Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із зазначеною позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка в цілому має загальну площу 67,5 кв. м., житлову площу 45,5 кв. м., та складається з: приміщення 1 коридор площею 9,2 кв.м.; приміщення 2 туалет площею 1,7 кв. м.; приміщення 3 ванна площею 3,4 кв.м; приміщення 4 кухня площею 4,0 кв.м.; приміщення 5 житлова площею 15,1 кв.м; приміщення 6 площею 22,9 кв.м; приміщення 7 площею 7,5 кв.м; приміщення 8 веранда площею 3,7 кв.м, у порядку спадкування за заповітом від 17.12.2005 після [PERSON], померлого 13.12.2014. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував та просив не стягувати із [PERSON] міської ради судовий збір у випадку задоволення судом позову. Представник відповідача [PERSON] міської ради був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, але у судове засідання не зявився. Від третьої особи Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 13.12.2014 помер [PERSON] (а.с.5). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири № 10 по вулиці Шевченка в будинку № 33 у м. Дніпропетровську. [PERSON] склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів у рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-12). Як встановлено судом, ? частина вищезазначеної квартири належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1993 року (а.с.7), а інша ? частина вищезазначеної квартири належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2005 (а.с.8), яку він отримав у спадок після смерті свого батька (а.с.6), але зареєструвати в КП «ДМБТІ» зазначене свідоцтво за життя не встиг. Як вбачається із матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], яка була надана суду, протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, з заявами про прийняття спадщини до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори звернулася позивач та рідний брат спадкодавця [PERSON] (а.с.53). У подальшому протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після [PERSON] на користь позивачки, що підтверджується заявою про відмову від прийняття спадщини від 10.07.2015 року (а.с.53 зворот). Державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 04.08.2015 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у відповідності до якої [PERSON], що проживає за адресою: м.\~Дніпропетровськ, ж/м Тополя -1[ADDRESS], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину квартири [ADDRESS] після померлого 13.12.2014 [PERSON], оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.12.2005 на ? частину зазначеної квартири не було спадкодавцем зареєстровано в КП ДМБТІ (а.с.4, 59 зворот). Згідно довідки КП ДМБТІ від 28.07.2015 № 8683, станом на 31.12.2012 ? частина спірної квартири належала [PERSON], інша ? частина квартири належала [PERSON] (батьку спадкодавця, після якого [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, але не встиг перереєструвати в КП ДМБТІ за собою право власності на ? частину квартири (а.с.9). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.10.2015 право власності на вищезазначену квартиру ні за ким не зареєстроване. Зазначений реєстр був введений в дію з 01.01.2013, тому в ньому відсутня інформація про наявність прав, що виникли до введення в дію реєстру (а.с.71). Згідно із ст. 1216, 1217\~ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду справ про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність особи мати права та обовязки) припиняється у момент її смерті. Тому позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити свої права на спадкове майно, адже за померлою особою неможливо зареєструвати будь-які права, в тому числі і право власності. Крім того, з 01.01.2013 реєстрація права власності проводиться нотаріусом в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень, в якому не передбачено реєстрації права власності на померлого громадянина. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Виникнення права на спадщину у спадкоємця як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який мав відповідні права, але не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). В даному випадку спадкодавець за життя отримав після смерті свого батька свідоцтво про право на спадщину за законом. Тому враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved