Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

У лютому 2018 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області, про позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що вона з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. У березні 2014 року вона терміново переїхала разом з дитиною з м. Донецька до м. Рубіжне, у зв'язку з початком проведення АТО. З того часу відповідач припинив спілкування з дитиною, матеріальної допомоги не надає, у вихованні дитини участі не приймає, аліменти не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від утримання та виховання дитини, вона змушена вернутися до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ст. ст. 150, 151 СК України, ст. 11,12 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Якщо батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то ч.2 ст. 164 СК України передбачає підставу для позбавлення батьківських прав. Пленум Верховного суду України в постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, та відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про духовний і фізичний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, від яких вони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], відповідно до копії свідоцтва про народження, батьком якої записаний [PERSON]. Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 01 січня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON], стягнуто аліменти на утримання дитини: сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 липня 2012 року. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав та призначення опікуна обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 16.03.2018 року за № 178 вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], проживає разом із своєю матір'ю, вітчимом та братом за адресою: [ADDRESS]. У сім'ї хлопчика люблять, піклуються про нього. Батько вихованням сина не займається, не цікавиться його життям, навчанням, матеріально не забезпечує. Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складеного Службою у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області від 13.11.2017 року, встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], дійсно проживає за адресою: [ADDRESS], для дитини створені всі належні умови для виховання та проживання. Відповідач аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] не сплачує та має заборгованість по аліментам. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дитини, не піклується про дитину та матеріально її не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини, суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак, рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 01 січня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON], вже стягнуто аліменти на утримання дитини: сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 липня 2012 року. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved