Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

01 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, в якому просить визнати [PERSON], 1985 року народження, [PERSON], 2015 року народження, такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є донькою позивача, [PERSON], онукою позивача, їх місце проживання зареєстровано в квартирі за адресою: [ADDRESS], проте фактично вони не проживають за місцем реєстрації більше одного року, особистих речей в квартирі не має, всі необхідні комунальні послуги оплачує позивач. Позивач не має можливості оформити пільги, на які вона має право як учасниця бойових дій, тому що відповідачі відмовляються надати свої документи. Представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, оскільки відповідачі виїхали з квартири добровільно, [PERSON] має на праві власності інше нерухоме майно. Відповідач, представник відповідача просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись, що відповідач з дитиною покинула квартиру не з власної волі, між матір'ю та донькою склались конфліктні відносини, позивач змінила замки в квартирі, відповідач подала до суду позов про вселення до спірної квартири, тобто відповідач з дитиною не проживає в спірній квартирі з поважних причин. Представник органу опіки та піклування Павлоградської міської ради просив захистити житлові права малолітньої дитини [PERSON], 2015 року народження. Заслухавши сторін, представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою 21 квітня 1995 року, р№2-2356, свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою 15 грудня 2004 року, р№2-5192. В квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім'ї від 18 березня 2016 року, виданою комунальним підприємством «К-П-1», відомостями адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. 31 серпня 2016 року [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], 2015 року народження, [PERSON], 2008 року народження, звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про вселення її з дітьми у вищевказану квартиру, посилаючись на те, що [PERSON] позбавляє її права користування житлом, вигнала з дитиною з квартири, змінила замки на дверях. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до положень ч.ч. 1,4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Актом від 23 березня 2016 року, складеним головним інженером, паспортистом, майстром ПП «К-П-1» та сусідами, встановлено, що [PERSON], [INFO] (донька власника квартири), [PERSON], [INFO] (онука власника квартири), [PERSON], [INFO] (онук власника квартири), не проживають з травня 2014 року в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що в квартирі за адресою: [ADDRESS], на теперішній час відповідачі не проживають, свідок [PERSON] вказала, що підписувала акт від 23 березня 2016 року, при підписанні заходила в квартиру, квартира справляє враження нежилої, свідок [PERSON] вказала, що підписувала акт від 23 березня 2016 року, проте не читала його, в квартирі зараз проживає якийсь хлопчина, їй невідомий. Таким чином, свідки [PERSON], [PERSON] надали суперечливі покази щодо проживання в теперішній час осіб в квартирі за адресою: [ADDRESS], при цьому підтвердили факт непроживання в спірній квартирі відповідачів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], підтвердили наявність конфлікту між сторонами з приводу проживання відповідача з дитиною у квартирі позивача, вказали, що позивач виганяла доньку з дитиною з квартири навесні 2014 року, підтвердили заміну замків в спірній квартирі, вказали, що зараз проживає в квартирі квартирант. У суду немає підстав ставити під сумнів покази свідків [PERSON], [PERSON], і таких доказів суду не надано. Витяг з послужного списку старшини [PERSON] від 16 вересня 2016 року не є належним доказом неможливості відвідування позивачем своєї квартири в 2014 році, оскільки вказує на періоди служби позивача за межами м.Павлоград, проте не спростовує можливості відвідування позивачем м.Павлоград у свої вихідні та неробочі дні. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Незважаючи на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS], суд звертає увагу, що згідно положень Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом, реєстрація місця проживання осіб здійснюється за особистою письмовою заявою та визначеними вказаним Законом України документами. Враховуючи наявність поважних причин не проживання відповідачів в спірній квартирі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed