Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль Mersedes Atego, 2003 року випуску, № шасі WDВ9702581К805384, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію САТ485433 від 11.12.2013 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебувають з 11.03.2011 року в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу [PERSON] за кошти, які належали їй особисто придбано майно, а саме: автомобіль Mersedes Atego, 2003 року випуску, № шасі WDВ9702581К805384, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію САТ485433 від 11.12.2013 року. Кошти в розмірі 42000,00 грн. на придбання вищевказаного автомобіля подаровані позивачеві відповідно до договору дарування від 10.12.2013 року її подругою, [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, спірний автомобіль хоча і придбаний в період шлюбу, проте є її особистою приватною власністю. Позивач та адвокат позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили на їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.12.2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON] (а.с. 49). [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи 22.12.2015 року та 23.02.2016 року повідомлялась. Проте, судова повістка у даній справі про виклик до суду повернута на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 58, 81). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача адвоката позивача та відповідача, показання свідка, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області 11.03.2011 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: [PERSON], дружини: [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 118. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії І-ОЛ № 050803 від 11.03.2011 року (а.с. 61). В змісті позовної заяви зазначено, що за час перебування у шлюбі [PERSON] за особисті кошти придбано майно, а саме: автомобіль Mersedes Atego, 2003 року випуску, № шасі WDВ9702581К805384, державний номерний знак [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ485433 від 11.12.2013 року зареєстрований за позивачем (а.с. 4). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та пояснив свою позицію намаганням виключення спірного автомобіля із об?єктів поділу спільної сумісної власності подружжя, що на даний час відбувається у нього з колишньою дружиною, [PERSON]. Положеннями частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом зясовано, що в даному випадку визнання відповідачем даного позову суперечить закону в звязку з чим 23.02.2016 року протокольною ухвалою суду відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем та продовжено судовий розгляд (а.с. 86). Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, стаття 60 Сімейного кодексу України, що поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, є продовженням загальної норми частини 3 статті 368 Цивільного кодекс України. Водночас слід звернути увагу на те, що за змістом останньої норми факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою лише встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Дана презумпція може бути спростована законом або договором. Перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначено статтею 57 Сімейного кодексу України. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Так, за пунктом 1 договору дарування грошей від 10.12.2013 року, укладеного між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдарована), Дарувальник розуміючи умови щодо безоплатності цієї угоди, без будь-якого примусу, насильства подарувала, а Обдарована прийняла в дар гроші у сумі 42000,00 грн. (а.с. 8). Згідно довідки № 54569/10/11-23-17-06 від 04.12.2015 року та довідки № 54568/10/11-23-17-06 від 04.12.2015 року, виданої Кіровоградською обєднаною державною податковою інспекцією Головного Управління ДФС у Кіровоградській області, [PERSON] перебуває на обліку в Кіровоградській ОДПІ як фізична особа-підприємець з 14.07.2013 року. За даними податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, сума доходу [PERSON] за період: 2012 рік становить 705321,03 грн.; 2013 рік становить 737245,78 грн.; 2014 рік становить 614520,20 грн. (а.с. 63, 64). Аналогічні показники зазначені [PERSON] у податкових деклараціях платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2012 та 2013 роки (а.с. 65-68). [PERSON] в позовній заяві стверджує, що автомобіль Mersedes Atego, 2003 року випуску, № шасі WDВ9702581К805384, державний номерний знак [NUMBER] придбаний нею на кошти подаровані останній [PERSON]. [PERSON], яка була допитана в якості свідка в судовому засіданні підтверджувала обставини щодо передання грошових коштів у дар позивачу. Пояснювала, що такі дії нею та позивачем вчинялись на захист майна від колишньої дружини відповідача, її матеріальних вимог щодо нього та уникнення включення спірного автомобіля до спільної сумісної власності колишнього подружжя. При цьому беззаперечного свого волевиявлення щодо передання грошових коштів у дар позивачу у розумінні вчинення договору дарування не пояснила та не переконала. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON] суду не надано, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутні докази, на підставі яких придбано спірний автомобіль, зокрема доказів на підтвердження вартості спірного автомобіля, вчинення інших дій, спрямованих на придбання автомобіля та інше. Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено достатніх обставин щодо придбання спірного автомобіля за кошти отримані у дар, оскільки докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог ґрунтуються на припущеннях. Крім того, згідно статті 124 Конституції України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже таке право є абсолютним, виражає демократичні засади суспільства, спрямоване на всебічний захист прав людини і громадянина. Сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення, а спором визнаються будь-які непорузуміння між субєктами права і достатньою підставою для вступу у процес і набуття правового статусу позивача є субєктивна впевненість, що права особи порушені, оспорені чи невизнані. Цивільно-правовий захист - це система активних заходів, які застосовуються субєктом цивільного права, компетентними державними чи іншими органами, спрямованими на усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обовязку по відновленню порушеного права на порушника. Під способом захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Зі змісту вказаної норми закону власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, передбаченим законом або договором. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина 1 статті 20 Цивільного кодексу України, стаття 3 і 4 Цивільного процесуального кодексу України). Водночас на час розгляду справи між сторонами спір про право власності на автомобіль Mersedes Atego відсутній, і позовні вимоги спрямовані до відповідача, як порушника права позивача, унеможливлює вирішення справи у спосіб, обраний позивачем. Відтак, суд не встановив підстав для визнання права особистої приватної власності на автомобіль Mersedes Atego, 2003 року випуску, № шасі WDВ9702581К805384, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію САТ485433 від 11.12.2013 року з мотивів наведених в позовній заяві, позивач не надав належних і достовірних доказів на підтвердження заявлених цивільно-правових вимог, а тому в задоволені позову слід відмовити. Питання розподілу судового збору вирішується у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed