Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до суду із позовом до прокуратури Чернігівської області, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про стягнення з Державного бюджету України 100000 гривень моральної шкоди. Вимоги обґрунтовує тим, що 21 березня 2019 року відносно [PERSON] , оперуповноваженим міжрайонного відділу № 3 (м. Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, лейтенантом поліції Майстренком В.О. складено протокол № 86 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Зі змісту протоколу слідує, що [PERSON] порушив вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. На думку автора протоколу, [PERSON] невчасно подав декларацію, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за період не охоплений раніше поданими деклараціями. 15 квітня 2020 року постановою Менського районного суду Чернігівської області провадження у справі № 738/568/19 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрите, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Позивач зазначає, що суд своїм рішенням виправдав [PERSON] за висунутим йому у протоколі № 86 від 21 березня 2019 року звинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. Зазначеною постановою суду, яка ніким не оскаржувалася і набрала законної сили, встановлено, що [PERSON] не подав декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, у зв`язку з припиненням діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, у день припинення такої діяльності, тобто 1 вересня 2018 року, через необізнаність про строки її подання. При цьому у попередженні від 1 вересня 2018 року була зазначена необхідність подати декларацію у зв`язку зі звільненням. Однак, у цьому попередженні відсутня інформація із роз`ясненнями строків подачі відповідної декларації. Це вказує на відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, як і вини у формі прямого чи непрямого умислу. Крім того, [PERSON] на момент складення протоколу був службовою особою, яка займає відповідальне становище. Згідно із підп. 1 п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) за статтями 172-6 - 172-9, за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. За таких обставин, оперуповноважений міжрайонного відділу № 3 (м. Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області [PERSON] , склавши протокол на службову особу, яка займає відповідальне становище, вийшов за межі своєї влади та наданих йому державою повноважень у сфері правоохоронної діяльності. Така обставина являється ще однією, додатковою підставою, що свідчать про незаконність діянь оперуповноваженого [PERSON] , як посадової особи органу влади, по складанню протоколу відносно [PERSON] , та прокурора Плиско В.В., як посадової особи органу влади, по незабезпеченню належного нагляду за законністю. З наведеного слідує, що оперуповноважений [PERSON] висунув [PERSON] завідомо необґрунтоване та надумане звинувачення, здійснив упереджене збирання та штучне створення доказів, неповноту дослідження та спотворення оцінки зібраних матеріалів, для подальшого засудження останнього за правопорушення, пов`язане з корупцією, яке той не вчиняв. Таке упереджене і явно обвинувальне відношення з боку органів та посадових осіб органів Національної поліції України призвело до складання завідомо необґрунтованого протоколу про адміністративне правопорушення № 86 від 21 березня 2019 року, для незаконного притягнення [PERSON] до відповідальності, віднесення його до осіб-корупціонерів, заплямування репутації, а також із метою створення штучних показників ефективної діяльності окремих поліцейських. Зі свого боку прокурори, які в силу положень статей 7, 250 КУпАП та статей 2, 3 Закону України «Про прокуратуру» покликані забезпечувати дотримання верховенства права та законності у справах про адміністративні правопорушення, не дотримались своїх завдань та функцій щодо [PERSON] , а підтримали зазначений протокол поліцейських. Тобто, [PERSON] був позбавлений, до завершення розгляду судом відповідної справи, гарантій верховенства права, законності, належного урядування та правомірної поведінки органів влади та їх посадових осіб, закріплених статтями 3, 8, 19, 21, 22, 62 Конституції України. Незаконними діяннями з боку посадових осіб Національної поліції та прокуратури [PERSON] було завдано неоціненної моральної шкоди. Моральні страждання [PERSON] підсилювалися також і тим, що протягом року співробітники Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України переслідували його та намагалися затримати, без жодного інформування намагалися схилити до підписання та отримання незаконного та необґрунтованого протоколу № 86. При цьому, посадові особи органів Національної поліції, в гонитві за [PERSON] , та безглуздими показниками, навіть не представлялися, нахабно себе поводили та явно перевищували свої повноваження. Описана поведінка посадових осіб виразилася у тому, що якісь невідомі особи неодноразово телефонували [PERSON] на його термінал мобільного зв`язку, зупиняли просто на вулиці, хапали за руки та намагалися щось зачитувати та вручати, при цьому нічого не пояснюючи. Доказом подібних діянь є відеоматеріал, що разом із протоколом №86 був приєднаний до матеріалів справи № 738/568/19 Менського районного суду Чернігівської області. Як будь-яка інша нормальна людина, не розуміючи що відбувається, та що це за невідомі особи намагаються його затримати, [PERSON] уникав спілкування з ними та якнайшвидше залишав їх оточення. Більш того, зазначені дії співробітників Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України породили у [PERSON] страх за свою безпеку, життя та здоров`я, а також за безпеку, життя та здоров`я своєї сім`ї. У зв`язку із такими подіями [PERSON] та його сім`ї було спричинено значного дискомфорту. Зокрема, у [PERSON] порушилися стосунки з оточуючими людьми, змінилися нормальні життєві зв`язки, через неможливість продовження активного громадського життя через беззаконня з боку посадових осіб органів влади. Замість того, щоб перейматися своїм працевлаштуванням, інтересами своєї сім`ї та організовувати дозвілля, [PERSON] рік перебував у стані настороги відносно оточуючих та занепокоєння щодо забезпечення своєї безпеки, та безпеки своєї сім`ї. Та обставина, що [PERSON] не міг достатньо часу приділяти своїй сім`ї, назавжди залишило відбиток у його житті, оскільки він тепер гостро відчуває і переживає втрату досить дорогоцінного життєвого часу, причиною чого стала незаконність рішень та діянь посадових осіб органів влади по відношенню до нього. Тобто, звичний порядок і ритм життя [PERSON] , а з ним його сім`ї, неприємно змінився та зухвало порушений, через допущену органами влади протиправність та свавілля їх посадових осіб. При цьому [PERSON] являється інвалідом війни 3 групи. Свою інвалідність здобув, сумлінно виконуючи свої професійні та службові обов`язки. Тоді як, описані незаконні рішення та діяння з боку посадових осіб органів національної поліції та прокуратури завдали великого психоемоційного навантаження на нервову систему [PERSON] , що після отриманих на службі травм та професійних захворювань, йому взагалі протипоказані. Крім того, болючого удару по моральному та душевному стану [PERSON] завдало ще й те, що у ході розгляду Менським районним судом Чернігівської області справи №738/568/19 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, прокурор Менської місцевої прокуратури Чернігівської області, який приймав участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, все рівно стверджував, що протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, складений з дотриманням всіх вимог законодавства, є законним і вмотивованим. Тобто, очікувані розумні сподівання та надія [PERSON] на забезпечення прокурором верховенства права і законності, убезпечення від незаконного притягнення до адміністративної відповідальності були нівельовані. Зазначає, що описаними вище незаконні рішення і діяння з боку посадових осіб органів Національної поліції та прокуратури [PERSON] було завдано великої моральної шкоди, яку він оцінює в 100000 гривень, що може компенсувати, хоча б у мінімальному розмірі, всі ті втрати та страждання, що позивач переніс. 29.10.2020 року Державна казначейська служба Україна подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.39-40). Заперечення обґрунтовані тим, що казначейство, яке залучено до цієї справи в якості відповідача, не в змозі використати зазначені вище права учасника судового процесу, оскільки згідно із своїми функціональними обов`язками, не є учасником спірних відносин, і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Проте, позивачем не взято до уваги, що казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 15.04.2015 року № 215. Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України. Крім того, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Дії казначейства щодо позивача незаконними не визнано. Також, відсутнє судове рішення щодо визнання незаконними дій органів прокуратури та поліції. Отже, судом не встановлено вчинення протиправних дій або бездіяльності органів прокуратури та поліції, що є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення та передумовою настання цивільно-правових наслідків від таких дій (бездіяльності). Представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та тяжкими фізичними та моральними стражданнями, на які посилається позивач, так як позивачем не надано жодних доказів того, що ці фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідачів. Також, відповідачу є незрозумілим з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень. Позивач повинен був обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи, та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищеною та не відповідає дійсності. 13.11.2020 року Національною поліцією України подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову (а.с.53-60). Заперечення обґрунтовані тим, що саме позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази неправомірності дій чи бездіяльності Національної поліції України / її посадової (службової) особи та причинно-наслідковий зв`язок між такими діями/бездіяльності та заподіяними збитками. Оскільки не встановлено складу цивільного правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як стягнення шкоди, позовні вимоги про стягнення шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що складений працівниками Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції протокол № 86 про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, та відповідно до статті 251 КУпАП є лише одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою, у даному випадку суддею, справи про адміністративне правопорушення, та не може бути скасований. Складення співробітником Управління захисту економіки в Чернігівській області протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, який за фактом не потягнув за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки викладені у ньому факти не знайшли свого підтвердження, безпосередньо не свідчить про неправомірність дій співробітника Управління захисту економіки в Чернігівській області при їх складанні, оскільки зазначений співробітник фактично діяв на підставі, у спосіб, у межах повноважень, встановлених законом. Саме Менським районним судом Чернігівської області, під час судового розгляду адміністративного матеріалу, який надійшов з Управління захисту економіки в Чернігівській області ДЗЕ НПУ, вирішувалось питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, і початок настання адміністративної відповідальності настав би у випадку притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Судом надано власну оцінку адміністративному матеріалу щодо [PERSON] , та ухвалено рішення за внутрішнім переконанням суду, із застосуванням принципу, встановленого статтею 62 Конституції України, за яким всі сумніви трактуються на користь особи. Зазначений принцип може бути застосований лише судом. У результаті розгляду судом адміністративної справи, провадження у справі було закрито, позивач до адміністративної відповідності не був притягнутий. Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 15.04.2020 у справі № 738/568/19 жодні рішення/дії/бездіяльність співробітників Управління захисту економіки в Чернігівській області ДЗЕ, під час складання протоколу про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, незаконними не визнані, тобто відсутні рішення що мають преюдиційне значення відносно предмету спору та спірних правовідносин. З огляду на положення статті 81 ЦПК вважають, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факт прийняття/вчинення працівниками УЗЕ в Чернігівській області незаконного рішення, дії чи бездіяльності, заподіяння позивачу моральної шкоди. Співробітники Управління захисту економіки в Чернігівській області ДЗЕ НПУ при складанні адміністративного протоколу діяли на підставі, у спосіб, та в межах наданих повноважень. Аналогічного змісту правова позиції міститься у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 312/262/18, в якій розглядався спір у подібних правовідносинах. Зауважують, що Національна поліція України критично відноситься до мотивів, якими керувався Менський районний суд Чернігівської області, закриваючи провадження у справі № 738/568/19, а саме: щодо ненавмисного неподання позивачем у встановлений законом строк декларації при звільненні з тих підстав, що він не був обізнаний про такий строк, і під підпис його ніхто з вимогами закону про строк не ознайомив, що на думку суду виключає в бездіяльності позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-6 КУпАП. Вважають загальновідомим фактом, що в Україні діє принцип «презумпції знання законодавства» (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), а отже кожен вважається таким, що знає закони. Крім того, Національна поліція України не є належним відповідачем у даній справі, оскільки протокол щодо [PERSON] був складений посадовою особою Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції, який є самостійною юридичною особою та особою публічного права. Позивач також не надає доказів існування обставин, які б свідчили що саме Національною поліцією України стосовно позивача вчинялися будь-які дії, а також те, що позивач звертався до Національної поліції України стосовно відновлення його порушених прав. 13.11.2020 року Чернігівською обласною прокуратурою подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити (а.с.108-114). Заперечення обґрунтовані тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, таке питання відповідно до статей 283, 284 КУпАП може бути вирішено лише судом. Зазначають, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру та не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 312/262/18, обставини справи у якій аналогічні тій що розглядаються. Тобто, позивачем у заявленому позові не наведено конкретних та суттєвих обставин у чому саме виражається завдана моральна шкода та не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 77-79 ЦПК України, на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, які б полягали у фізичному або душевному болю, погіршенні здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації, не доведено зв`язок указаних факторів з можливими неправомірними діями прокуратури Чернігівської області та наявності інших складових, які підлягають доказуванню у суді, а також обґрунтованого їх розміру, що свідчить про їх безпідставність. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.09.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У вступному слові позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позові, докази наявні у даній справі та адміністративній справі № 738/568/19. Позивач пояснив, що він вважав що декларацію треба подати до кінця року у якому звільнився з посади. Після того як пройшов комісію для оформлення групи інвалідності, подав декларацію. У квітні 2019 року теж подав декларацію. Працівники поліції не давали йому можливості підготуватись для свого захисту. Після їх переслідування він попав у лікарню, хоча працівники поліції знали що він є особою з інвалідністю. Представник позивача додатково пояснив, що [PERSON] не вчиняв адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що підтверджено постановою суду. Заходи вчинені щодо позивача явно не у спосіб передбачений законом. Позивача довго не інформували про справу проти нього, відбувався тривалий справи проти нього. Тому, позивачу була завдана значна моральна шкода. У вступному слові представник відповідача Національної поліції України заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Додатково пояснила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо неправомірних дій . Протокол про адміністративне правопорушення не є притягненням до відповідальності. Сам факт закриття адміністративної справи не тягне за собою відшкодування шкоди. Представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури у вступному слові заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Додатково пояснила, що відповідальність передбачена ст..1167 ЦК України передбачає наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювана та причинний зв`язок між ними. У даному випадку цих обставини були відсутні. Позивач не надав доказів вини прокуратури у заподіянні йому моральної шкоди. Представник відповідача Державної казначейської служби України у вступному слові заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Додатково пояснила, що станом на день розгляду справи у суді дії Держказначейства, прокуратури чи слідчого не визнані протиправними. Відсутній причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідачів та шкодою. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 21 березня 2019 року оперуповноваженим міжрайонного відділу № 3 (м. Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лейтенантом поліції Майстренко В.О. складено протокол № 86 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією стосовно [PERSON] , який до 01.09.2018 року перебував на посаді першого заступника начальника Державної установи «Менська виправна колонія № 91» - заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи, який порушив вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (а.с.8-4). Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2020 року провадження у справ про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] закрито, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Судом встановлено, що [PERSON] не подав декларацію у зв`язку з припиненням діяльності, пов`язаної виконанням функцій держави у день припинення такої діяльності, тобто 01.09.2018 року. [PERSON] подав декларацію за раніше не охоплений період(перед звільненням) 05 грудня 2018 року. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів того, що дії працівників міжрайонного відділу № 3 (м. Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України по складенню протоколу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності були незаконними, що могло б бути, передбаченою ст. 1174 ЦК України підставою для відшкодування йому, заподіяної такими діями, шкоди. Окрім того, не підлягають до застосування у цьому випадку і положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року № 266/94-ВР. Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно,незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України України «Про оперативно-розшукову діяльність» (2135-12), "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" (3341-12) та іншими актами законодавства. Жодної підстави для застосування у цій справі положень вищевказаного Закону судом не встановлено. До позивача не було застосовано судом жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, так як постановою Менського районного суду Чернігівської області від 15.04.2021 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Складений оперуповноваженим міжрайонного відділу № 3 (м. Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України лейтенантом поліції Майстренко В.О. протокол про адміністративне правопорушення не є актом який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено оперуповноваженим міжрайонного відділу № 3 (м. Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, та відповідно до статті 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Складення оперуповноваженим міжрайонного відділу № 3 (м. Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, який не потягнув за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки викладені у ньому факти не знайшли свого підтвердження, безпосередньо не свідчить про неправомірність дій оперуповноваженого міжрайонного відділу № 3 (м. Мена) Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України при його складанні. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Частинами 2-3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження незаконності дій відповідачів.

Outcome: dismissed