Франківської РА ЛМР №346 від 10.04.2008р. здійснила реконструкцію свого будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху. Дані роботи були проведені з істотними порушеннями погоджених відповідними службами технічних умов на реконструкцію та порушенням Державних будівельних норм, а саме п.3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно якого передбачається відстань в 1 метр до сусідніх будівель та споруд. Після реконструкції наш будинок по вул.Народній, 10 та реконструйований будинок відповідача №9А по вул. У.Кравченко фактично є зблокованими. Проведене зблокування спричинило порушення Правил системи безпеки газопостачання в їх будинок. 02.09.2009р. у зв'язку з даним фактом працівники ВАТ «Львівгаз» припинив газопостачання у їх будинок. Станом на сьогоднішній день газопостачання до будинку позивачів не відновлено, три роки поспіль будинок знаходиться без опалення. Також, проведене зблокування унеможливлює проведення обслуговування, поточного ремонту стіни та частини даху будинку позивачів. Окрім того, звертає увагу на те, що за даним фактом прокуратурою м. Львова було винесено протест на рішення виконавчого комітету Львівської міської ради -від 11.09.2009 р. №714 «Про погодження акта готовності об'єкта до експлуатації - індивідуального житлового будинку по вул. у.Кравченко 9а». На неодноразові прохання та вимоги привести свій будинок до відповідності технічним умовам та ДБН [PERSON] не реагує. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] надали пояснення аналогічні викладеному, просили позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечила. Наголосила на тому, що заява позивача про те, що будинок №9а по вул. У.Кравченко у місті Львові не відповідає нормам ДБН та наданим технічним умовам не відповідає дійсним обставинам справи. Просить відмовити позивач у задоволенні їх позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачі у цій справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] володіють на праві спільної сумісної власності будинком №10 по вул. Народній, в м. Львові, що свідоцтвом про право власності серія САС №159310 від 10.12.2008 року та серія КММ №079001 від 26.07.2002 року./а.с.5/ Згідно свідоцтва про право власності на будинок, виданого 21 грудня 2009 року відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради будинок по вул. У. Кравченко 9а у м. Львові належить [PERSON] на праві приватної власності. /а.с.21/ Розпорядження від 10 квітня 2008 року за №346, розглянувши заяву [PERSON], вирішено затвердити висновок міжвідомчої комісії і дозволити [PERSON] за власні кошти здійснити реконструкцію індивідуального житлового будинку вул. У. Кравченко 9а. Підпунктами 3.1 - 3.4 пункту 3 розпорядження визначено умови, при дотриманні та виконанні яких можливе здійснення такої реконструкції. Такими умовами є, зокрема: вирішення питання землекористування; виготовлення та затвердження робочого проекту та отримання в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської області дозволу на виконання будівельних робіт. Крім цього, пунктом 4 Розпорядження попереджено [PERSON] про відповідальність за проведення ремонтно-будівельних робіт без отримання дозволу, затвердженого проекту чи з грубим його порушенням. /а.с.185/ 04 червня 2007 року було складено Акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки [PERSON] /а.с.151/ і ухвалою Львівської міської ради від 14 лютого 2008 року за №1575 [PERSON] погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0634 гектара на вул. У. Кравченко 9а у власність для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку /а.с.140/. Відповідач отримала позитивні висновки щодо представленого ескізного проекту: санітарно-епідеміологічної станції Франківського району - 04 квітня 2008 року /а.с. 85/; погодження державного управління охорони навколишнього природного середовища в Львівській області щодо погодження проекту відведення /а.с. 83/; погодження управління охорони історичного середовища ЛМР №04/731 від 06.03.2008 /а.с.84/; висновок №40/01-14/4023 від 14.05.2008 року Управління земельних ресурсів у м.Львові./а.с.87/ Листом управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 19 вересня 2007 року за №3-А-22401/2401 погоджено проведення [PERSON] реконструкції та розширення житлового будинку і зазначено, що для подальшого розгляду питання реконструкції необхідно вирішити питання землекористування, розробити проект та отримати дозвіл на виконання будівельних робіт./а.с.184/ На підставі розпорядження №346 від 10 квітня 2008 року, проектної документації, документа про затвердження проектної документації від 21 серпня 2008 року №3-А-16432/2401 та документа, що посвідчує право на земельну ділянку, 17 вересня 2008 року інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області [PERSON] надано дозвіл на виконання будівельних робіт за №694/08. Пунктом 5 Розпорядження №346 від 10 квітня 2008 року встановлено двохрічний термін його дії. Тобто, заявнику надано два роки на виконання передбачених цим розпорядженням умов, при виконанні яких можлива реконструкція будинку. Оскільки [PERSON] були виконані умови проведення реконструкції, і зокрема, оформлено право власності на земельну ділянку, їй було надано дозвіл на проведення будівельних робіт. В подальшому, після закінчення робіт по реконструкції у відповідності до п. 3.6 Розпорядження [PERSON] здано будинок в експлуатацію, виготовлено технічний паспорт та оформлено право власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на будинок, виданим відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради 21 грудня 2009 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 грудня 2009 року. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103\~ЗК України. Відповідно до вимог частин 1, 4\~ст. 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотно порушенням будівельних норм і правил. Частиною 7\~ст. 376 ЦК України\~передбачено, що позов про знесення суб'єкта самочинного будівництва, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, мас право пред'являти відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Розглядаючи позов про знесення самочинного будівництва або перебудову на підставі ч. 7\~ст. 376 ЦК України, суд має встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення самочинного будівництва. При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Аналогічна за своїм змістом позиція вказана в правових позицій, викладених у п. 22 ППВССУ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦПК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року. Пунктом 24 вказаної постанови розяснено, що знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої\~статті 376 ЦК\~України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про застосування судами ст. 376 Цивільного Кодексу України" відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості. У відповідності до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні позивачі не надали жодних доказів того, що відхилення від вимог будівельних норм і правил є істотним, чи порушують права інших осіб та інтереси суспільства, суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, впливають на міцність і безпечність цього об'єкта. Враховуючи наведене, а також те, що права співвласників будинку №10 по вул. Народній, що у м. Львові ніяким чином не порушуються, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження цього, суд приходить до висновку про відсутність необхідності застосування такої крайньої міри як демонтаж частини прибудови та надбудови. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог позивачів в повному обсязі, оскільки не було доведено обставин, які б свідчили про порушення відповідачем охоронюваних прав та інтересів позивачів та у звязку із ненаданням позивачами належних доказів на підтвердження свої вимог.

Outcome: dismissed