Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

18 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що з вересня 1976 року він працював на Державному підприємстві «Шахта імені [PERSON]». З квітня 2014 року на території Донецької та Луганської областей проводиться антитерористична операція. Територія м. Донецька є тимчасово непідконтрольною українській владі. В результаті вказаних вище подій, 30 листопада 2014 року він звільнився з роботи з ДП «Шахта імені [PERSON]» за власним бажанням та покинув місце проживання. Починаючи з вересня 2014 року по листопада 2014 року [PERSON] підприємство «Шахта імені [PERSON]» не виплачувало йому заробітну плату, посилаючись на відсутність коштів. Сума заборгованості по заробітній платі становить 13375,49 грн. Дана сума про розмір заборгованої заробітної плати визначена на підставі довідки про заборгованість по заробітній платі №96 від 15.12.2014 року. Так як джерело коштів на оплату праці працівників для установ і організацій, що фінансуються з бюджету це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу одержаного внаслідок господарської діяльності та інших джерел, тому він зазначає відповідачами [PERSON] державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області та Державної казначейської служби України. Так як в порушення постанови КМ України [PERSON] енергетики та вугільної промисловості України не забезпечило переміщення Державного підприємства «Шахта імені [PERSON]» в населені пункти на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження, тому вважає що міністерство зобовязане нести відповідальність за заборгованість по заробітній платі. Оскільки ДП «Шахта імені [PERSON]» не виплатила йому своєчасно заборговану заробітну плату то відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України він набув право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що складає станом на день звернення його до суду з позовом 119200 грн.68 коп. Також він має право у відповідності до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» на компенсацію втрати не отриманого ним доходу (заробітної плати) з врахуванням відповідного індексу інфляції, що складає за підрахунками позивача 6\~394,69 грн. Зважаючи на вище викладене, просить суд стягнути солідарно з Державного підприємства «Шахта імені [PERSON]», [PERSON] енергетики та вугільної промисловості України, [PERSON] державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області, Державної казначейської служби України на його користь заборгованість по заробітній, платі у розмірі 13375,49 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 119200,68 грн. та компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати у сумі 6394,69 грн. Ухвалою суду від 02.12. 2016 року до участі у справі допущено прокурора (а.с.60,61). Прокурор Герасименко Ю. Ю. вважала, що в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заробітної плати та інших виплат повязаних з несвоєчасною виплатою заробітної плати з Державної казначейської служби України необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки позивач з вказаним відповідачем не перебував в трудових відносинах. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не зявилися, в направленому на адресу суду клопотанні представник просив справу розглянути за відсутності позивача, позов задовольнити в повному обсязі(а.с.108). Відповідач [PERSON] підприємства «Шахта імені [PERSON]» перебуває на тимчасово окупованій території України в м. Донецьк, про що свідчить Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.23-26). Судом направлялися відповідні матеріали позовної заяви даному відповідачеві, але були повернуті до суду у звязку з тим, що УДППЗ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти на тимчасово окуповану територію (а.с.74. 75,94,95). Представник відповідача [PERSON] державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області до суду не зявився. В направлених на адресу суду заперечень на позов зазначав, що між позивачем та [PERSON] державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області, відсутні будь-які правовідносини, тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того відповідно до Постанови КМ України від 07.11.2014 року №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», яка набрала чинності 11 листопада 2014 року, встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобов'язані забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Фінансування бюджетних установ, в тому числі і виплати заробітної плати, які знаходяться на територіях які тимчасово не контролюються українською владою здійснюється за умови, якщо установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади або установа переміщена на контрольовану територію виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису установи. Оскільки відповідач роботодавець, перебуває на непідконтрольній території, договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування між позивачем, Донецькою міською радою та [PERSON] Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області не укладено, реєстраційних рахунків в органах Казначейства не відкрито. Зважаючи на викладене, в задоволенні позову [PERSON] просить відмовити(а.с.56-57). Відповідач, [PERSON] казначейська служба України повторно до суду не зявився про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином(а.с.78,91). Представник відповідача [PERSON] енергетики та вугільної промисловості України в судове засідання не зявився повторно. В направлених на адресу суду запереченнях просив відмовити в задоволенні позову до міністерства, оскільки [PERSON] як центральний орган виконавчої влади в сфері управління якого знаходиться державне підприємство не перебуває з працівниками підприємства у трудових відносинах та не відповідає за зобовязання підприємства. Відповідно до Статуту підприємства воно несе відповідальність перед працівниками, серед іншого забезпечує своєчасну та в повному обсязі виплату заробітної плати(а.с.110-113). Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Встановлено, на підставі світлокопії трудової книжки, що позивач [PERSON] з 11.04.2013 року працював на шахті імені [PERSON] на посаді головного технолога шахти згідно наказу №63к від 04.11.2013 року та 30.11.2014 року наказом №95к по підприємству був звільнений в звязку з ліквідацією підприємства за ч.1 ст.40 КЗОТ України (а.с.6-7). Позивачем надано суду світлокопію довідки №96 від 15 листопада 2014 року виданої [PERSON] підприємством «Шахта імені [PERSON]» на імя [PERSON] про розмір середньомісячної заробітної плати (заборгованість) за період з вересня по листопад 2014 року, який становить 13375 грн.49 коп. (а.с. 10). Установлено, що станом на момент розгляду справи судом, [PERSON] підприємство «Шахта імені [PERSON]» знаходиться на тимчасово окупованій території у місті Донецьку та не перемістилося на підконтрольну Україні територію. Відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" з квітня 2014 року на території Донецької та Луганської областей проводиться антитерористична операція. Активна фаза антитерористичної операції з липня 2014 року проходить у місті Донецьку. З моменту проведення цієї операції територія міста Донецька є тимчасово непідконтрольною українській владі. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. [PERSON] створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно по п.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Підставою відповідальності власника (підприємства), відповідно до статті 117 КЗпП України, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст.116 КЗпП) та вина власника. При цьому вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. Водночас, не можна вважати, що вину власника виключає лише непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія. Усяке явище, яке перешкоджає власникові належно виконати свої обов'язки перед працівником, якщо власник проявляв належну дбайливість щодо цього, виключає вину власника. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 даного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, встановлено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який має пріоритет над іншими законами з огляду на те, що Прикінцевими та перехідними положеннями даного Закону передбачено, що закони та інші нормативно правові акти України діють у частині, що не суперечать цьому Закону. Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян. Згідно з постановою Правління Національного Банку України «Про призупинення здійснення фінансових операцій» від 06 серпня 2014 року №466 призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою. Постановою Кабінету Міністрів України №595 від 07 листопада 2014 року «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», яка набрала чинності 11 листопада 2014 року, встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобов'язані забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Пунктом 3 Тимчасового порядку встановлено, що заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалась на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа переміщена в населений пункт на контрольовану територію, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису установи. Заробітна плата виплачується працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, якщо установа продовжує функціонувати (здійснювати господарську, статутну діяльність) і працівники виконують свої функціональні обовязки (п.4 Тимчасового порядку). Факт перебування позивача в трудових відносинах з [PERSON] підприємством «Шахта імені [PERSON]» на посаді головного технолога не є спірним, оскільки підтверджується трудовою книжкою позивача. Обставини припинення трудових відносин, на думку суду є спірними, оскільки спростовуються доказами наданими самим позивачем, які не містять інформації про ліквідацію підприємства в установлений законом порядок (а.с.23,27). Крім того наказ про припинення трудових відносин вказаний в світлокопії трудової книжки позивача виданий в період часу коли підприємство перебувало на тимчасово неконтрольованій території і період за який позивач стверджує підприємство має перед ним заборгованість також відноситься до вказаного періоду. Статтею 98 Кодексу законів про працю України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Як встановлено ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VIІ (далі Закон № 1669), періодом проведення антитерористичної операції вважається час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача на надану ним світлокопію довідки яку він приєднав до позову, як доказ невиплати заробітної плати суд не приймає до уваги та не визнає належним та допустимим доказом по справі, зважаючи на вищевикладені обґрунтування та враховуючи що інформація викладена в довідці має суперечливий зміст оскільки містить дані як про розмір середньомісячного заробітку за період вересень-листопад 2014 року в сумі 13375грн. 49 коп., так і про заборгованість по заробітній платі за цей же період і в такій же сумі про що зазначено в довідці шляхом внесення про це запису. Позивачем на час розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про наявність у Державного підприємства «Шахта імені [PERSON]» перед ним заборгованості по заробітній платі, тому в задоволені вказаних вимог необхідно відмовити за недоведеністю. З огляду на те, що позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства «Шахта імені [PERSON]» середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати після звільнення є похідними від вимог про стягнення заборгованості із заробітної платі, і тому зазначені позовних вимоги задоволені бути не можуть. Оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з [PERSON] енергетики та вугільної промисловості України, [PERSON] державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області, [PERSON] казначейською службою України і вони не є роботодавцями, у розумінні положень Кодексу законів про працю України які зобовязані виплачувати позивачу заробітну плату, тому суд вважає що заявлені позовні вимоги до вказаних відповідачів не ґрунтуються на законі і задоволені бути не можуть.

Outcome: dismissed