Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі відповідач), треті особи Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є сином відповідача, від шлюбу який був 08.08.1998р. укладений між відповідачем та [PERSON] 06 вересня 2000року рішенням Харківського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишився проживати разом із матір'ю - [PERSON] Позивач зазначає, що відповідач не спілкується з позивачем, не надає позивачу батьківську турботу, виховання , будь-якої матеріальної допомоги, не піклується про фізичний та духовний розвиток. Крім цього, відповідач навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог надавши письмові заперечення. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач сплачує аліменти на утримання позивача, всіляко намагається зустрічатися з позивачем, проте колишня дружина [PERSON] протиправно позбавляє відповідача у спілкуванні з дитиною. Прокурор Шевченківського району м. Києва у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову вважаючи його необґрунтованим. Представник служби у справах дітей Шевченківського районної у місті Києві державної адміністрації заперечував проти задоволення позову. Представник служби у справах дітей Дарницької районної в місті києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась про причини неявки суд не повідомила. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, прокурора, представника третьої особи, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.1998р. між відповідачем та [PERSON], Лівобережним відділом РАГС м. Києва був зареєстрований шлюб, про що складено актовий запис № 720. Від шлюбу, [INFO]. народився син - [PERSON]. Рішенням Харківського районного суду м. Києва від 06.09.2000р. шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано. У судовому засіданні встановлено, що позивач проживає разом із матір'ю - [PERSON] і між сторонами відсутній спір про місце його проживання. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Крім цього, відповідно до ст ч.3 ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2014р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлено, що відповідач надавав матеріальну допомогу, кілька разів намагався зустрітись з позивачем, однак останній сам відмовлявся від таких пропозицій. Також судом встановлено, що після розірвання шлюбу між відповідачем та [PERSON] склались напружені стосунки і саме через це та з метою уникнення сварок та конфліктних ситуацій відповідач не міг відвідувати позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем під час судового розгляду не було надано жодного доказу у підтвердження того, що відповідач умисно протягом значного періоду часу не виконував свої батьківські обов'язки. При цьому, суд не приймає думку позивача про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки вважає, що саме в інтересах позивача буде доцільно не позбавляти відповідача батьківських прав, що відповідає та узгоджується з вимогами ч.3 ст.171 Сімейного Кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed