Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Провадження у цивільній справі № 947/4535/20 було відкрито 14.05.2020 року ухвалою судді Київського районного суду м. Одеса Літвінової І.А. за позовною заявою [PERSON] до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ВУЗІВСЬКИЙ» про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк на подання відзиву. Відповідач на позов відізвався, надавши на стадії підготовчого провадження відзив на позов [PERSON] . Позов не визнав у повному обсязі. Сторона позивача відповідь на відзив не надала та заявила клопотання про слухання справи за її відсутністю. В суді від імені позивача [PERSON] діяв адвокат Гриценюк В.О. 10.11.2020 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті, явку позивача визнано обов`язковою. Справа неодноразово призначалась до слухання, але у судове засідання 20 листопада 2020 року, 17 грудня 2020 року сторона позивача повторно не з`явилася, будучи обізнаною про наявність судового провадження та розгляд справи судом. Ухвалою суду від 17.12.2020 року позов [PERSON] відповідно до положень ст. ст. 223, 257 ЦПК України залишено без розгляду. Не погоджуючись з цією ухвалою сторона позивача оскаржила її до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 23 вересня 2021 року за результатами розгляду апеляційної скарги Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів дійшов висновку, що ухвала Київського районного суду м. Одеси підлягає скасуванню з поверненням справи для продовження розгляду. З Одеського апеляційного суду цивільна справа № 947/4535/20 надіслана до Київського районного суду м. Одеси та за результатами автоматизованого розподілу передана судді Літвіновій І.А. для продовження розгляду. Ухвалою суду від 28.10.2021 року цивільну справу № 947/4535/20 прийнято до провадження та призначено судове засідання. В судове засідання сторона позивача не з`явилася. Представник позивача надав повторну заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову [PERSON] просить відмовити з підстав, викладених у відзиві. У зв`язку із неявкою сторони позивача до суду та неможливістю уточнити певні питання шляхом відібрання особистих пояснень, вирішення позовних вимог [PERSON] проводиться з урахуванням обґрунтувань, викладених у позовній заяві та доданих до неї письмових доказів. Звертаючись до суду позивач просить зобов`язати відповідача усунути залиття квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідача «заподіяні і збитки величина яких складає 5811,09 гривень»; стягнути з відповідача судові витрати. За матеріалами справи встановлено, що місце проживання позивача [PERSON] зареєстроване у встановленому законом порядку у квартирі [ADDRESS] , що підтверджено відповідною відміткою у паспорті [NUMBER] , виданому Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 25 вересня 2015. У позовній заяві ця ж адреса зазначена позивачем місцем її проживання. На підтвердження права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , до позовної заяви доданий Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: реєстраційний номер витягу 162942998; дата формування 10.04.2019 (а.с. 5). Реєстрація права власності проведена 10.04.2019 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10.04.2019. [PERSON] зазначає, що з травня 2019 року цю квартиру постійно заливає, що вимусило її ночувати у родичів і друзів. 07.06.2019 року комісією у складі працівників дільниці № 3 КП «ЖКС» Вузівський підписано акт, яким станом на 30.05.2019 року підтверджена наявність слідів заливу на стелі в санітарному вузлі та на стелі й стінах коридору. Причину заливу встановити неможливо з підстав відсутності доступу до квартири [ADDRESS] (а.с. 4). Враховуючи наведене [PERSON] заявила вимоги про відшкодування матеріальної шкоди з КП ЖКС «Вузівський» у розмірі, підтвердженому розрахунком виконаних ремонтних робіт від 06.08.2019 р. (а.с. 6). В ході судового розгляду суд дійшов висновку про відмову у задоволенні [PERSON] до Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» «про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири», виходячи з наступного. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №?76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №?927/11207 (надалі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку №?4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.\~Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті мають бути зазначені такі відомості: 1) дата складання акта (число, місяць, рік); 2) прізвища, ініціали та посади членів комісії; 3) прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; 4) адреса квартири, поверх, форма власності; 5) характер залиття та його причини; 6) завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених унаслідок залиття речей та їхня орієнтовна вартість); 7) висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Відповідно до акту від 07 червня 2019 року, складеного комісією КП «ЖКС «Вузівський» в результаті обстеження встановлено, що в санітарному вузлі помітно сліди заливу стелі. Визначити причину заливу стелі не можливо так як відсутній доступ до квартири [ADDRESS] , мешканці якої відмовляються надавати доступ до комунікацій. Зі слів мешканця квартири [ADDRESS] в квартирі все сухо. Зазначений акт не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, тому що у ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші потрібні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Щодо кошторису № 177 від 06.08.2019 року суд зазначає, що він складений майже через 2 місяці після можливого залиття, однак не відомий стан квартири до травня 2019 року. Не з`ясовано чи зверталася з подібними скаргами особа, яка була власником квартири до прийняття позивачем у квітні 2019 року спадщини. З акту вбачається, що сліди протікання виявлені в санітарному вузлі та коридорі. З наданого позивачем кошторису не можливо встановити, в якій саме частині квартири проводилися ремонтні роботи, розрахунок за які включений в кошторис. Це можливо лише припустити зважаючи на збігання метражу. Положення частини 6 статті 81 ЦПК України встановлюють, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~ З наданої фотофіксації не можливо ідентифікувати дату, час та місце її проведення, крім того на фото (а.с. 8-9) можливо припустити наявність цвілі, яка на думку суду не могла з`явитися в такій кількості відразу після залиття.\~Також не підтверджено доказами систематичність чи безперервність протікання.\~ Всі ці обставини можливо було б з`ясувати у судовому засіданні у зв`язку із чим, суд визнавав явку позивача обов`язковою. Позивач виклики проігнорував та не з`явився. Суд залишив позов без розгляду, щоб уникнути формальної відмови від його задоволення. Між тим, Одеський апеляційний суд скасував зазначену ухвалу та повернув цивільну справу № 947/4535/20 для продовження розгляду. Після продовження розгляду зі сторони представника позивача адвоката Гриценюка В.О. надійшла повторна заява про проведення розгляду справи без участі сторони позивача та про підтримання позову. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Також при розгляді справи суд враховує відзив відповідача, в якому заперечується проти задоволення позовної заяви [PERSON] з огляду на наступне. Як вбачається зі змісту ст.ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначити відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач\~не заявляє\~клопотання про\~заміну неналежного\~відповідача (або\~залучення інших співвідповідачів\~в окремих справах\~згідно специфіки\~спірних правовідносин),\~суд повинен\~відмовляти у задоволенні позову. Згідно з\~частинами 1,\~2\~статті 1166\~ЦК України\~майнова шкода,\~завдана неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю немайновим\~правам фізичної\~або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Разом із тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Згідно Уставу Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» (КП «ЖКС «Вузівський»), затвердженого Рішенням Одеської міської Ради №1430-VII від 07.12.2016 р., засновником КП «ЖКС «Вузівський» є Одеська міська Рада. Предметом діяльності КП «ЖКС «Вузівський» є управління житловим та нежитловим фондом, у тому числі надання послуг та проведення робіт, пов`язаних з експлуатацією, утриманням та ремонтом житлового та нежитлового фонду, благоустрою територій. КП «ЖКС «Вузівський» виконує функції управління у т.ч. роботи з поточного утримання і ремонту житлового фонду, нежитлових приміщень і прилеглої території, укладає договори з ремонтно-експлуатаційними підприємствами, енерго-, тепло-, газо-, водопостачальними та іншими спеціалізованими організаціями, які забезпечують функціонування систем життєзабезпечення будинків і прилеглої території. Відповідно до Закону України Про житлово-комунальні послуги та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № \~ \~ \~ \~190 від 27.07.2018 року, визначено перелік послуг з управління багатоквартирним будинком, що вимагаються від управителя. Згідно з п. 7 ч. І ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»: «7) управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб». КП «ЖКС\~«Вузівський»,\~не є\~балансоутримувачем житлового\~будинку,\~як стверджує\~позивач.\~На підставі\~рішення загальних\~зборів співвласників\~багатоквартирного будинку\~ [ADDRESS] дорога\~між КП\~«ЖКС «Вузівський»\~та співвласниками\~укладено договір\~№ 213\~від 30.05.2019\~року про надання послуги\~з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] . Після укладення такого договору співвласники передають функції з управління будинком управителю та у договорі з ним чітко прописують його права та обов`язки. Будинок не передається на баланс управителю, а отже управитель не зобов`язаний виконувати обов`язки стосовно багатоквартирного будинку, якщо ці обов`язки не встановлено договором між управителем та співвласниками. Відповідно до умов договору № 213 від 30.05.2019 року Управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управлінь я згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Згідно ст.\~32 Правил надання послуги з управління № 712: ціна послуги з управління встановлюється договором управління з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором управління, та включає: витрати на утримання багатоквартирного будинку, прибудинкової території, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису; винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін. Згідно ст. 10 Правил надання послуги з управління № 712: «10. Під час надання послуги з управління управитель забезпечує виконання робіт та послуг з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, що входять до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис), з урахуванням обов`язкового переліку робіт та послуг, що затверджується Мінрегіоном, та з дотриманням: встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо якості житлово-комунальних послуг; вимог до якості, в тому числі щодо періодичності виконання (надання) таких робіт (послуг), визначених договором управління». Позивач помилково\~вважає,\~що норма\~ч.\~З ст.\~177\~Житлового Кодексу\~України поширює\~свою дію\~на діяльність\~КП «ЖКС\~«Вузівський» відповідно\~до якої: «Якщо необхідність у проведенні внутріквартирного поточного ремонту викликана пошкодженням частин будинку, інженерного обладнання або зв`язана з капітальним ремонтом будинку чи його конструктивних частин, цей ремонт провадиться наймодавцем (житлово-будівельним кооперативом) або за його рахунок». По-перше, відповідно до Статуту комунальне підприємство «ЖКС «Вузівський» не є наймодавцем житлових приміщень та не є житлово-будівельним кооперативом. По-друге, до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до Договору № 213 від 30.05.2019 року не включено роботи капітального ремонту та внутріквартирні роботи. Фінансування затрат на капітальний ремонт будинку та його інженерного обладнання здійснюється за рахунок коштів співвласників будинку при прийнятті відповідного рішення за загальних зборах. Внутріквартирні роботи проводяться за рахунок власника житлового (квартири) або нежитлового приміщення будинку. Відносно твердження позивача про порушення з боку КП «ЖКС «Вузівський» норм Закону «Про житлово-комунальні послуги» про несанкціонований доступ до житла (квартири [ADDRESS] ) хочемо зазначити наступне. Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави:, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3 Конституції країни). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України). Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті ЗО Конституції України). Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року). Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, 2017 року передбачено проникнення до житла та іншого володіння особи для проведення огляду та ліквідації або відвернення аварії без отримання згоди власника (користувача) (несанкціонований доступ) у порядку, встановленому Законом «Про житлово-комунальні послуги», лише у невідкладних випадках, пов`язаних з необхідністю рятування життя і здоров`я людей та/чи майна; Також необхідні об`єктивні підстави вважати, що аварія, яка створює загрозу життю та/або майну, наявна саме в цьому житлі. Відповідно до акту КП «ЖКС «Вузівський» від 07.06.2019 року в санвузлі на стелі - S- 2,25 кв.м. та в коридорі сліди залиття на стелі -1,5 кв.м.. на стіні, покритої шпалерами 5,2 кв.м. У даному випадку відсутні будь-які докази того, що сліди в санвузлі на стелі - S-2,25 кв.м., в коридорі на стелі S-1,5 кв.м., на стіні S-5,2 кв.м. у квартирі [ADDRESS] створюють загрозу життю та/або загрожують руйнуванням конструктивних елементів або майна, обмежують суспільні права та інтереси мешканців будинку, тому відсутні об`єктивні підстави щодо здійснення несанкціонованого доступу до квартири [ADDRESS] . Питання щодо встановлення винних осіб та огляду житла й проведення інших процесуальних дій (експертизи, висновком спеціаліста, виїзного судового засідання з метою огляду речових доказів за місцем їх знаходження, забезпечення доказів та позову, тощо) можливо було б вирішити під час судового провадження за відповідними заявами сторони позивача. Сторона позивача процесуальної активності не проявила. Здійснювати виклик свідка за заявою позивача суд вважав недоцільним, оскільки така заява не була обговорена і підтверджена у засіданні, крім того без участі позивача його право на першочергове опитування свідка, викликаного за ініціативою цієї сторони фактично не може бути реалізованим). Як зазначає\~відповідач у\~відзиві,\~на адресу\~мешканців квартири\~ [ADDRESS] дорога\~05.09.2020\~р.\~спрямовано припис\~про необхідність\~надання доступу\~для обстеження\~посадовими особами\~КП «ЖКС\~«Вузівський» систем\~водопостачання та\~водовідведення санвузла\~квартири для\~обстеження та\~встановлення причини\~залиття житлового\~приміщення №\~62.\~Припис вручити\~не видалось\~можливим у зв`язку з\~відсутністю мешканців\~у зазначеній\~квартирі.\~Також,\~припис за\~допомогою поштового\~зв`язку направлено\~на адресу\~мешканців квартири\~ [ADDRESS] .\~Припис повернуто\~на адресу\~КП «ЖКС\~«Вузівський» 11.09.2020\~р.\~з відміткою\~поштового відділення\~«за закінченням строку зберігання». Відповідач також\~дійшов висновку,\~що позов\~ [PERSON] \~не підкріплено\~належними та\~допустимими доказами,\~що не відповідає ст. 77, ст. 78 ЦПК України. На підтвердження матеріальної шкоди позивач надає кошторис № 177 від 06 серпня 2019 р, на ремонтно-відновлювальні роботи ТОВ «ДЕКОДЕР ГРУП», згідно якого на ремонтно-відновлювальні роботи квартири [ADDRESS] необхідні кошти 5811,09 гривень. Відповідно до ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими\~засобами:\~1) письмовими,\~речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~приписів ст.\~7\~Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність\~в Україні»\~проведення незалежної\~оцінки майна\~є обов`язковим\~у випадах\~застави державного\~та комунального\~майна,\~внесення державними\~науковими (науково-дослідними,\~науково-технологічними,\~науково-технічними,\~науково-практичними)\~установами та\~державними університетами,\~академіями,\~інститутами майнових\~прав інтелектуальної\~власності як\~внеску до\~статутного капіталу\~господарських товариств,\~відчуження державного\~та комунального\~майна способами,\~що не\~передбачають конкуренцію\~покупців у\~процесі продажу,\~або у\~разі продажу\~одному покупцю,\~визначення збитків\~або розміру\~відшкодування,\~під час\~вирішення спорів\~та в\~інших випадках,\~визначених \~законодавством або за згодою сторін. Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Частина 2 цієї статті зазначає, що порядок проведення експертизи та складання висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Також згідно п. 5 цієї статті у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Наданий позивачем кошторис № 177 від 06 серпня 2019 р. не містить об`єктивного розміру завданої шкоди, не заслуговує на увагу суду. Клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою з`ясування питання щодо причин залиття квартири та розміру заподіяної позивачу майнової шкоди з боку позивача не заявлено, також до позову не подано висновок експерту, складеного на його замовлення. Тобто,\~виходячи із\~предмету спору\~й обсягів\~доказування належності\~та допустимості\~доказів,\~кошторис №\~177\~від 06\~серпня 2019\~р.\~не є належним та допустимим доказом. Позивачем не доведено обов`язку КП «ЖКС «Вузівський» відшкодувати спричинену майнову шкоду. Відповідно до п. З ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Таким чином, однією із підстав виникнення зобов`язання законодавець визначає завдання майнової (матеріальної шкоди іншій особі). Зобов`язання із заподіяння шкоди - це зобов`язання, які виникають у зв`язку із порушенням майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких - забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювана шкоди або особи, відповідальної за шкоду. На відміну від інших зобов`язань, які виникають із правомірних актів (наприклад договору, одностороннього правочину, адміністративного акта), цей вид зобов`язання виникає з правомірних актів, яким є саме правопорушення, тобто протиправне винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Зобов`язання внаслідок заподіяння шкоди називають деліктним. Воно виникає у випадку, коли заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від наявних між сторонами зобов`язальних відносин. Деліктне зобов`язання, в якому особа, що протиправно і винно (неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю) заподіяла шкоду особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи або шкоду їхньому майну, зобов`язана її відшкодувати в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. Загальною правовою підставою всіх видів юридичної відповідальності вважається порушення норми права. Фактичною підставою цивільно-правової відповідальності є порушення як юридичний факт. Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Крім того, для застосування положень ст. 1166 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між першим та другим елементами; г) вина. Таким чином настання цивільно-правової відповідальності має місце, якщо між протиправним діянням особи і шкодою існує зв`язок, що дає змогу визначити їх як причину та наслідок. Встановлення такого взаємозв`язку є обов`язковим при відповідальності за порушення будь-яких суб`єктивних цивільних прав, крім порушень, які не спричиняють шкоди, коли на стороні потерпілого не виникає фактичної шкоди або закон не вимагає доведення її наявності. Встановлення причинного зв`язку, по-перше, означає визначення формального моменту передування протиправного діяння у часі моменту виникнення шкоди. По-друге, причинним зв`язком, що має юридичне значення для настання відповідальності, вважається лише той, який вказує на необхідність, закономірність та неминучість шкоди як наслідку протиправних діянь особи. Проте, зазначені у позовній заяві [PERSON] доводи не дозволяють встановити безпосередній причинний зв`язок між неправомірними, на думку позивача, діями КП «ЖКС «Вузівський» та шкодою завданою позивачу. Так,\~очевидно,\~що між\~діями КП\~«ЖКС «Вузівський»\~та матеріальним\~та моральним\~ущербом, внаслідок залиття\~з вище\~розташованої квартири\~відсутній причинний\~зв`язок, який би\~визначав вищевказані обставини як причину та наслідок. Вищевказане підтверджується позицією Верховного Суду в справі №203/5198/15-ц, де в мотивувальній частини постанови від 23.01.2019 року суд касаційної інстанції зазначив, що задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суди не встановили причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням та бездіяльністю. Окрім того, покладання обов`язку з відшкодування шкоди, отриманої у результаті залиття з вище розташованої квартири [ADDRESS] , суперечить фундаментальним засадам розумності та об`єктивності. У цивільному праві розумність розглядають як пов`язану з добросовісністю і справедливістю властивість зовнішнього прояву поведінки учасника цивільних відносин з точки зору правомірності, обґрунтованості, доцільності такої поведінки, а також можливості передбачення таким учасником обставин, які можуть вплинути на його права та обов`язки інших учасників цивільних відносин. Зазвичай розумність дій пов`язують з питанням сумісності умов з цілями юридичної норми, їх відповідальність сутнісним елементам чи принципам договору, загальним принципам права, публічному порядку, вимогам моралі. Специфікою принципу розумності є те, що, на відміну від інших принципів цивільного законодавства, передбачених у статті З ЦК України, зміст, підстави та порядок їх застосування не є чітко визначеними. Зазначений принцип є засобом, спрямованим на досягнення певного балансу прав та інтересів учасників цивільних правовідносин. Таким чином, можна дійти до висновку, що принцип розумності є загальною засадою не тільки цивільного, а й зобов`язального права. Ці принципи застосуються в усіх зобов`язальних відносинах, і кожний учасник повинен їх дотримуватися, адже вони сприяють «налагодженню» цілісного механізму цивільно-правового регулювання суспільних відносин. Однак, незважаючи на те, що відповідно до акту від 07.06.2019 р. сталося залиття квартири [ADDRESS] , причину залиття встановити не можливо внаслідок відсутності доступу до вище розташованої квартири. [PERSON] безпідставно залучає відповідачем КП «ЖКС «Вузівський», що порушує вимоги чинного законодавства. Отже, з позицій фундаментальних принципів регулювання цивільних правовідносин покладання на КП «ЖКС «Вузівський» обов`язку з відшкодування шкоди, отриманої внаслідок залиття з вище розташованої квартири, не відповідає критеріям розумності, справедливості та об`єктивності. Таким чином,\~позивачем не доведено обов`язку саме за КП «ЖКС «Вузівський» відшкодувати спричинену матеріальну шкоду, а також не обґрунтовано існування причинного зв`язку між діянням КП «ЖКС «Вузівський» та завданням шкоди майну позивача. У своїй постанові від 12.09.2018 у справі № 335/11779/16-ц Верховний Суд України вказав, що сама лише, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Відносно вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн відповідач зазначає наступне. У позовної заяві позивач зазначає, про те, що: «Своїми неправомірними діями КП «ЖКС «Вузівський» та мешканці квартири [ADDRESS] також завдали [PERSON] , та членам її сім`ї моральної шкоди. Однак позовні вимоги пред`являє до КП «ЖКС «Вузівський». Поняття моральної (немайнової) шкоди й порядок її відшкодування визначаються ст. 23 ЦК України. Відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри відшкодування моральної шкоди та методику його визначення. Остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками) та іншими документами тощо, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації і та інше. Верховний Суд України у Постанові також визначив коло обставин, які підлягають з`ясуванню під час вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: наявність моральної шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана; наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказова база з боку позивача з приводу заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме КП «ЖКС «Вузівський» не була сформована та надана суду. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України». Відповідно до статті 19 Конституції України «Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством». Частиною першою\~статті3\~ЦПК України передбачено, що \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відомості, викладені позивачем у заяві не підтвердженні письмовими доказами. Суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до\~\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст. 124,\~129\~Конституції України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed