Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що шлюб між ним та відповідачем було зареєстровано 28.08.2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 28.08.2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 714. Від шлюбу вони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе та суперечить його інтересам. Майнового спору між ними не має. Дитина залишається проживати з відповідачем. Позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем зареєстрований 28.08.2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 714. Позивач у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також зазначив, що з червня 2015 року він з відповідачем не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо, майнового спору та спору щодо проживання дитини не має. Відповідач в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, поти розірвання шлюбу не заперечує. Також зазначила, що з червня 2015 року вона з позивачем не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо, майнового спору та спору щодо проживання дитини не має. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "Мякуш". У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось і журнал судового засідання не вівся. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 9 Конституції України\~\~чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. З матеріалів справи судом встановлено, шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 28.08.2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 28.08.2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 714, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-КИ № 177819 від 28.08.2010 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають спільну дитну - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується про народження серія 1-КИ № 336637 від 21.06.2011 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Сімейне життя позивачки з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з червня 2015 року. Сторони з червня 2015 року не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання сторонам строку для примирення на думку суду є недоцільним, оскільки шлюбні відносини припиненні з червня 2015 року, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, між сторонами були втрачені почуття любові та поваги, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майновий спір між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній. Дитина залишаться проживати з відповідачем (матір'ю). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просить залишити їй прізвище «Мякуш», на підставі ст. 113 СК України суд вважає за можливе залишити позивачці після розірвання шлюбу прізвище «Мякуш». Відповідно до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, їх сімя розпалася остаточно та відновлена бути не може, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а також враховуючи визнання відповідачем позову. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача судові витрати, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved