Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що наприкінці квітня 2013 року відповідач запропонував йому придбати його транспортний засіб за вигідною ціною, оскільки йому терміново потрібні були кошти. На початку травня 2013 року між ним та відповідачем було досягнуто згоди щодо відчуження транспортного засобу шляхом видання відповідачем довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, оскільки відповідачу терміново потрібні були кошти, а часу для зняття автомобіля з обліку в органах державної автомобільної інспекції у відповідача не було. Проте відповідач його запевнив, що після видання довіреності він матиме всі повноваження власника. Також між ними було досягнуто згоди щодо ціни, за яку відповідач продає автомобіль - 5000 дол. США. 02 травня 2013 року відповідач видав на його ім'я довіреність на володіння, користування та розпорядження належним відповідачу на праві власності транспортним засобом - Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], яку нотаріально посвідчив приватний нотаріус Кобеляцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] Строк дії довіреності 5 років - до 22 травня 2018 року. Після посвідчення довіреності він передав відповідачу 5000 дол. США, що станом на 22 травня 2013 року за курсом НБУ становило 39965 грн. відповідач передав йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та підписав розписку в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] про отримання коштів та передачу автомобіля. В подальшому він вільно та безперешкодно володів транспортним засобом, поки відповідач не був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Вироком Оболонського районного суду м. Києві від 13 жовтня 2014 року відповідач засуджений до трьох років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна, крім житла. Позивач вказує, що довіреність була видана відповідачем з метою приховання іншого правочину, який вони на справді вчинили - договору купівлі-продажу автомобіля. На підставі вказаного, позивач посилається на те, що до нього перейшло право власності на вказаний транспортний засіб, зокрема право володіння, користування та розпорядження вказаним майном, тому відповідно до ст. 392 ЦК України він, як власник майна, має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Посилаючись на те, що на даний час все майно відповідача підлягає конфіскації за вчинення кримінального правопорушення і за ним не визнається право власності на транспортний засіб, позивач просить визнати односторонній правочин, яким є довіреність, видана [PERSON] щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, чорного кольору, державним номерний знак [NUMBER], та визнати за ним право власності на вказаний транспортний засіб. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач позов визнав. Зазначив, що робив ремонт, його мати потрапила в лікарню, тому йому потрібні були гроші. Позивач влітку 2013 року запропонував купити його автомобіль. Позивач сказав, що коли у нього будуть грошові кошти, то він звернеться до нього і вони поїдуть в органи ДАІ і переоформлять автомобіль. Вони домовилися, що поки що він видасть йому довіреність. Позивач заплатив йому грошові кошти, вони пішли до нотаріуса і він видав йому генеральну довіреність, віддав машину, ключі від неї та техпаспорт. Розписку про отримання ним грошових коштів готував нотаріус. Представник третьої особи - Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду вказав, що він є сусідом позивача в селищі Білики Кобеляцького району Полтавської області. У травні 2013 року позивач покликав його, щоб він розписався в розписці про те, що позивач, при купівлі автомобіля, передав гроші відповідачу. У позивача в дворі вони написали розписку, що позивач передав відповідачу 5000 дол. США за автомобіль. Гроші було передано відповідачу в присутності свідка. Відповідач передав позивачу техпаспорт на автомобіль. Потім у нотаріуса ще оформляли довіреність та надрукували розписку, на якій вони розписалися. Чи укладався в подальшому між сторонами письмовий договір купівлі-продажу автомобіля, свідку не відомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду вказав, що він є знайомим позивача та проживає в селищі Білики Кобеляцького району Полтавської області. У травні 2013 року йому зателефонував позивач та вказав, що купує транспортний засіб і просив, щоб він був присутній при передачі коштів та зафіксував це. Вони зустрілися, позивач та відповідач оглянули автомобіль, домовилися про його продаж і позивач при ньому передав відповідачу 5000 дол. США. Вони від руки написали розписку, а потім поїхали до нотаріуса, щоб він перевірив, чи розписка грамотно складена. Нотаріус надрукувала розписку про передачу грошей і вони в ній розписалися. Також свідок зазначив, що чув, що відповідач видав позивачу генеральну довіреність, і позивач казав йому, що на переоформлення в органах ДАІ немає грошей. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 06 березня 2008 року за [PERSON] на праві власності зареєстрований автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER]. 22 травня 2013 року [PERSON] видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Кобеляцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON], якою уповноважив [PERSON] представляти його інтереси у відповідних органах з питань, пов'язаних з експлуатацією та ремонтом вказаного транспортного засобу, а також користуватися з правом зняття з обліку, продажу вказаного транспортного засобу. Довіреність видана строком на 5 років і дійсна до 22 травня 2018 року. В матеріалах справи міститься розписка, підписана позивачем, відповідачем, свідками [PERSON] та [PERSON], в якій вказані особи підтверджують отримання відповідачем від позивача коштів у сумі, еквівалентній 5000 дол. США, за переданий позивачу у власність (згідно генеральної довіреності) автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER], та передачу у власність позивачу (згідно генеральної довіреності) вказаного автомобіля. Вказана розписка не містить дати її виготовлення та дати передачі грошових коштів та автомобіля. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна, окрім житла. Ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 22 січня 2015 року вказаний вирок змінено. Пом'якшено [PERSON] основне покарання до обмеження волі на строк три роки з конфіскацією усього належного йому майна, окрім житла. 05 лютого 2015 року судом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві направлено для пред'явлення на виконання виконавчий лист № 1-кп/756/618/14 по кримінальному провадженню за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, в частині конфіскації майна, що належить засудженому, окрім житла. З відповіді ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві (а.с. 110) вбачається, що 26 серпня 2015 року на підставі заяви заступника начальника Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа, виданого судом 05 лютого 2015 року, про конфіскацію всього майна, належного [PERSON] на праві власності, окрім житла. Цього ж дня винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копію якої направлено до УДАІ ГУ МВС України у м. Києві для виконання. Станом на 22 жовтня 2015 року виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у відділі. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 22 вересня 2015 року вбачається, що на все рухоме майно [PERSON] накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 03 квітня 2013 року та від 12 травня 2015 року. З повідомлення Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 20 серпня 2015 року та від 23 вересня 2015 року вбачається, що автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи арештований на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року про накладення арешту на майно [PERSON] за клопотанням слідчого при розслідуванні кримінального провадження відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. За даними облікової картки Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві власником автомобіля Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], є [PERSON] Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі Порядок). У п. 2 вказаного Порядку зазначено, що він є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Відповідно до п. 3 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Відповідно до п. 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Відповідно до п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують правомірність придбання, транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є оформлені в установленому порядку укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, подається також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Відповідно до п. 40 Порядку зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу. Згідно п. 41 Порядку забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Відповідно до п. 42 Порядку у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації". Під час зняття з обліку транспортних засобів номерні знаки здаються та видаються номерні знаки для разових поїздок. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відповідачем та позивачем не було вжито жодних дій, передбачених Порядком, необхідних для державної реєстрації транспортного засобу за позивачем, зокрема, відповідачем не знято автомобіль з обліку для подальшого відчуження позивачу, між сторонами не укладеного письмовий договір купівлі-продажу автомобіля, не зареєстровано транспортний засіб за позивачем. На даний час право власності на автомобіль зареєстровано за [PERSON] На підставі викладеного суд приходить до висновку, що довіреність від 22 травня 2013 року не є удаваним правочином, який вчинено для приховання договору купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки з вищенаведених доказів вбачається, що волевиявлення позивача та відповідача було спрямоване саме на видачу відповідачем довіреності на право користування та розпорядження автомобілем у зв'язку з тим, що сторони не бажали відповідно до вимог чинного законодавства укладати угоду щодо відчуження транспортного засобу із зняттям його з обліку в органах Державтоінспекції та проведенням державної реєстрації права власності за новим власником, з посиланням на відсутність у них коштів. Тобто договір купівлі-продажу транспортного засобу відповідно до вимог чинного законодавства насправді сторонами свідомо не вчинявся. Вимоги позивача про визнання за ним права власності на автомобіль, в тому числі з посиланням на ст. 392 ЦК України, яка передбачає право власника пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, є необґрунтованими, оскільки позивач у встановленому законом порядку право власності на автомобіль не набув. За таких обстави підставі для задоволення позову відсутні. У зв'язку з тим, що визнання позову відповідачем суперечить закону, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову.

Outcome: dismissed