Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

У липні поточного року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом, до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позов обґрунтований тим, що з 2017 року відповідач за адресую місця реєстрації не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, у будинку не має. Добровільно зняти з реєстрації відповідач також не бажає. Зазначила, що такі дії зі сторони відповідача позбавляють позивача можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном на власний розсуд. У житловому будинку відповідач прописаний як член сім`ї позивача. Враховуючи, що вказана особа понад один рік у вказаному житлі не проживає та не користуються ним без поважної причини, не бере участі в його утриманні, та не проявляє інтерес до нього, просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житлом. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, пославшись що у 2017році відповідач забрав свої особисті речі з будинку по місцю реєстрації, з того ж часу вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не мають спільного побуту, тобто фактично шлюбні відносини між ними припинено. Крім того відповідач поживає в незареєстрованому шлюбі в м. Первомайськ з іншою жінкою, про що їй відомо зі слів їх спільного сина, який навесні поточного року, гостював у батька біля місяця, оскільки вона боліла ковідом. Прописка відповідача у будинку, який є її приватною власністю, позбавляє можливості її та неповнолітнього сина який проживає з нею, на соціальні виплати від держави, оформлення субсидії, та тягне додаткові витрати.. Відповідач в судове засідання, призначені на 15.10.2021 р. та 25.10.2021р. не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду (рекомендовані поштові відправлення, оголошення про виклик на 15.10.2021 р. та 25.10.2021р. розміщене на сайті судової влади). Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 6 ст. 223 ЦПК України наслідки, визначені частинами третьою - пятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. Таким чином, суд, з врахуванням неявки відповідача належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не повідомлення ним про причини неявки, відсутності заяв про розгляд справи у його відсутність чи відкладення, згоди позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Згідно з положеннями ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з огляду на що та неявку в судове засідання всіх учасників які беруть участь у справі. суд прийняв рішення про проведення заочного розгляду справи, без технічної фіксації судового процесу Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини: - позивач [PERSON] являється одноосібним власником будинку по [ADDRESS] , на підставі укладеного 02.07.2002 року з [PERSON] договору купівлі-продажу будинку, який зареєстрованого реєстрі за №889, про що вчинено запис про реєстрацію по Первомайському МБТІ за №4091 від 02.07.2002 р. (договір купівлі-продажу, реєстраційне посвідчення по Первомайському МБТІ за №4091 від 02.07.2002 р.); - з 22.10.2010 року позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , та їй же за результатами реєстрації шлюбу було присвоєне прізвище з дошлюбного « [PERSON] на « [PERSON] (свідоцтво про шлюб [NUMBER] ); - у даному шлюбі у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ); - відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку по [ADDRESS] , одноосібним власником якого з 2002 року являється його дружина (позивач) [PERSON] (адресна довідка №455-07/21 від 02.08.2021р., довідка про склад сім`ї №2984 від 09.07.2021р.); - за вказаною адресою також зареєстровані позивач [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] ( довідка про склад сім`ї №2984 від 09.07.2021р.); - в грудні 2017р. відповідач [PERSON] припинив фактичні шлюбні відносини з позивачем [PERSON] , з того ж часу підтримує з дружиною режим окремого проживання, спільним побутом не пов`язані та він же з часу окремого проживання (грудня 2017 року) забрав особисті речі з будинку по місцю реєстрації (акти обстеження місця проживання мешканців будинку по [ADDRESS] від 12.07.2021р., показання свідків [PERSON] , [PERSON] , показання позивача в якості свідка); - позивач [PERSON] відповідачу [PERSON] перешкоди у проживанні по місцю реєстрації не чинила, відповідач з грудня 2017 року, після залишення місця проживання за місце реєстрації не з`являється, витрати по утриманню будинку не несе, поважні причини його не проживання по місцю реєстрації відсутні (акти обстеження місця проживання мешканців будинку по [ADDRESS] від 12.07.2021р., показання свідків [PERSON] , [PERSON] , показання позивача в якості свідка); - реєстрація відповідача [PERSON] у будинку позивача [PERSON] створює перешкоди їй, як власнику, у користуванні будинком в якому також прописаний неповнолітній син, оскільки позбавляє реалізувати право на субсидію, та інші державні виплати (показання позивача в якості свідка); При прийнятті рішення суд керується: За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України ). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статті 150,156ЖК Українипередбачають,що громадяни,які маютьу приватнійвласності будинок(частинубудинку),квартиру,користуються ним(нею)для особистогопроживання іпроживання членівїх сімейі маютьправо розпоряджатисяцією власністюна свійрозсуд:продавати,дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Водночас, ст.405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. В сукупності вищевикладеного суд вважає доведеним що позивач [PERSON] являється одноособовим власником будинку; відповідач [PERSON] більше одного року, без поважних причин, не проживає по місцю реєстрації, що в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом, та що такі дії відповідача створюють власнику будинку перешкоди у користуванні своєю власністю. За такого, суд вважає, що порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом. На підставі ст. 141 ЦПК України та враховуючи думку позивачки, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. покласти на позивачку, за її ж клопотанням.

Outcome: approved