Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

20.10.2013 року позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом, просить визнати заповіт посвідчений Вільховецькою сільрадою 24.03.2004 року за № 62 на прізвище брата [PERSON] - недійсним, як складений помилково та визнати за нею окремо право власності на спадкове майно в розмірі 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після смерті матері залишилось належне їй майно, що складається з жилого будинку [NUMBER], 1937 року забудови, загальною площею 112,30 м.кв. та господарські споруди у вигляді - дві веранди, два сараї та убиральня. Спадкоємцями по закону та заповіту є вона, її сестра [PERSON] та брат [PERSON]. Сестра [PERSON] від належної частки по закону на будинок відмовилась, про що подала заяву до нотаріальної контори. Факт права приватної власності померлої на будинок [NUMBER] та споруди стверджується копією договору купівлі-продажу від 05.03.1996 року на прізвище покійної як покупця, на 1/2 частину житлового будинку зареєстрованого у виконкомі Вільховецької сільської ради від 18.03.1996 року. Крім цього, виконком сільської ради також визнає та не заперечує даний факт, прийняття нею спадкового майна, будинку, що стверджується довідкою № 730. Протягом останнього часу вона та її сім'я проживали поряд з матір'ю в 1/2 частині будинку [NUMBER], яку вона купила за кошти своєї сім'ї у березні 1996 року. Тобто вона фактично прийняла у спадок належне покійній матері майно. Вона звернулась до нотаріальної контори, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок [NUMBER] в цілому та повідомлено про те, що мати залишила заповіт, посвідчений Вільховецькою сільрадою 24.03.2004 року за № 62 на прізвище брата [PERSON] на 5/6 частин, про який вона не знала і для неї це було не очікувано, тому їй було рекомендовано по даному питанню звернутись до суду. Вважає, що при складенні заповіту мати припустилась грубої помилки у визначенні часток будівлі де врахувала і належну її сім'ї 1/2 частина будинку, (експлікації рахується під №1, загальною площею 48,0 м. кв.), в якій на протязі тривалого часу проживає її сім'я. Дана 1/2 частина при покупці куплена за належні її сім'ї кошти, які її чоловік позичав у знайомих друзів, що підтверджується борговою розпискою. Вона сплачує за комунальні послуги та належним чином утримує будинок, що підтверджується квитанціями відповідних служб та можуть підтвердити сусіди факт проживання її сім'ї у даній частині будинку. Тобто, даний факт у селі Семигори є загальновідомим. На іншу частину спадкового майна, тобто на земельну ділянку вона отримала свідоцтво про право на спадщину, що ним і стверджується. Після неодноразових роз'яснень суду про можливість уточнення позовних вимог, позивач [PERSON] в судовому засіданні не виявила бажання їх уточняти або змінювати, а підтримала свої вимоги в повному обсязі та пояснила, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично разом з чоловіком тривалий час проживали з її матір'ю [PERSON] в с. Семигори Богуславського району Київської області. В 1996 році за кошти її сім'ї була куплена 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS]. Чому договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.03.1996 року було оформлено на ім'я її матері [PERSON], вона пояснити не може. Даний будинок складається з двох ізольованих частин ( кв.№1, кв. №2), оскільки мав два окремих входи. Після купівлі 1/2 частини будинку її мати проживала в половині будинку (кв.№1), а вона разом з чоловіком проживали та користуватись другою половиною цього будинку ( кв. №2). Вона доглядала за матір'ю та разом з нею вели спільне господарство. Між нею, братом та сестрою склались напружені відносини. Приблизно за три тижні до смерті матері їй стало відомо про те, що остання написала заповіт на користь брата [PERSON] Вона зрозуміла, що мати потрапила під негативний вплив брата та сестри і тому звернулась до матері з приводу того, щоб остання переписала заповіт на її користь. Мати пообіцяла їй, що заповіт перепише та змінить на її користь, але чому остання це не зробила пояснити не може. Під час життя її матір ніколи не хворіла і не перебувала на обліку у лікарів нарколога або психіатра і тому перед смертю повністю усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними. Після смерті матері вона успадкувала по закону 1/6 частину, а її брат успадкував по заповіту 5/6 частини земельної ділянки, яка належала їх матері. Проте успадкувати частину жилого будинку вона не може, оскільки вважає, що її матір помилково написала заповіт на користь її брата, крім того, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок, а також вона не може пояснити коли і яким чином жила площа купленого будинку з 30 кв.м., яка була станом на 1996 року збільшилась до 45 кв.м. станом на 2013 рік. Просила позов задовольнити. Представник відповідача Шевченко В.Д. в судовому засідання позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона працює головою села Вільховець Богуславського району. Заповіт [PERSON], який був посвідчений в 1996 році секретарем виконкому [PERSON] по формі та змісту є законним, оскільки повністю відповідає вимогам законодавства. Заповідач [PERSON] на момент здійснення заповідального розпорядження була дієздатною особою, оскільки усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними, що було встановлено секретарем виконкому. Крім того, секретар виконкому [PERSON] працювала на цій посаді дуже тривалий час і під час посвідчення заповітів завжди роз'яснювала заповідачам про правові наслідки при здійсненні заповідального розпорядження і тому на секретаря ніколи ніяких скарг не надходило. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні вимогу позивача про скасування заповіту не визнав та пояснив, що його мати самостійно вирішила зробити заповіт на його користь. Після оформлення заповіту в сільській раді, мати прийшла до нього в будинок і віддала йому на збереження другий примірних заповіту. Після смерті матері в колі сім'ї була досягнута домовленість про те, що він успадковує лише земельну ділянку, сестра [PERSON] успадкує житловий будинок, а сестра [PERSON] відмовляється від спадщини. Однак, позивач [PERSON] порушила цю домовленість, оскільки звернулась до нотаріуса та успадкувала 1/6 частину земельної ділянки. Він заперечує проти того, що 1/2 частину будинку було придбано за кошти позивача та членів її сім'ї. Весь будинок повинен належати його матері, але коли і за чий рахунок були здійснено у домоволодінні добудови та перебудови йому не відомо. На даний час він не заперечує проти, того, щоб позивач успадкувала житловий будинок. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явилась, не дивлячись на те, що належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 05.03.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/2 частину жилого будинку, що розташований в Богуславському районі в с. Семигори, який в цілому має 30 кв.м жилої площі, дерев'яний, критий залізом, з господарськими спорудами: сарай (а.с.11,12). Даний договір зареєстровано 18.03.1996 року у виконкомі Вільховецької сільської ради, однак в подальшому до [INFO], тобто до дня смерті [PERSON], дане нерухоме майно не було зареєстровано в органах БТІ. 24 березня 2004 року [PERSON] зробила заповідальне розпорядження, згідно якого все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті заповіла [PERSON]. Даний заповіт посвідчено секретарем виконкому Вільховецької сільської ради Слюсар Т.П., підписано власноручно заповідачем, особу якої встановлено, дієздатність перевірено та зареєстровано в реєстрі за № 62. На момент смерті заповідача [PERSON] заповіт не змінено і не скасовано (а.с.33). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 27.10.2010 року відділом реєстрації цивільного стану Богуславського РУЮ Київської області, актовий запис № 10 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у віці 81 років в с. Семигори, Богуславського району Київської області (а.с.32). Згідно глави 85 ЦК України проголошується принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю і здійснюється це право тільки особисто. Свобода заповіту стосується не лише визначення кола спадкоємців, а й визначення обсягу спадкової маси, яку заповідають. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Можна скласти заповіт щодо усієї спадщини або лише щодо її частини. Але свобода заповіту має певні межі: не можна позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт або внести до заповіту зміни. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що заповіт може бути визнано недійсним тільки, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача [PERSON] на те, що заповіт від 24.03.2004 року є недійсним тому, що при його складенні, заповідач [PERSON] припустилась грубої помилки у визначенні часток житлового будинку, де врахувала і належну її сім'ї 1/2 частину будинку загальною площею 48,0 кв.м, в якій проживала її сім'я на протязі тривалого часу, не заслуговують на увагу, оскільки такі підстави не є підставами, передбаченими законом, для визнання заповіту недійсним. Крім того, позивачем не враховано, що в оскаржуваному заповіті, заповідач [PERSON] не визначала конкретний склад спадкового майна, а заповіла все своє майно одній особі. Твердження позивача [PERSON] про те, що [PERSON] помилково зробила заповідальне розпорядження на користь [PERSON] тому, що перебувала під негативним тиском з боку її брата та сестри є безпідставними, оскільки з дня складення заповіту, тобто з 24.03.2004 року і до дня смерті заповідача, а саме: до [INFO], минуло понад 6 років, однак заповіт не було змінено і не скасовано, не дивлячись на те, що з пояснень позивача вбачається, що про оскаржуваний заповіт їй стало відомо за три тижні до дня смерті матері, яка зі слів позивача пообіцяла змінити заповіт, але чомусь цього не зробила не дивлячись на те, що мати ніколи не хворіла на психічні захворювання і до дня смерті усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що підтверджується показами сторін по справі. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а її вимога про визнання заповіту від 24.03.2004 року недійсним тому, що він складений помилково не ґрунтуються на вимогах закону, крім того достовірно встановлено, що спірний заповіт по формі та змісту складено у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки заповідач [PERSON] за життя свідомо, добровільно, на власний розсуд і належним чином реалізувала свою волю і розпорядилась власним майном шляхом його заповідання своєму сину [PERSON] та власноручно у присутності секретаря виконкому підписала заповіт, тому враховуючи зазначені обставини та вимоги закону, суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги. Висновок суду про те, що оскаржуваний заповіт відповідає вимогам закону також підтверджується безпосередніми діями позивача [PERSON], яка скористалась своїм правом на обов'язкову частку у спадщині і у відповідності до ст. 1241 ЦК України 06.11.2012 року отримала свідоцтво про спадщину за законом, згідно якого успадкувала 1/6 частку земельної ділянки площею 2,54 гектарів, розташованої на території Вільховецької сільської ради, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій [PERSON] (а.с.47). Що стосується вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку [NUMBER] зазначеного в експлікації технічного паспорта під №1, загальною площею 48 кв.м., з господарськими спорудами, що розташований по вул. Садовій у с. Семигори, Богуславського району, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], слід також відмовити враховуючи довідку видану 17.10.2013 року виконкомом Вільховецької сільської ради № 712 (яка приєднана до спадкової справи), згідно якою вбачається, що [PERSON] під час життя не оформляла і не отримувала свідоцтво про право власності на будинок, який знаходиться в [ADDRESS] та те, що позивач [PERSON] не надала суду жодного належного та достовірного доказу про те, що її покійна мати була власником 1/2 частини житлового будинку [NUMBER] зазначеного в експлікації технічного паспорта під №1, загальною площею 48 кв.м., а вона або її члени сім'ї були власниками іншої 1/2 частини житлового будинку [NUMBER] зазначеного в експлікації технічного паспорта під №2, загальною площею 52,7 кв.м. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні позивач не довела суду належними доказами свої позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed