Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнання права власності на автомобіль. Посилався на те, що 10.02.2011 року позивач придбав у відповідача на підставі договору купівлі-продажу автомобіль марки ВАЗ, модель 2108, 1988 року випуску, об'єм двигуна 1,3 см.куб., шасі (кузов, рама, коляска) № №ХТА210800І0299075, тип легковий хетчбек, реєстраційний № [NUMBER]. Угода була оформлена письмовою розпискою від 10.02.2011 року та відповідач видав позивачу нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження автомобілем. З вказаного часу позивач користується, володіє та розпоряджається автомобілем на власний розсуд. Звертає увагу суду, що договір купівлі-продажу між позивачем та відповідачем був оформлений двома письмовими документами, а саме: розпискою та нотаріально посвідченою довіреністю. Фактично позивач є покупцем автомобіля, а відповідач продавцем, адже вони домовились про всі істотні умови купівлі-продажу даного автомобіля. Після укладення договору відповідач отримав від позивача обумовлену договором купівлі-продажу грошову суму у розмірі 17960 грн., що підтверджується розпискою від 10.02.2011 року та передав позивачу у власність автомобіль, ключі та документацію на автомобіль. Водночас, на підтвердження укладеного договору купівлі-продажу автомобілю, відповідачу була видана на ім'я позивача нотаріальна довіреність від 10.02.2011 р. серія ВРД № 980539 на право розпорядження проданим автомобілем. Тобто, з 10.02.2011 року позивач, правомірно та безперервно володіє автомобілем [NUMBER] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, згідно якої відповідач як власник вказаного автомобіля уповноважив його розпоряджатись, володіти, керувати зазначеним автомобілем. Позивач, звертається до суду з даним позовом у зв'язку з порушенням відповідачем його прав, а саме - ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, який позивач фактично в нього придбав. Відповідач, укладаючи 10.02.2011 року із позивачем договір купівлі-продажу автомобіля, пояснив, що нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та переоформлення автомобіля зроблять пізніше оскільки в ДАІ не переоформляють автомобілі у власників автомобілів, у яких є штрафи за порушення Правил дорожнього руху. Крім того, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля потребувало додаткових коштів. Тому відповідач запропонував укласти договір пізніше і до цього часу нотаріальний договір купівлі-продажу автомобіля із позивачем не уклав. 10.02.2011 року відповідач передав позивачу у власність автомобіль, ключі та техталон на автомобіль [NUMBER]. Таким чином, вважає свої вимоги законними, обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ модель 2108, 1988 року випуску, державний реєстраційний № [NUMBER], укладений 10.02.2011 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності [PERSON] на автомобіль ВАЗ 2108 1988 року випуску, кузов № ХТА210800.Ш99075, легковий хетчбек, д.н. [NUMBER]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що в 2011 році продав автомобіль марки ВАЗ модель 2108, 1988 року випуску, державний реєстраційний № [NUMBER] [PERSON] Проти задоволення позову не заперечував. Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі встановив наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Судом при розгляді справи встановлено і цього не заперечувалось сторонами, що 10.02.2011 року, [PERSON] надав генеральне доручення [PERSON], яким уповноважив останнього представляти його інтереси. Довіреність видана з правом продажу, обміну, страхування, здачі в оренду, зміни номерних агрегатів і вузлів, поїздок за кордон, догляду на митницях. Для здійснення цих повноважень відповідач [PERSON] надав позивачу [PERSON] право керувати автомобілем, а також представляти його інтереси в державних та інших підприємствах, установах, організаціях, в тому числі в органах Державтоінспекції, органах нотаріату. При цьому, [PERSON] надав також розписку про те, що він отримав від [PERSON] 17960 (сімнадцять тисяч девятсот шістдесят) гривень, про що і розписався, розписка від 10.02.2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦКУ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено і цього не заперечувалось самим позивачем, що між ним та відповідачем не було укладено договору купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ модель 2108, 1988 року випуску, державний реєстраційний СЕ8758АА, а лише видано довіреність на право керування автомобілем та представлення інтересів. При цьому не відбулося переходу права власності на автомобіль з [PERSON] на [PERSON] Оскільки довіреність є правовим оформленням представництва, а не правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Повноваження, яке виникає в представника за довіреністю, не порушує його майнових або особистих немайнових прав. Наявність розписки, складеної [PERSON] та [PERSON] не дає суду підстав для визнання довіреності договором купівлі-продажу. Відповідно до вимог ст.11,60 ЦПК України, суд розглядає справу у межах вимог та доказів наданих сторонами. Відповідно до ч. 5 ст. 656 ЦК України на окремі види майна може бути встановлено спеціальний порядок набуття громадянами права власності. Згідно ст. 34 закону України "Про дорожній рух" реєстрація транспортних засобів здійснюється органами ДАЇ, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України. Зокрема, порядок набуття права власності на автомобіль встановлений Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388. Відповідно до п. п. 7, 8 Правил, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів, з наданням визначених Правилами документів, перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Між тим, як встановлено в судовому засіданні спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ та залишився зареєстрованим за відповідачем [PERSON], заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Зазначена обставина в судовому засіданні сторонами не оспорювалась. У відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена правилами, що є обов'язковим для всіх юридичних і фізичних осіб. Згідно вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право на річ, яке вона здійснює відповідно до закону. Особливим видом права власності є право довірчої власності внаслідок договору про управління майном. Надана позивачем розписки від 16.02.2011 року про отримання грошей не є укладеним договором купівлі-продажу, оскільки не містить ознак договору купівлі-продажу, зареєстрованого у встановленому законом порядку і допускає перехід права власності до інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні позивач не навів пояснень того, що перешкоджало йому протягом більше трьох років укласти простий письмовий договір купівлі-продажу автомобілю і належним чином зареєструвати автомобіль на своє ім'я в органах ДАІ. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що [PERSON] була надана довіреність, якою йому було надано право керування автомобілем та представництво інтересів [PERSON] в державних та інших підприємствах, установах, організаціях, в тому числі в органах Державтоінспекції, органах нотаріату. При цьому довіреність не є документом, який посвідчує перехід права власності до [PERSON] на вказаний автомобіль. А тому за таких обставин, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обємі.

Outcome: dismissed