Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

У червні 2019 року заявник [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою, заінтересовані особи: [PERSON] , державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва О.В., про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаною заявою. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2019 року судді Андрейчуку Т.В. передано на розгляд цивільну справу за заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності йому, його батьку [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Заявник стверджував, що він є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . У встановлений строк та у визначеному законом порядку [PERSON] прийняв спадщину, проте державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва О.Б. відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] , яка за життя належала на праві власності [PERSON] . Відмова у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що розмір частки спадкодавця у праві власності на квартиру [ADDRESS] не визначена. З цих підстав [PERSON] просив суд встановити факт, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , по 19,8 кв. м. Заявник у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримав, просив суд їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Заінтересована особа державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва О.Б. в судове засідання не з`явилась, заінтересована особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Заслухавши вступне слово заявника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За договором купівлі-продажу від 23 липня 1994 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали у власність квартиру [ADDRESS] (а. с. 7). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 березня 2018 року (а. с. 6). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування після його смерті повинно здійснюватись за законом. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] , а [PERSON] - його дружиною (а. с. 42, 43, 54). Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] виявлено не було. За приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч. 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (а. с. 39). У свою чергу [PERSON] та [PERSON] подали у нотаріальну контору заяви про відмову від прийняття спадщини (а. с. 53, 55). Як стверджував заявник, 17 липня 2018 року він звернувся до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої О.В. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] , що належала за життя [PERSON] . Однак, як зазначив [PERSON] у своїй заяві, державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва О.В. відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що розмір частки спадкодавця у праві власності на квартиру [ADDRESS] не визначений. При цьому [PERSON] постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії суду не надав, відсутня вона також в матеріалах спадкової справи до майна померлого [PERSON] . Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Ч. 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту договору купівлі-продажу від 23 липня 1994 року та реєстраційної посвідки від 02 серпня 1994 року, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації, вбачається, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а. с. 7, 8). За приписами ч. ч. 1-2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" надав роз`яснення, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК) Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. З наведеного вбачається, що державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва О.В. протиправно не видає [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , що за життя належала [PERSON] . За таких обставин ефективним засобом захисту порушеного права спадкоємця [PERSON] на набуття у власність майна в порядку спадкування за законом (таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням) є оскарження бездіяльності державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої О.В. щодо невидачі свідоцтва про право на спадщину за законом чи пред`явлення позову про визнання права власності на спадкове майно. Натомість заявник просить суд встановити факт, що квартира [ADDRESS] загальною площею 59,4 кв. м розподіляється між співвласниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, а саме - по 19,8 кв. м. Такий факт у судовому порядку не може бути встановлений, позаяк квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної, а не спільної часткової власності. Крім цього, за положеннями п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності на майно припиняється у разі смерті власника. Отже, після смерті [PERSON] його право власності на частину квартири [ADDRESS] припинилось, а тому встановлення факту належності на праві власності майна померлій особі суперечитиме положенням цивільного та цивільного процесуального законодавства. Ураховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Outcome: dismissed