Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] в квітні 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи позовні вимоги тим, що їй на праві власності відповідно до договору дарування від 07.08.1998 року належить будинок [ADDRESS]. На даний час у будинку, окрім неї зареєстровані відповідачі [PERSON] - її чоловік, з яким розірвано шлюб 20.09.2010 року та син - [PERSON] Позивач зазначає, що відповідачі у будинку не проживають більше шести місяців, не сплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку, не є членами її сімї (оскільки живуть окремо), а тому їх слід визнати такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] та зняти з реєстрації. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовільнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Представник третьої особи - 3-го міського відділу у м. Вінниці Управління ДМС у Вінницькій області у судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надав лист від 11.05.2017 року № 08/7876, у якому зазначено, що в Управління ДМС України у Вінницькій області відсутні правові підстави для виконання рішення судув частині зняття з реєстрації місця проживання, оскільки такими повноваженнями наділенні органи місцевого самоврядування/ або органи реєстрації. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] відповідно до договору дарування від 07.08.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М., зареєстрованого у ВОБТІ за реєстровим № 10377, на праві власності належить 27/50 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Як вбачається із копії домової книги у будинку [ADDRESS], окрім позивача зареєстровані також відповідачі: [PERSON] (чоловік позивача) та [PERSON] (син позивача). Відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 20.09.2010 року, ухваленого по цивільній справі № 2-1539/10, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Із довідки від 11.04.2017 року № 301, виданої квартальним комітетом «Димитрівський», слідує, що сімя [PERSON] складається з 4-х осіб: [PERSON] - не проживає, [PERSON] (сина), [PERSON] (доньки). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, з огляду на викладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту відсутності відповідачів у будинку [ADDRESS] без поважних причин понад рік, не надано належних доказів того, що вони у даному будинку не проживають, не зберігають своїх речей, не беруть участі в утриманні будинку. При цьому єдиним доказом щодо непроживання [PERSON] є комітету мікрорайону "Димитрівський", відповідно до якої [PERSON] не проживає за вказаною адресою, однак невідомо період, протягом якого дана особа не проживає. Усі обставини, зазначені позивачем в позові, ґрунтуються лише на його поясненнях, та не підтверджуються належними доказами, які б містили інформацію щодо предмета доказування, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім того, суд звертає увагу, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються нормами ЦК України щодо речових прав на чуже майно (ст. 405 ЦК України), а не положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, що регулюють правовідносини, пов'язані з правом користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадяського житлового фонду, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати не стягуються з відповідачів.

Outcome: dismissed