Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому вказує, що 01.06.2007 року він придбав на торгах автомобіль. Не маючи коштів для оплати автомобіля, ним було укладено з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № IFJWAE00000146 від 12.06.2007 року. На підставі вказаного договору відповідач провів оплату придбаного автомобіля, кредитний договір було надано у вигляді неоновлювальної кредитної лінії в сумі 14616,78 доларів США. Вказує, що при укладенні оспорюваного договору йому не було надано повної інформації стосовно кредиту. Крім того, вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» ввів його в оману стосовно валюти кредиту та порядку його надання. Вважає, що кредитний договір від 12.06.2007 року є удаваним щодо валюти надання позики, оскільки такою валютою зазначено долари США, а насправді між сторонами укладено правочин по наданню кредиту в гривні в розмірі 73814,74 грн., що за курсом НБУ на момент складання договру становило 14616,78 доларів США. Просить суд визнати кредитний договір № IFJWAE00000146 від 12.06.2007 року удаваним правочином; застосувати наслідки удаваного правочину та визнати кредитний договір № IFJWAE00000146 від 12.06.2007 року таким, що укладений в національній валюті України-гривні. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві і просить позов задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився повторно. З'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір № IFJWAE00000146, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 14616,78 доларів США. За користування кредитом процентна ставка встановлена в розмірі: в доларах США - 0,84 на місяць. Кредит надано на придбання автомобіля «Рено Трафік». Так, не знаходить свого юридичного обґрунтування посилання позивача на те, що кредитний договір є удаваним, так як кошти [PERSON] отримав в іноземній валюті по курсу НБУ в сумі 73814,74 грн. замість 14 616,78 доларів США, що на думку позивача є приховування договору укладеного в національній валюті, з огляду на таке. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. 2. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. У відповідності до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11. 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Так, сторонами у відповідності до ч. 2 ст. 524 ЦК України було досягнуто згоду на надання кредиту у сумі 14616,78 доларів США, тобто визначено грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що не являється порушенням закону. Більш того, позивачем жодним чином не доведено факт вчинення одного правочину з метою приховати інший, а його посилання на те, що банк видав грошові кошти в доларах США замість національної валюти, як визначено ч. 2 ст. 524 ЦК України, не є порушенням закону та удаваним правочином в розумінні ст. 235 ЦК України. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня; іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні; сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. За ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Ч. 1 ст. 1054 ЦК України регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи, що сторони були вільні у визначенні умов договору зокрема, щодо валюти кредиту, укладення спірного кредитного договору в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства, зазначені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання договору недійсним. В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Пред'явлення позову сам позивач в судовому засіданні пов'язує із тим, що змінився курс долара США відносно гривні, який невигідний позивачу, тобто всі попередні роки у позивача не виникало питання щодо удаваності даного правочину та він виконувався останнім на умовах, які були визначені. Жодних належних доказів на підтвердження того, що вказаний договір укладено з метою приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, суду у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог. На підставі наведеного, ст.ст. 524, 638 ЦК України та

Outcome: dismissed