Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

26 лютого 2018 року позивач звернувся із позовом, яким просив визнати дійсним Договір купівлі-продажу гаражу [NUMBER] в АГК "Мотор" укладений 30.12.1997 року . Вказував, що 30.12.1997 р. він придбав у відповідача вказаний гараж, оформивши договір купівлі-продажу на Чорноморській товарній біржі Агропромислового комплексу, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Після укладання договору відповідач звільнив гараж від особистих речей та майна, передав позивачу ключі від нього, технічну документацію, водночас позивач почав користуватися спірним гаражем та продовжує ним користуватись по теперішній час. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він не має можливості розпоряджатися належним йому майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, однак від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Представник третьої особи Чорноморської товарної біржі Агропромислового комплексу, згідно наданих письмових пояснень вказував, що між сторонами дійсно був укладений Договір купівлі-продажу вказаного гаражу, але дата цього договору - 05.01.1998 року. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, проте покладався на розсуд суду в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу гаражу за будь якої дати - 3.12.1997 року або 05.01.1998 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Чорноморської товарної біржі Агропромислового комплексу проти позову не заперечував та просив розглянути справу за його відсутності. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, з'ясувавши фактичні обставини, суд при вирішення справи виходить з такого. Гараж [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Мотор» в м. Миколаєві належав [PERSON] на підставі Дублікату Договору купівлі-продажу від 09.04.1993 р., зареєстрованого в Миколаївському БТІ 05.01.1998 р. В матеріалах справи міститься копія договору, долученого Представником третьої особи Чорноморської товарної біржі Агропромислового комплексу до письмових пояснень від 05.01.1998 р., згідно якого на Чорноморській товарній біржі Агропромислового комплексу був зареєстрований Договір купівлі-продажу гаражу [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Мотор» в м. Миколаєві, укладений між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони. У договорі не зазначено те, що сторони є членами товарної біржі. Відповідно до п.3.2. договору покупець стає власником з часу підписання акту прийому-передачі об'єкту. Згідно п.3.1. договору передача об'єкту здійснюється продавцем покупцю в десятиденний строк після сплати вартості об'єкту. Відповідно до п.2.1. покупець зобов'язаний внести за придбаний об'єкт протягом 30 календарних днів з часу підписання договору, не зазначено що саме. З огляду на зміст вказаного договору купівлі-продажу гаражу, відсутність акта прийому - передачі об'єкту, документів на підтвердження передачі вартості майна, суд позбавлений можливості з'ясувати виконання суттєвих умов договору сторонами за ним. Крім того, позивачем було долучено до матеріалів справи оригінал тотожнього за змістом договору, але із зазначенням дати його укладення - 30.12.1997 року ( до реєстрації права власності на нього [PERSON]). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у лютому 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Відповідно до ч.1 ст.657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 2ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР (чинної на час виникнення спірних правовідносин) якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Тобто, для визнання судом угоди дійсною необхідно не лише повне чи часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншої сторони від нотаріального оформлення угоди. Відповідно до ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не надав суду доказів ухилення відповідача від нотаріального оформлення угоди, доказів наявності договору, який би відповідав зазначеним ЦК України вимогам. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed