Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» третя особа на стороні відповідача яка не заявляє самостійних вимог Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання незаконними наказів про переведення, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, посилаючись на те, що Наказом № 738 від 29.05.1995 позивач був прийнятий в мартенівський цех підручним сталеваром (третім) четвертого розряду, ділянка печей, у Відкрите акціонерне товариство Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» з 29.05.1995. В період роботи на цьому підприємстві позивач здобув професійне захворювання, що підтверджується Актом форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 07.09.2007 та висновками Дніпропетровської обласної МСЕК № 917 від 30.10.2007 та №890 від 13.11.2008. Згідно з зазначеними висновками МСЕК позивачу була призначена третя група інвалідності, а також протипоказана праця у шкідливих умовах, важка фізична праця несприятливий мікроклімат. На підставі висновку Дніпропетровської обласної МСЕК №917 від 30.10.2007 згідно розпоряджень по мартенівському цеху №8699 від 19.12.2007, №34 від 06.02.2008 та №147 від 01.04.2008, я був переведений на легку працю (розсильні роботи) з доплатою до середнього заробітку за його попередньою посадою. Після надання позивачу повторного висновку Дніпропетровської обласної MСЕК №890 від 13.11.2008, який підтвердив процент втрати позивачу професійної працездатності та неможливість роботи у шкідливих умовах праці, позивач був звільнений з роботи наказом №23/к від 13.01.2009 - з посади підручного сталевару (третього) четвертого розряду з 13.01.2009 ржу за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі в наслідок стану здоров'я. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.10.2009 позивач був поновлений на роботі. Після отримання висновку МСЕК №618 від 09.11.2011, позивач був звільнений з роботи - наказ №745/К від 06.07.2012 та був поновлений на роботі рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014. Після поновлення позивача на посаді підручного сталевару (третього) четвертого розряду, ділянка печей, за рішенням суду згідно з наказами ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» №626/к від 18.06.2014 та №б87/к вис 23.07.2014, позивач був переведений тимчасово на легку працю с доплатою до середнього заробітку за його попередньою посадою розпорядженням №820 від 08.07.2014, №1010 від 21.08.2014, №1290 від 28.10.2014, №1533 від 30.12.2014, які не заносилися до трудової книжки позивача, оскільки мав місце тимчасовий перевід. В 2014 році позивач знову пройшов медико-соціальну експертну комісію, й висновком МСЕК № 017247 від 03 листопада 2014 року та медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу №761 від 03 листопада 2014 року було встановлено необхідність продовжити йому реабілітаційний період до 01.11.2017, 3-ю групу інвалідності з 01.11.2014 до 01.11.2017 та передбачено надання легшої праці. Однак, 14.01.2015 відповідачем був виданий незаконний наказ № 19/к за підписом керівника групи по кадровому діловодству [PERSON] про переведення позивача до відділу загальногосподарської та адміністративної діяльності курєром, з окладом 1280,00 грн., але не тимчасово, як не вимагається актами чинного законодавства, а постійно, протиправно вивільнивши позивача з посади підручного сталевара мартенівської печі (третього) четвертого розряду пічного прольоту мартенівського цеху. На підставі другого наказу від 14.01.2015 за №19/к був зроблений запис №22 до трудової книжки позивача. Згоди на постійний перевід на посаду курєра за вищенаведеними наказами позивач не надавав, заяв на постійний перевід не писав. Обидва накази від 14.01.2015 р. №19/к були підписані керівником групи з кадрового діловодства [PERSON], а не керівником ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Свою незгоду з наказами від 14.01.2015 № 19/к позивач виразив невідкладно, в момент ознайомлення його з цими наказами, що відобразив на самих наказах, й зазначив своє прохання здійснити його тимчасове, а не постійне, переведення на посаду курєра з доплатою до середнього заробітку підручного сталевара мартенівської печі (третього) четвертого розряду пічного прольоту мартенівського цеху. Таким чином, обидва накази від 14.01.2015 № 19/к є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки згідно з висновком МСЕК № 017247 від 03.11.2014 щодо позивача ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» зобов'язано перевести його на легшу роботу лише тимчасово - на строк з 03.11.2014 до 01.11.2017, а не постійно. У висновку МСЕК № 017247 від 03.11.2014 відсутній висновок про необхідність переводу позивача на іншу постійну роботу. Крім того, позивач вважає недійсним запис №22 від 14.01.2015 у трудовій книжці про його переведення, оскільки його переведення має бути лише тимчасовим, а тимчасове переведення, згідно з п. 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників не вноситься до трудової книжки. Про свою незгоду з наказами від 14.01.2015 р. № 19/к позивач звертався до директора по персоналу ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», й отримав відповідь, що наказ від 14.01.2015 за №19/к відповідає вимогам законодавства. Після чого позивач звернувся до [PERSON] правління, однак отримав таку ж саму відповідь. У звязку з незаконним постійним переведення позивача на іншу роботу з вини відповідача позивачу не було виплачено заробітну плату у належному розмірі. Крім того позивачу було спричинено моральну шкоду, незаконними діями відповідача. На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати незаконними накази від 14.01.2015 № 19/к «Про переведення» [PERSON] акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про переведення позивача, курєром з окладом 1280,00 грн., звільнивши позивача від обовязків підручного сталевара мартенівської печі (третій) 4-го розряду пічного прольоту мартенівського цеху; поновити позивача на роботі в мартенівський цех [PERSON] акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» підручним сталевару (третім) ділянки печей 4-го розряду з середньо денною заробітною платою визначеною в рішенні суду від 24.09.2015 в сумі 147,28 гри., збільшену з першого травня на 25% у сумі 184,1грн.; стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь [PERSON], частину грошової компенсації за недорахований середнє місячний заробіток за період з 14 січня по 10.11.2015, зменшений при переведенні в розмірі 25 109,05грн.; визнати недійсним запис № 22 від 14.01.2015 про переведення позивача, згідно з наказом № 19/к від 14.01.2015 у його трудовій книжці; стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 7396,40 гри.; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували, підтримали надані суду письмові заперечення на позов. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську Дніпропетровської області [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 29 травня 1995 року позивач був прийнятий в мартенівський цех підручним сталевару (третім) четвертого розряду, ділянка печей у ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на підставі наказу №738 відповідача від 29 травня 1995 року про прийом на роботу, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача та визнається сторонами по справі. На підставі акту форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 07 вересня 2007 року, висновку Дніпропетровської обласної МСЕК № 4 від 09 листопада 2011 року, медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу від 01 листопада 2012 року №1946 позивач був визнаний особою, що отримав професійне захворювання та йому призначена третя група інвалідності з протипоказаннями: праці в шкідливих умовах праці, важка фізична праця, несприятливий мікроклімат. 06 липня 2012 року згідно наказу № 745/к про звільнення, позивача було звільнено з посади підручного сталевара (третього) ділянки печей четвертого розряду мартенівського цеху на підставі п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтями 170 КЗпП України та 6 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що працівників, які потребують за станом здоровя надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмежень. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2009 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. А саме було скасовано наказ ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» № 23/к від 13.01.2009 про звільнення [PERSON] з посади підручного сталевара (третього) ділянки печей 4 розряду мартенівського цеху як незаконний; поновлено позивача на роботі в ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на посаду підручного сталевара (третього) ділянки печей четвертого розряду мартенівського цеху. Згідно з наказом №19/к від 14.01.2015 позивача [PERSON] було переведено у з посади підручного сталевару мартенівської печі (третьої дільниці) четвертого розряду пічного прольоту Мартенівського цеху на підставі висновків МСЕК №017247 від 03.11.2014 та відповідно до індивідуальної програми реабілітації інвалідів з оплатою відповідно до ст. 170 КЗпП України. Наказ від 14.01.2015 за №19/к підписаний керівником групи з кадрового діловодства [PERSON] на підставі п.4 наказу №117 від 28.01.2014 «Про надання повноважень при підписанні кадрових наказів та розпоряджень». На підставі наказу від 14.01.2015 за №19/к був зроблений запис №22 до трудової книжки [PERSON] Відповідно до статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV за працівником, тимчасово переведеним на легшу нижчеоплачувану роботу внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, зберігається його середньомісячний заробіток на строк, визначений ЛКК, або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Стійкою втратою професійної працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, визначена медико-соціальною експертною комісією (МСЕК). Висновок про необхідність переведення на іншу, легшу, постійну роботу без обмеження строком дає МСЕК - частина третя статті 69 Закону № 2801 «Основи законодавства України про охорону здоровя. Висновок про необхідність переведення на іншу легшу постійну роботу обмеження строком дають медико-соціальні експертні комісії, на обовязковість висновків яких про умови та характер праці інвалідів для працівників і адміністрації підприємств, установ і організацій прямо зазначається в частині третій ст. 69 Основ законодавства України про охорону здоров'я. Зазначення на трудову рекомендацію для осіб, щодо яких встановлена стійка втрата працездатності (інвалідність), дається в довідці МСЕК. Крім того, інвалідам видаються індивідуальні реабілітаційні програми. Їх копії направляються підприємствам за місцем роботи, які зобов'язані здійснити трудову реабілітацію інваліда. Як зазначає позивач, стійка втрата працездатності (інвалідність) була йому встановлена у 2008 році за висновками Дніпропетровської обласної МСЕК. У довідці МСЕК від 03.11.2014 за №017247 серії 10 ААГ Позивачу повторно підтверджена третя група інвалідності. В п.12 даної довідки вказані висновки переведення на іншу легшу постійну роботу без обмеження строком. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 28.12.2014, за потерпілим, тимчасово переведеним на легшу нижчеоплачувану роботу, зберігається його середньомісячний заробіток на строк, визначений ЛКК, або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Стійкою стратою професійної працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, визначена МСЕК. Необхідність переведення потерпілого на іншу роботу, її тривалість та характер установлюються ЛКК або МСЕК. Відповідно до ст. 69 Закону України «Про охорону здоровя» медична експертиза з тимчасової втрати працездатності громадян проводиться лікарем або комісією лікарів у закладах охорони здоров'я незалежно від форми власності, а також лікарями, що провадять господарську діяльність з медичної практики як фізичні особи - підприємці. \Частина перша статті 69 в редакції Закону\~№ 3611-VI від 07.07.2011\. Порядок проведення медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності громадян визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. \Частина статті 69 в редакції Закону\~№ 3611-VI від 07.07.2011\. Під час проведення медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності встановлюється факт необхідності надання листка непрацездатності чи іншого документа, що засвідчує тимчасову втрату працездатності у звязку з хворобою, травмою, вагітністю та пологами, доглядом за хворим членом сімї, хворою дитиною, карантином, встановленим санітарно-епідеміологічною службою, протезуванням, санаторно-курортним лікуванням, визначаються необхідність і строки тимчасового переведення працівника у звязку з хворобою на іншу роботу, приймається рішення про направлення на медико-соціальну експертну комісію для визначення наявності та ступеня стійкого розладу функцій організму, причини, часу настання і групи інвалідності. \Частина статті 69 в редакції Законів\~№ 3611-VI від 07.07.2011,\~№ 1590-VII від 04.07.2014\ Експертиза стійкого розладу функцій організму здійснюється медико-соціальними експертними комісіями, які встановлюють ступінь та причину інвалідності, складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначають реабілітаційні заходи відповідно до\~Закону України\~"Про реабілітацію інвалідів в Україні". \Частина четверта статті 69 в редакції Закону\~№ 1590-VII від 04.07.2014\ \Частину п'яту статті 69 виключено на підставі Закону\~№ 1590-VII від 04.07.2014\. Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України. Індивідуальна програма реабілітації інваліда є обовязковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності. \Статтю 69 доповнено частиною сьомою згідно із Законом\~№ 1590-VII від 04.07.2014\. Таким чином з боку відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» порушень діючого законодавства при переведенні позивача на іншу роботу не було, а тому у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними наказів від 14.01.2015 № 19/к «Про переведення» [PERSON] акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про переведення позивача, курєром з окладом 1280,00 грн., звільнивши позивача від обовязків підручного сталевара мартенівської печі (третій) 4-го розряду пічного прольоту мартенівського цеху; поновлення позивача на роботі в мартенівський цех [PERSON] акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» підручним сталевару (третім) ділянки печей 4-го розряду з середньо денною заробітною платою визначеною в рішенні суду від 24.09.2015 в сумі 147,28 гри., збільшення з першого травня на 25% у сумі 184,1грн.; стягнення з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь позивача частину грошової компенсації за недорахований середнє місячний заробіток за період з 14 січня по 10.11.2015, зменшений при переведенні в розмірі 25 109,05 грн.; визнати недійсним запис № 22 від 14.01.2015 про переведення позивача, згідно з наказом № 19/к від 14.01.2015 у його трудовій книжці слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування. За п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно вимог ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Суд вважає, що позивачем не доведено якими саме діями відповідача заподіяно моральну шкоду, в тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн., суд також вважає такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст.79 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу. За ч.ч. 1, 2\~ст.84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з вимогами\~ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Обчислюючи розмір компенсації витрат на правову допомогу, суд враховує фактичну кількість годин, витрачену адвокатом, складність справи тощо. Питання граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу регулюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Склад та розмір, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ). Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази укладення позивачем договору про надання правової допомоги, надано лише ксерокопія квитанції на суму 500 грн. від 18 березня 2015 року, інших доказів, підтверджуючих звернення позивача за правовою допомогою, останнім не надано. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обовязок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. За таких підстав, на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed