Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів та просить стягнути за рахунок коштів державного бюджету України заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 103,70 гривень, моральну шкоду в розмірі 50000 гривень, понесені нею матеріальні витрати при розгляді справи (судові витрати) транспортні витрати, пов'язані з прибуттям до суду та в зворотньому напрямку шляхом списання з Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області грошових коштів з рахунків Прокуратури Одеської області. При цьому посилається на те, що 19.08.2013 р. вона зверталася до Прокуратури Одеської області з заявою про скоєний злочин співробітників прокуратури Березівського району Одеської області, посадовими особами Одеської філії ПАТ «Укртелеком», передбачених ст.ст. 356, 364, 365, 387 КК України та просила внести в ЄРДР відомості про скоєний злочин, визнати її потерпілою. Проте її заяву не було внесено до ЄРДР, досудове слідство не провадилося, чим було порушено її право на своєчасний, повний та об'єктивний розгляд її заяви, на захист та відновлення її порушених прав. 04.09.2013 р. вона вимушена була звернутися до слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси зі скаргою на неправомірну бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області. 18.09.2013 р. ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси задоволена її скарга на бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області по невнесенню до ЄРДР її заяви від 19.08.2013 р. та зобов'язано посадових осіб прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відомості про скоєний злочин, вказаний в її заяві від 19.08.2013 р. У зв'язку з неправомірною бездіяльністю посадових осіб прокуратури Одеської області вона вимушена була нести матеріальні витрати, які є судовими витратами та становлять 103,70 гривень. Також їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 50000 гривень. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача - Прокуратури Одеської області в судовому засіданні позов не визнала, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, надала суду письмові заперечення на позов. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача - Прокуратури Одеської області, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 18.09.2013 р. була задоволена скарга [PERSON] на бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області по невнесенню до ЄРДР її заяви від 19.08.2013 р. та зобов'язано посадових осіб прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відомості про скоєний злочин, вказаний в її заяві від 19.08.2013 р. Раніше, 19.08.2013 р., [PERSON] подавала заяву щодо неправомірних, на її думку, дій працівників прокуратури Березівського району Одеської області та ПАТ „Укртелеком". На це звернення позивачці - 03.09.2013 р. було надано відповідь про відсутність достатніх підстав для внесення відомостей до ЄРДР. Отже, звернення [PERSON] до органу прокуратури було розглянуто з дотриманням вимог закону, зокрема Закону України „Про звернення громадян". Прийнята Приморським районним судом м.Одеси 18.09.2013 року постанова щодо зобов'язання посадових осіб прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відомості про злочин викладений в заяві [PERSON] будь-яким чином права або охоронювані законом інтереси позивачки не порушує, оскільки являється лише визначеною законом процедурою прийняття Слідчим суддею, відповідно до вимог діючого КПК України, рішень щодо розгляду скарг. Зазначена постанова Слідчого судді не встановлює будь-яких порушень прав позивачки та не свідчить про безумовні підстави для стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди. Відповідно до вимог частини 6 статті 1176 ЦК України, на яку посилається [PERSON], як на підставу своїх вимог, моральна шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, а також вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Необгрунтованою є вимога [PERSON] щодо списання з рахунків прокуратури Одеської області матеріальної шкоди в сумі 103,70 гривень, пов'язаної з розглядом скарги в порядку статті 303 КПК України, оскільки вказана сума не є матеріальною шкодою у розумінні статті 22 ЦК України, а є транспортними витратами, які [PERSON] сплатила під час розгляду скарги в порядку статті 303 КПК України та які відповідно до вимог ЦПК України не відшкодовуються, а отже та не можуть бути предметом спору у іншій справі. Як вбачається з позовній заяві, [PERSON] 11.09.2013 р., 15.09.2013 р. та 18.09.2013 р. приймала участь у розгляді справи № 522/22893/13-к в порядку КПК України, у зв'язку з чим, просить суд відшкодувати за рахунок прокуратури області матеріальну шкоду в сумі 79,50 гривень - транспортних витрат, пов'язаних з прибуттям до суду. Вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки, вказана сума не є матеріальною шкодою у розумінні статті 22 ЦК України, а є транспортними витратами, які [PERSON] сплатила під час розгляду скарги в порядку статті 303 КПК України та які відповідно до вимог ЦПК України не відшкодовуються. Таким чином, долучені до матеріалів справи проїзні квитки є неналежними доказами з урахуванням частини 1 статті 58 ЦПК України. Безпідставною є вимога [PERSON] щодо стягнення на її користь понесених судових витрат, пов'язаних з прибуттям до суду під час розгляду вказаної справи, оскільки відповідно до частини 1 статті 85 ЦПК України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників несуть сторони. Суд вважає неправомірними посилання позивачки щодо стягнення на її користь судових витрат, оскільки в розумінні ст.ст. 79, 88 ЦПК України судовими витратами є витрати саме по цій справі, а не по іншій справі, яка розглядалася судом раніше.

Outcome: dismissed