Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

03.03.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що він на підставі наказу №13 06.08.2014 прийнятий на роботу в ДП «Укреко-Ойл» на посаду начальника адміністративного відділу. 31.12.2014 на підставі наказу від 31.12.2014 №38 його звільнено з вказаної посади за п. 1 ст. 40 КзПП України. Після звільнення з займаної посади відповідач не провів з ним остаточного розрахунку та має заборгованість по виплаті заробітної плати. З наведених підстав з посиланнями на ст. 117 КзПП України позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з січня 2015 по лютий 2015 в розмірі 12051,61 грн. Також з посиланням на ст. 34 Закону України «Про оплату праці» просив стягнути з відповідача грошову компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з серпня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 2038,07 грн. 19.03.2015 позивач подав суду заяву, у якій з присиланням на те, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10.03.2015 відмовлено у прийнятті його заяви про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Укреко-Ойл» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, збільшив позовні вимоги та окрім стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, просив стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 28189,69 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача ДП «Укреко-Ойл» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, вказував на те, що частина заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі погашена, а індексація грошових доходів населення зупинена Законами України «Про державний бюджет України на 2014 рік» та «Про державний бюджет України на 2015 рік». Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.08.2014 на підставі наказу №13 [PERSON] прийнятий на роботу в ДП «Укреко-Ойл» на посаду начальника адміністративного відділу. На підставі наказу від 31.12.2014 №38 [PERSON] звільнено з вказаної посади за п. 1 ст. 40 КзПП України.. Відповідно до довідки про нараховану та виплачену заробітну плату, за період з 06.08.2014 по 31.12.2014 [PERSON] нараховано заробітну плату у розмірі 28189,69 грн. З них виплачено 4170,81 грн., заборгованість складає 24018,88 грн. Ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином суд знаходить обґрунтованою вимогою позивача про стягнення ДП «Укреко-Ойл» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та вважає, що її слід задовольнити частково - у розмірі 24018,88 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Згідно про нараховану та виплачену заробітну плату, вбачається, що у листопаді 2014 заробітна плата позивача складала 4874,59 грн., у грудня 2014 заробітна плата позивача складала 6100,00 грн. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача за один день роботи становить 280,27 грн., виходячи з наступного розрахунку: 4874,59 грн. + 6100,00 грн. / 37 (кількість відпрацьованих днів за листопад та грудень 2014) = 280,27 грн. За період з 01.01.2015 по 04.03.2015 час затримки розрахунку відповідачем складає 43 робочі дні. Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за затримку в розрахунку при звільненні в розмірі 280,27 грн. * 43 дні = 12051,61 грн., у зв'язку з чим вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за затримку в розрахунку при звільненні підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159, компенсації підлягаює, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Виходячи з наведених положень законодавства, зважаючи на те, що відповідачем порушенно терміни виплати заробітної плати позивачу, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для компенсації відповідачем на користь позивача втрати частини заробітної плати. Як вбачається з проведеного позивачем розрахунку розмір компенсації втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати складає 2038,07 грн. Доказів на спростовування даного розрахунку представником відповідача суду надано не було. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В той же час згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З урахуванням даних положень закону, а також того, що відповідачем не спростовано розмір компенсації заявлений позивачем, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про стягнення компенсації втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у повному обсязі. При цьому посилання відповідача на прикінцеві та перехідні положення Законів України «Про державний бюджет України на 2014 рік» та «Про державний бюджет України на 2015 рік», якими установлено, що норми і положення Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, суд до уваги не приймає, оскільки обмеження норм та положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" не позбавляє позивача права на компенсацію, яка передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов . [PERSON] належить задовольнити частково. За наведеним та

Outcome: partial