Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

05 квітня 2019 року [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області з наступною вимогою: визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці від дня набрання рішення законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що його матір`ю є [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина у виді квартири [ADDRESS] . [PERSON] склала заповіт на ім`я свого сина [PERSON] , який є єдиним спадкоємцем. Внаслідок некваліфікованої правової допомоги він не подав до спливу шести місяців з часу смерті матері до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Крім того, пропустив встановлений законодавством строк з причини хвороби. З огляду на викладене, просив вважати, що він з поважних причин не прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини протягом двох місяців. Іншим шляхом ніж зверненням до суду він не може захистити своє порушене право. Ухвалою судді Зміївського районного суду від 09 квітня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15 травня 2019 року. 15 травня 2019 року вирішено питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. [PERSON] , та його представник [PERSON] , подали заяви, в якій просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Від представника відповідача Комсомольського селищного голови [PERSON] , до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника територіальної громади в особі Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, просили вирішити спір на розсуд суду. Приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Лещенко Л.В. просила розглянути справу без її участі про що наддала відповідну заяву. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи сторін, викладені у заявах по суті, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірними є питання щодо поважності причин пропуску строку на подання позивачем заяви про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] , та наявності підстав для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно свідоцтву про смерть Серія [NUMBER] , виданому 11 травня 2018 року виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, [PERSON] , померла [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 88 (а. с. 11). Спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] є її син [PERSON] (а.с.16) \~ \~ \~ \~Родинні відносини між вказаними особами підтверджуються відомостями свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а. с. 12). Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В., від 25 березня 2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, в зв`язку з пропущеним строком подачі заяви (а. с. 17). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз`яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження тих обставин, що він є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] ; він з поважних причин пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки отримав некваліфіковану правову допомогу від юриста; інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини, немає. Крім того з довідки сімейного лікаря амбулаторії сімейної медицини сел. Комсомольське вбачається, що [PERSON] з 07 травня 2018 року по теперішній час знаходиться на амбулаторному лікуванні з приводу психоматичних розладів. (а.с.18) За таких обставин, позовна заява [PERSON] , про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд, окрім вищезазначеного, керується засадами розумності та справедливості та враховує факт того, як те чи інше рішення суду може вплинути на подальшу реалізацію особою її прав, зокрема, можливість у встановленому законом порядку оформити право на спадщину, що відкрилась після смерті матері, яка закріпила свою волю склавши відповідний заповіт. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved