Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

27 жовтня 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Обґрунтовано позов тим, що 21\~травня 2007\~року між\~Акціонерним товариством\~«Укрсиббанк» та\~ [PERSON] укладено\~Договір про\~надання споживчого\~кредиту №\~11157288000.\~Відповідно до\~умов Кредитного\~договору,\~банк надав\~ [PERSON] кредит\~в іноземній\~валюті в\~розмірі 61500,00\~швейцарських франків.\~В якості\~забезпечення виконання\~зобов`язань\~за кредитним\~договором №\~11157288000\~від 21\~травня 2007\~року між\~банком та\~майновим поручителем\~ [PERSON] було\~укладено договір\~іпотеки №\~30305Z98\~від 31\~жовтня 2007\~року,\~відповідно до\~умов якого\~в іпотеку\~Банку було\~передано нерухоме\~майно -\~квартиру,\~загальною площею\~44,2\~кв.м.\~і житловою\~27,4\~кв.м.,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] . На даний час записи щодо обтяження іпотекою та заборони відчуження вказаного нерухомого майна вилучені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а квартира 19.02.2008 відчужена на користь [PERSON] . Проте, позичальник належним чином умов кредитного договору не виконує, існує заборгованість, яку боржник не погашає, а тому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.01.2014, яке змінено рішенням Апеляційного суду Чернігівської області, судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. 21 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - з 26.11.2018 Акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11157288000 (а.с. 6-12). В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 11157288000 від 21 травня 2007 року між банком та майновим поручителем [PERSON] було укладено договір іпотеки № 30305Z98 від 31 жовтня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно - квартиру, загальною площею 44,2 кв.м. і житловою 27,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 16.10.2007 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Скрипкою О.О. за реєстровим № 2187 (а.с. 12 на звороті-15). Позичальник не виконала свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку із чим заборгованість [PERSON] по кредитному договору на час пред`явлення позову до суду становить 71914,20 швейцарських франків. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 221370431 від 25.08.2020 записи обтяження іпотекою та заборона відчуження вказаного нерухомого майна були вилучені і квартира 19.02.2008 була відчужена на користь [PERSON] (а.с. 16-17). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.01.2014 у справі № 750/11273/13-ц, яке змінено рішенням апеляційного суду, позовні вимоги банку було задоволено частково, стягнуто з боржника та поручителів заборгованість по кредитному договору, а в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Суд в цій частині мотивував своє рішення тим, що вимога позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 44,2 кв.м. і житловою 27,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", що виникли на підставі Кредитного договору № 11157288000 від 21 травня 2007 року, в розмірі 33508 швейцарських франків 96 сантимів, що за курсом НБУ станом на 28.10.2013 становить 298833 грн. 16 коп., задоволенню не підлягає, оскільки спірна квартира, яка розташована в [ADDRESS] , була відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2008 [PERSON] на підставі повідомлення позивача про повне виконання зобов`язань по кредитному договору від 21.05.2007, в забезпечення якого був укладений іпотечний договір, та одночасно просили вилучити з Єдиного реєстру заборон обтяжень об`єктів реєстраційний запис за реєстраційним номером 5941892 на об`єкт обтяження: квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . З інформації приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. від 08.12.2020 за № 94/01-16, наданої на запит суду, вбачається, що згідно повідомлення № 135-25-08/235, виданого АКІБ «УкрСиббанк» 19 лютого 2008 року, основне зобов`язання по кредитному договору №11157288000 від 21 травня 2007 року було виконано повністю. Вказане відповідає вимогам ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», адже іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, а тому на підставі повідомлення банку нотаріусом було вилучено об`єкт обтяження з Єдиного реєстру заборон. Повідомлення №135-25-08/235 АКІБ «УкрСиббанк» 19 лютого 2008 року щодо повного погашення за кредитним договором зберігається у нотаріуса у справі №2-39 том 1 за 2008 рік. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частинами першою, другою статті 590\~ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. За змістом статті 11\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до статей 12 і 33\~Закону України\~«Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). З огляду на вказане Закон України\~«Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19)). Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. У Рішенні Конституційного\~Суду України\~14\~липня 2020\~року №\~8-р/2020 у справі № 3-67/2019(1457/19) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23\~Закону України\~«Про іпотеку» зазначено, що вказані положення Закону не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину. Конституційний Суд України зазначив, що положення частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку», які визначають наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, безпосередньо не стосуються питання позбавлення іпотекодавця (набувача іпотечного майна) права власності на предмет іпотеки або ж його примусового відчуження у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 23\~Закону №\~898 не суперечать положенням частин першої, другої, четвертої, п`ятоїстатті 41 Конституції України. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких, зокрема, належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. У даній справі встановлено, що станом на 19 лютого 2008 року зобов`язання за кредитним договором № 11157288000 від 21 травня 2007 року було повністю виконано, а тому керівник відділення АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. (якою було посвідчено іпотечний договір) з повідомленням про вилучення з Єдиного реєстру заборон і обтяжень об`єктів реєстраційний запис за реєстраційним номером 5941892 на об`єкт обтяження, а саме на квартиру [ADDRESS] . А тому, на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, а саме станом на 19 лютого 2008 року квартира не перебувала в іпотеці і [PERSON] не набув статусу іпотекодавця. У висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі (провадження № 6-1382цс16), Верховний Суд України роз`яснив, що ухвалення судом рішення про скасування обтяжень нерухомого майна банкрута та виключення запису з Єдиного реєстру заборон, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження у процесі ліквідації іпотекодавця, таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації в цьому реєстрі. У даній справі установлено, що запис про іпотеку було вилучено за клопотанням самого іпотекодержателя АКІБ «УкрСиббанк», який повідомленням № 135-25-08/235 від 19 лютого 2008 року сповістив нотаріуса про повне виконання зобов`язання по кредитному договору та просив вилучити запис про обтяження квартири з Єдиного реєстру заборон. З аналізу законодавства та судової практики вбачається, що чинна законна іпотека має пріоритет над відомостями з реєстру речових прав. Тобто якщо інформація у реєстрі речових прав про іпотеку (наприклад, іпотека припинена) суперечить первинним документам про державну реєстрацію, пріоритетного значення набувають первинні підстави реєстрації той самий іпотечний договір (постанова КГС ВС від 15 вересня 2020 року у справі №918/80/19). Кредитор може визнати незаконним продаж іпотечного майна навіть у разі відсутності на момент продажу будь-яких реєстраційних записів про іпотеку та обтяження, якщо доведе, що іпотека тоді залишалася чинною. Здебільшого така ситуація трапляється, коли реєстраційний запис про іпотеку було протиправно вилучено. Тому для кредитора важливо довести, що припинення державної реєстрації іпотеки було здійснене на підставі неналежних документів, які жодною мірою не свідчили про реальне припинення іпотеки (постанова КГС ВС від 30 вересня 2020 року у справі №912/2037/19). Будь яких доказів на підтвердження того, що запис про припинення державної реєстрації іпотеки було здійснене на підставі неналежних документів, які жодною мірою не свідчили про реальне припинення іпотеки, позивачем суду не надано, договір купівлі - продажу квартири від 19 лютого 2008 року є чинним, доказів його оскарження не надано, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed