Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

У лютому 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 05 липня 2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 64. Від спільного подружнього життя в них дітей немає. Причиною розірвання шлюбу є суперечки, непорозуміння, з відповідачем в них різні інтереси та несумісність характерів. Сімейні стосунки між ними припинені у серпні 2010 року. Тому, [PERSON] просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON], не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, через оголошення на веб-порталі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивача та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 05 липня 2005 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в відділі реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 64. Від спільного подружнього життя в них дітей немає. Причиною розірвання шлюбу є суперечки, непорозуміння, з відповідачем в них різні інтереси та несумісність характерів. За час спільного подружнього життя належної сім'ї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. Спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved