Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

12.04.2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, а саме: просить виділити у власність позивача 1/2 частину квартири [ADDRESS] та виділити у власність відповідачу 1/2 частину вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, під час знаходження у шлюбі сторони придбали майно - квартиру [ADDRESS]. Позивач вважає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та просить здійснити розподіл майна. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Відповідач та його представник вказали, що з позовом не згодні, вважають, що позивач пропустив 3-річний строк звернення до суду. Крім того, вважають, що позивачем не надано доказів на придбання вказаної квартири, оскільки договір купівлі-продажу квартири належним чином не посвідчений у нотаріуса, а зареєстрований на біржі. Суд, вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оглянувши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 березня 1989 року між [PERSON] та [PERSON]. було укладено шлюб, розірвано шлюб 04 грудня 2012 року. Під час шлюбу у сторін народилось 2 дітей : [PERSON], 1986 року народження, та [PERSON], 1991 року народження. Після розлучення [PERSON]. уклала шлюб із [PERSON], та отримала прізвище чоловіка. Під час знаходження сторін у шлюбі, 11 березня 1997 року [PERSON] на Універсальній товарній біржі "Нерухомість -Н", уклала договір купівлі-продажу № 29 квартири [ADDRESS] із [PERSON] /а.с. 33/ Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказали, що їм відомо про придбання подружжям спірної квартири, яка була оформлена на відповідача. На даний час у квартирі проживає дочка сторін. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із наступного. Договір купівлі-продажу щодо спірного майна було укладено у 1997 році, коли діяв ЦК України 1963 року та Кодекс про шлюб та сім'ю. Відповідно до ст. 227 ЦК України 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст. 22, 28 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми встановлені і у ст.ст. 60,70 Сімейного кодексу України. Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 11 березня 1997 року уклала договір купівлі-продажу спірної квартири, однак, всупереч вимогам ст. 227 ЦК України 1963 року, вказаний договір не був нотаріально посвідчений, що тягне за собою недійсність договору. Тому суд не бере його до уваги. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження набуття вказаної квартири у власність подружжям, в зв'язку із чим позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду є необґрунтованими, так, ч.3 ст. 29 КпШС України, передбачалось, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі ст. 11 КпШС України, у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності встановлено і ч.2 ст. 72 СК України. Тобто, позовна давність не розпочинається до моменту, коли один із колишнього подружжя не дізнається про порушення свого права власності на частку у спільному майні іншим з подружжя. Позивач зазначив, що його колишня дружина не здійснювала будь-яких дій щодо порушення його права власності на частку у квартирі. Крім того, відмова у позові з підстав застосування наслідків пропуску строку звернення до суду із позовом, можлива лише при обґрунтованості позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed