Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

У липні 2015 року позивач пред'явив у суді вказаний позов у якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO] право власності на нежитлову будівлю - сарай загальною площею 17,4 кв. м. за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує наступним, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Він є спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті батька відкрилася спадщина на земельну ділянку та нежитлове приміщення: сарай та погріб, який розташований по [ADDRESS] загальною площею 17, 4 кв.м. Постановою приватного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки правовстановлюючий документ не нерухомість відсутній. Відповідно витягу з рішення Бердичівської міської ради від 22.10.2002 року та висновку архітектора його батькові, [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаража за вищевказаною адресою. 24.07.2015 Бердичівським МБТІ виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю - сарай за його замовленням. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що батько життя звертався до міської ради з заявою про переобладнання сараю у гараж та отримав на те дозвіл. Вважає, що міська рада своїм рішенням від 22.10.2002 року визнавала право власності його батька на сарай, у іншому випадку не дала б дозволу. Квартиру [ADDRESS] батько за життя подарував жінці з якою проживав. Вони спільно з нею користуються спірним сараєм. Представник відповідача Бердичівської міської ради Хаустович С.С. у судовому засіданні позов не визнав через відсутність правових підстав для оформлення спадщини. За життя спадкодавець не набув у встановленому законом порядку права власності на сарай. Земельна ділянка під сараєм не приватизована та знаходиться у комунальній власності. Вказаний сарай є приналежність до головної речі і ним користується інша особа. Вказаний сарай не є капітальною будівлею, а тому на неї не може бути визнано право власності. Дослідивши докази, розглянувши справу на засадах змагальності, в межах пред'явлених вимог, сприяючи сторонам у здійсненні їх процесуальних прав та обов'язків, відповідно до положень статей 10,11,60 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з таких підстав. Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітомабо за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщиниі не припинилися внаслідок його смерті ( стаття 1218 ЦК України). Обґрунтовуючи позов, [PERSON] послався на рішення Бердичівської міської ради від 22.10.2002 року. З вказаного рішення вбачається, що [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаража на місці належного йому сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а.с.11). Це рішення не є документом, що підтверджує право власності [PERSON] на спірний сарай, як окремий об'єкт нерухомого майна на час його смерті. З технічно паспорта на сарай вбачається, що нежитлова будівля-сарай, розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення КСУ від 02.03.2004 у справі за конституційним зверненням [PERSON] та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) , - допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизаціє ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Відповідно до статті 132 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, чинної на момент видачі дозволу на будівництво гаража на місці сараю ( 2002 рік), приналежністю є річ, призначена служити головній речі і зв'язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або законі не встановлено інше. Аналогічне положення міститься у статті 186 ЦК, який діє з 01.01.2004. Позивач у судовому засіданні пояснив, що батько за життя належну йому квартиру [ADDRESS] подарував жінці, з якою він проживав. Підтвердив, що ця жінка разом із ним не даний час користується цим сараєм. Право на спадщину на вказану квартиру він не оформляв. Доказів про те, що спірний сарай був зареєстрований за спадкодавцем як окремий об'єкт нерухомого майна суду не надано. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання права власності на сарай у порядку спадкування.

Outcome: dismissed