Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2004 року. У зазначеній квартирі окрім позивача зареєстровані його дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] Відповідачі у жовтні 2014 року виїхали за межі України та вже тривалий час не проживають за зазначеною адресою, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні квартири, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. У квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Представник позивача просила визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Від відповідачки [PERSON] надійшла нотаріально засвідчена заява, в якій остання вказала, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання її та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. За викладених обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила ухвалити рішення з урахування інтересів дітей. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського Бюро технічної інвентаризації встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2004 року. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а отже, наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що повязані з володінням та користуванням цим майном. Відповідно до особового рахунку №36640, видано о 02.11.2016 року директором ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя вбачається, що в спірній квартирі окрім позивача зареєстровані його дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] Згідно акту КСН «Центральний - 1» встановлено, що відповідачі по справі його [PERSON], [PERSON], [PERSON]В зареєстровані в [INFO], однак не проживають більше двох років. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в [INFO] понад два роки, вони втратили право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved