Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області 01 серпня 2013 року з позовом до [PERSON], [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання заповіту недійсним звернувся [PERSON] Позов мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Позивач з [PERSON] перебував в фактичних шлюбних відносинах протягом 21 року, а саме проживали в одній квартирі, вели спільне господарство. [PERSON] страждала на гіпертонію наслідком чого 25.05.2008 року стався інсульт. [PERSON] перебував постійно в лікарні, дома, готував їжу, гуляв з [PERSON] на вулиці. За життя [PERSON] 24.12.2012 року складено заповіт на ім'я [PERSON], в якому вона розпорядилась своїм майном на випадок смерті. Зазначений заповіт [PERSON] підписала самостійно, в тексті якого здійснено власноручний запис: «Текст заповіту прочитано мною, [PERSON] особисто у голос, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам». В результаті повторного інсульту та інфаркту, який стався у [PERSON] 28.02.2013 року, стан її здоров'я був тяжкий, вона не розмовляла, не сиділа, не могла самостійно їсти, тому позивач в цей період доглядав її. Крім того, [PERSON] 12 днів перебувала на стаціонарному лікуванні, де її доглядав [PERSON] та його дочка. Під час виписки [PERSON] додому стан її не покращився та у виписціз історії хвороби зазначено, що вона потребує стороннього догляду і не здатна до самообслуговування. В подальшому, 09.04.2013 року до квартири прийшли відповідачі та вигнали [PERSON], зазначивши, що будуть самі доглядати за [PERSON] та більше позивача до [PERSON] не допустили. Крім того, [PERSON] зазначає, що за життя [PERSON] онуки до неї не навідувались, не цікавились її життям, а з невісткою були вкрай неприязні стосунки. Позивачу стало відомо, що 21.05.2013 року,нібито, [PERSON] запросила додому нотаріуса, в результаті чого [PERSON] був складений новий заповіт. Разом з тим, на момент укладення заповіту [PERSON] за станом свого здоров'я не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки стан здоров'я був вкрай тяжким, наслідком чого [PERSON] наступного дня - [INFO] померла. Вважаючи вказаний заповіт недійсним, позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсним заповіт [PERSON] від 21.05.2013 року на ім'я відповідачів. До початку розгляду справи по суті відповідачі [PERSON], [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулись до [PERSON] з зустрічним позовом про визнання заповіту недійсним. Зустрічний позов мотивований тим, що протягом всього літнього життя [PERSON] її утриманням та доглядом займалась її онука [PERSON], а саме оплачувались комунальні послуги, придбавались ліки, продукти харчування. Крім того позивачами зазначено, що після смерті [PERSON] організацією поховання та всі витрати, пов'язані з цим понесли [PERSON] та [PERSON]. За час свого життя [PERSON] не визнана недієздатною. Враховуючи вищевикладене, позивачі просили визнати недійсним заповіт від 24.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити в повному обсязі та заперечував щодо задоволення зустрічного позову. Представник позивача-відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на майно, а саме квартиру [ADDRESS]. [PERSON] з [PERSON] перебували в фактичних шлюбних відносинах протягом 21 року, а саме проживали в одній квартирі, вели спільне господарство. [PERSON] страждала на гіпертонію, в зв'язку з чим 25.05.2008 року перенесла інсульт. В цей час [PERSON] постійно перебував біля неї, доглядав її. За життя [PERSON] 24.12.2012 року складено заповіт на ім'я [PERSON], в якому вона розпорядилась своїм майном на випадок смерті. Зазначений заповіт [PERSON] підписано самостійно, в тексті якого здійснено власноручний запис: «Текст заповіту прочитано мною, [PERSON] особисто у голос, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам». В результаті повторного інсульту та інфаркту, який стався у [PERSON] 28.02.2013 року, стан її здоров'я був тяжкий, вона не розмовляла, не сиділа, не могла самостійно їсти, в цей період позивач доглядав її. [PERSON] 12 днів перебувала на стаціонарному лікуванні, де її доглядав [PERSON] та його дочка. Під час виписки [PERSON] додому стан її не покращився та у виписці з історії хвороби було зазначено, що вона потребує стороннього догляду і не здатна до самообслуговування. В зв'язку з тим, що стан [PERSON] не покращувався, вона продовжувала тяжко хворіти, не рухалась, не розмовляла, не могла самостійно себе обслуговувати, 26.03.2013 року її оглянуто лікарями МСЕК, висновком якої встановлено [PERSON] першу групу інвалідності А. В подальшому, а саме 09.04.2013 року до квартири прийшли відповідачі та вигнали [PERSON], зазначивши, що будуть самі доглядати за [PERSON] та більше позивача до [PERSON] не допустили. 21.05.2013 року, за день до смерті, від імені [PERSON] був складений заповіт, який [PERSON] не підписаний, оскільки на момент укладення заповіту [PERSON] за станом свого здоров'я не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, не могла виявити свою волю оскільки не розмовляла, на оточуючих не реагувала, стан її здоров'я був вкрай тяжким. Згідно самого заповіту, він від імені та за дорученням [PERSON] підписаний її бувшою невісткою [PERSON], яка одночасно є законним представником [PERSON] - на користь якого [PERSON] заповіла майно. Наступного дня [INFO] [PERSON] померла. Враховуючи сукупність всіх доказів, які підтверджують наявність в [PERSON] тяжкого захворювання, внаслідок якого вона не розмовляла, не рухалась, а тому за станом свого здоров'я не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується і тим, що вказаний заповіт самою [PERSON] не підписаний, а підписаний особою, що не мала права вказане робити представник позивача - відповідача просила задоволити позов [PERSON],а в задоволенні зустрічного позову відмовити як необгрунтованому. Законний представник неповнолітнього відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] суду пояснила, що зі своїм чоловіком вона прожила 25 років та у них народилось 10 дітей. [PERSON] є її свекрухою, яка майже кожен день приходила до них додому та приносила гостинці онукам. Крім того [PERSON] дарувала і її і онукам подарунки, залишала їх в себе ночувати, вони її в свою чергу допомагали по господарству, ходили в магазин та ін. [PERSON] в 1997 році за свої кошти допомагала приватизувати квартиру [PERSON] та встановила телефон, за який сплачувала кошти. Захворівши [PERSON] потрапила у лікарню та онуки постійно до неї приходили, сиділи біля неї та купували все необхідне. 12.03.2013 року онука [PERSON] [PERSON] мала забрати з лікарні, проте [PERSON] її випередив та забрав її раніше, перевіз додому та повідомив, що буде самостійно її доглядати. Крім того [PERSON] повідомила, що коли внуки приходили до бабусі [PERSON], то він їх до квартири не впускав та виштовхував з квартири. [PERSON] на момент укладення та підписання заповіту 21.05.2013 року мала повну цивільну дієздатність ( недієздатною або обмежено дієздатною вона визнана не була), а отже мала право скасовувати раніше складений заповіт так і складати новий. Враховуючи стан [PERSON] неможливо стверджувати, що вона не усвідомлювала своїх дій на момент складання заповіту, тому враховуючи вищевикладене, [PERSON] просила відмовити в задоволенні первісного позову [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Представник відповідачів-позивачів [PERSON] суду пояснив, що позивач за первісним позовом [PERSON] стверджує, що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій на момент укладення заповіту від 21.05.2013 року. Однак такі твердження на думку позивача за первісним позовом є помилковими, оскільки на момент складання заповіту [PERSON] не визнана недієздатною, розуміла значення своїх дій та могла ними керувати. Крім того представник зазначає, що висновок експертизи у даній справі є лише одним із доказів, тому йому слід надавати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, а саме взяти до уваги покази свідків про поведінку [PERSON], які зазначають, що в момент складання заповіту заповідач розуміла значення своїх дій та керувала ними. Так при спілкуванні [PERSON] з нотаріусом [PERSON], у неї не виникло жодних сумнівів щодо повного усвідомлення своїх дій [PERSON], тому просив в задоволенні первісного позову відмовити, а задоволити зустрічний позов у справі, оскільки заповіт [PERSON] від 24.12.2012 року є недійсним. Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради [PERSON] в судове засідання не з'явилась. В ході розгляду справи надала заяву в якій просила прийняти рішення на користь та в інтересах дитини [PERSON]. Допитана в судовому засіданні нотаріус [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] 20.05.2013 року близько 14:17 хв. звернулась до неї на прохання [PERSON] її онука, для надання консультації щодо укладення заповіту. Нотаріус 20.05.2013 року о 16 год. виїхала за зазначеною адресою: [ADDRESS]. Її там зустріла [PERSON], свідок пройшла в кімнату до [PERSON] та в бесіді з нею нотаріус запитала чи є у неї паспорт, паспорт був, крім того свідок замітила, що [PERSON] дуже мало фізично двигалась, проте те, що вона інвалід І групи, вона їй не повідомляла. [PERSON] їй повідомила, що вона бажає скласти заповіт на своїх малолітніх онуків. При співбесіді з нею, нотаріусом було встановлено, що розмовляючи дуже повільно, оскільки вона перенесла інсульт, але всетаки розуміючи значення своїх дій щодо складання заповіту на онуків. [PERSON] повідомила про попередній заповіт, складений на [PERSON], тому нотаріусом було їй роз'яснено, що складання нового заповіту скасує попередній. Крім того нотаріус повідомила, що син її помер. Вона наполягала на посвідченні заповіту, оскільки вона хворіла, тому бажала виявити свою останню волю. Нотаріус порекомендувала, щоб вона це здійснила при свідках, на що [PERSON] повідомила, що це мабуть будуть [PERSON] або [PERSON], прізвищ вона не називала. Наступного дня о 09:00 годині свідка викликали знову, тому вона виїхала до них о 09:20 год. Вона набрала проект заповіту, прочитала [PERSON] в голос, коли було все зрозуміло, нотаріус поїхала до офісу на роздрукувала заповіт на бланк. Знову повернувшись за зазначеною адресою,заповіт був прочитаний вголос, потім ще й свідки його прочитали вголос та всі підписали, а в зв'язку з вадами рук [PERSON], за неї заповіт підписала [PERSON] Про те, що вона є матір'ю неповнолітньої особи, на яку складався заповіт, нотаріусу відомо не було. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] знає з свого дитячого віку оскільки вона дружила з її мамою [PERSON] У [PERSON] помер чоловік, вона почала проживати з [PERSON] Протягом 22 років, вона навідуючи свою маму, оскільки з чоловіком проживали окремо, часто бачила [PERSON] та [PERSON] разом. За 5 років до смерті [PERSON] захворіла та доглядав її [PERSON] Перший інфаркт у [PERSON] стався, коли помер її син. Згодом стався інсульт з інфарктом разом і в лікарні часто провідувала її мама. Свідок разом зі своєю матір'ю навідувалась до [PERSON], останній раз це було в травні місяці 2013 року. [PERSON] не розмовляла, свідка не впізнавала, а її маму інколи впізнавала, вона не могла сідати. Перед самою смертю [PERSON] почала доглядати [PERSON]Останній раз бачила [PERSON] приблизно за тиждень до смерті. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона знайома [PERSON], вони разом навчалися в школі. [PERSON] з [PERSON] прожила 22 роки. Коли сталася трагедія з її сином, вона дуже сумувала, переживала все в собі, нікому нічого не показуючи, тому в неї виникли хвороби. В [PERSON] був інсульт з інфарктом разом, тому не працював мозок та почали відказувати ноги. Свідок до [PERSON] ходила в лікарню в кардіологічне відділення та бачила, що в неї закриті очі, вона ледь з нею розмовляла, йшла на контакт дуже погано. Крім того свідок її годувала в лікарні, оскільки в неї відказало праву руку і вона не могла самостійно їсти, а [PERSON] в подальшому її вдома доглядав, вчив знову ходити, прибирав за нею. Свідок додому до неї приходила, навідувала її та бачила, проте за два або три дні (19.05.13 або 20.05.13) до смерті свідок її бачила, проте на контакт вона не йшла, лежала з закритими очима, не розмовляла. В той момент її доглядала [PERSON] [PERSON] її повідомив, що перестав доглядати за [PERSON], коли прийшла [PERSON], це можливо було в квітні місяці 2013 року, та його вигнала а онуки ніколи не приходили. Крім того, [PERSON] їй повідомила, що мала намір написати заповіт на [PERSON], оскільки він за нею доглядає та його донька [PERSON] Відвідувала [PERSON] через день, через два: до хвороби вона була здорова особа, могла писати, читати, а після хвороби, вона дуже змінилась, сама не їла, не читала, не писала, з кружки пити не могла, не розмовляла. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він періодично допомагав [PERSON] та [PERSON] по господарству. В квітні 2013 року, поставив замок в дверях. [PERSON] проживав з [PERSON], на третьому поверсі будинку, що знаходиться біля «Сніжинки», точної адреси свідок не пам'ятає. [PERSON] рухатись перестала після лікарні, тому він приходив та допомагав [PERSON] її перевертати, вона вже не впізнавала людей, мало рухалась, майже не говорила, її кормили. Приходив до них з періодичністю, приблизно один раз на тиждень. [PERSON] годував її, прибирав після неї. Перестав ходити до [PERSON], коли [PERSON] вигнали, тому перед самою смертю її не бачив. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що 20.05.2013 року до неї зателефонувала [PERSON], внучка [PERSON] та попросила, 21.05.2013 року, щоб вона прийшла до [PERSON] додому, куди прийшла і нотаріус. Згодом нотаріус задавала запитання [PERSON], на які вона відповідала, нотаріус прочитала заповіт і ми теж читали заповіт вголос, потім нотаріус поїхала на роботу, а повернувшись, надала заповіт на бланках і ми підписали його. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона була подругою [PERSON], вони разом працювали та дружили сім'ями. Після того, як чоловік [PERSON] помер, вона прийняла до себе [PERSON] [PERSON] постійно з [PERSON] не проживав, а проживали періодично: влітку їздив в село, де можливо проживав з іншою жінкою, інколи проживав в доньки. [PERSON] свідку неодноразово її розповідала, що він її ображав, а коли помер син, це вплинуло на її здоров'я. Крім того свідок повідомив, що в [PERSON] була прописана внучка [PERSON], яку вона дуже любила. Проте внучка і правнучка виписались з квартири, оскільки потрібно багато сплачувати за комунальні послуги. З [PERSON] [PERSON] не була в зареєстрованому шлюбі та не був в неї прописаний. Крім того свідок зазначила, що [PERSON] неодноразово повідомляв про те, що йому квартира не потрібна, оскільки в нього є квартира на [ADDRESS], а в [PERSON] є багато внуків, тому він претендувати на квартиру не буде. Коли [PERSON] захворіла останній раз, то свідок з [PERSON] навідали її в лікарні, а там [PERSON] сказав, що він її доглядати не буде. Свідок сповістила онуків, що їх бабуся захворіла, то вони накупили все необхідне, та по черзі ночували біля неї, а [PERSON] ночував лише один раз, а решту часу лише приходив. В той день, коли виписували [PERSON], мала її з лікарні забирати внучка Віка, проте так сталося, що [PERSON] забрав [PERSON], в якого на руках залишились всі її медичні документи. Коли [PERSON] мала прийти з лікарні додому, в квартирі було дуже брудно та смерділо, оскільки в квартирі проживали коти. В подальшому, свідок з [PERSON] знову зателефонували внукам та розповіли, в якому стані квартира. Коли свідок провідувала [PERSON], то побачила, що [PERSON] неналежним чином її доглядає, а він їм у відповідь повідомив, що йому важко за нею доглядати і не бажав давати її таблетки, які були призначені лікарем. Перебуваючи в квартирі з [PERSON], [PERSON] не пускав в квартиру її онуків та [PERSON] поділилась з свідком тим, що [PERSON] забрав у неї документи. Після того, як [PERSON] не доглядав [PERSON], то прийшовши без попередження, свідок побачила, що в квартирі чисто, а [PERSON] доглянута, нагодована та в хорошому настрої. За днів десять до своєї смерті, вона свідку повідомила, що вона бажає зробити заповіт на своїх онуків. За три дні до смерті в [PERSON] поліпшився стан здоров'я. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона була подругою [PERSON], вони дружили сім'ями. Бачила, як внучки [PERSON] приносили в лікарню і їжу, і ліки, і пелюшки, і памперси, ночували біля неї в лікарні. Коли [PERSON] забрали додому, [PERSON] за нею дуже погано доглядав, тому у неї виникли пролежні. Неодноразово, коли свідок приходила, від [PERSON] чула, що йому тяжко за нею доглядати та він цього не бажає. Коли приходила до неї додому донька [PERSON], [PERSON] відвертала голову, показуючи, що вона не бажає з нею спілкуватись. Після того, як [PERSON] перестав доглядати [PERSON], свідок побачила, що в квартирі стало чисто, а [PERSON] доглянута, нагодована та в хорошому настрої. Вона розмовляла зі свідком. Крім того свідок повідомила, що [PERSON] проживав періодично, тому, що він, наскільки їй було відомо, був одружений з іншою жінкою. В паспорті [PERSON] була квитанція на місце на кладовищі для неї, тому, коли пропав паспорт, вона дуже засмутилась. [PERSON] розповідала свідку, що,можливо, паспорт забрав [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка нотаріус [PERSON] суду пояснила, що нею посвідчувався заповіт 24.12.2013 року. До неї звернулась особа, можливо донька [PERSON], вона в неї документів не перевіряла та проконсультувалася з приводу того, що заповідач [PERSON] погано ходить, тому потрібно виїхати за місцем її проживання для укладення та посвідчення заповіту. Документів у зазначеної особи не було, тому проект заповіту не складали. Коли вдруге прийшла дана особа, то з нею були документи, тому ми склали проект заповіту. При виїзді свідка за місцем проживання, вона з [PERSON] усамітнились, заповідач прочитала заповіт та власноручно підписала. В заповіті не вказано паспортних даних, оскільки це не вимагається, проте особу свідок встановила згідно паспорта. Нотаріус зрозуміла, що [PERSON] доглядав [PERSON] З [PERSON] нотаріус не спілкувалась. Свідок помітила, що [PERSON] повільно рухалась та повільно говорила, проте заповіт самостійно прочитала вголос та розуміла те, що вона прочитує. Перевірити чи особа дієздатна чи ні в нотаріуса можливості немає, проте сторони попереджаються про те, що заповіт може бути визнано недійсним. Крім того [PERSON] повідомила нотаріусу, що з внуками вона не спілкується. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що на дільниці, де проживала [PERSON] він працював з січня 2013 року. Коли лікар приходив до [PERSON] додому, то бачив, що її доглядає чоловік. В [PERSON] були наслідки після гіпертонічної хвороби: в неї не двигались ні руки, ні ноги, були пролежні, розмовляла повільно, на запитання відповідала логічно та послідовно. Загальний стан пацієнтки був середньої важкості, положення в ліжку пасивне, щодо пам'яті повідомити не може нічого, проте психічної симптоматики не виявлено, тому виклику лікаря-психіатра не потребувала, було призначене лікування. Коли [PERSON] запитували, то вона відповідала, проте сама розмову не вела. Після 19.04.2013 року до смерті [INFO] лікаря не викликали. Заслухавши пояснення сторін, нотаріусів, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно свідоцтва про смерть виданого повторно 04.06.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] померла [INFO] у віці 74 роки, про що 24.05.2013 року складено відповідний актовий запис № 1419. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №221 від 23.05.2013 року та довідки про причину смерті №221 від 23.05.2013 року [PERSON] [INFO] померла [INFO]. Причиною смерті вказана хронічна серцево-судинна недостатність. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Відповідно до заповіту, укладеного 24 грудня 2012 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно без будь-якого примушення, як фізичного так і морального, насильства чи погроз та попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, на випадок своєї смерті зробила розпорядження: всю належну їй на праві особистої приватної власності: квартиру номер 67, що знаходиться в житловому будинку, розташованому під номером 8 по вулиці Едельштейна в місті Вінниці, а також речі домашнього користування та вжитку заповіла [PERSON] [INFO]. Крім того, [PERSON] власноручно написала: «Текст заповіту прочитано мною, [PERSON], особисто у голос, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам». Крім того в заповіті зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів заповідача [PERSON], власноручно нею підписаний о 11 годині 05 хвилин, особу встановлено, дієздатність перевірено та в зв'язку з похилим віком та хворобою ніг заповідача, на її прохання, заповіт посвідчений в неї вдома за адресою: [ADDRESS]. Частиною 2 ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт або у тій частині, в якій він йому суперечить. 21 травня 2013 року укладений заповіт відповідно до якого, [PERSON], [INFO], зареєстровану за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно без будь-якого примушення, як фізичного так і морального, насильства чи погроз та попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все належне їй майно, на яке вона матиме право на момент смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповіла в рівних частках кожному: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Крім того в заповіті зазначено, що на прохання заповідача та у зв'язку з її похилим віком, заповіт складено удома за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з похилим віком та фізичними вадами рук заповідач сама не має змоги підписати та прочитати заповіт, тому за її дорученням, в її присутності, присутності нотаріуса, текст заповіту на її прохання підписано [PERSON], а при посвідченні заповіту присутні запрошені за її бажанням свідки: [PERSON], [PERSON]. З спадкової справи № 622/2013 р. до майна померлої [INFO] [PERSON], з заявою до Першої Вінницької державної нотаріальної контори 17.06.2013 року звернувся [PERSON], в якій зазначено, що [PERSON] залишила на його ім'я заповіт від 24.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зазначено, що інших спадкоємців, крім нього, передбачених заповітом та спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині немає. Крім того 20.06.2013 року з заявою до Першої Вінницької державної нотаріальної контори звернувся [PERSON], який зазначив, що [PERSON] залишила на його ім'я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та повідомив, що крім нього та [PERSON], зазначеного в заповіті, інших спадкоємців немає. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами 1 та 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, якщо правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Вирішуючи доводи позовів щодо недійсності кожного з заповітів суд приймає до уваги, що відповідно до акту №9 посмертної судово-психіатричної експертизи від 05.06.2014 року на випробовувану [PERSON] [INFO] на предмет визначення її дієздатності на час підписання нею заповітів від 24.12.2012 року та 21.05.2013 року, яка померла [INFO]: 1. На момент підписання заповіту від 24.12.2012 року [PERSON] на хронічне душевне захворювання не страждала, а виявляла органічний розлад особистості змішаного (судинного, атеросклеротичного) генезу. 2. За своїм психічним станом [PERSON] на час складання заповіту від 24.12.2012 року могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Дати відповідь на запитання щодо того, чи хворіла [PERSON] на психічне захворювання на час підписання заповіту від 21.05.2013 року, не є можливим. Вказаним висновком експертизи підтверджено, що зустрічний позов про визнання заповіту [PERSON] від 24.12.2012 року не підлягає задоволенню, оскільки на момент підписання вказаного заповіту [PERSON] на хронічне душевне захворювання не страждала, за своїм психічним станом на час його складання могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Будь-яких інших доказів, що могли б свідчити про зворотнє, або іншим чином доводили недійсність вказаного заповіту суду не надано. Вирішуючи первісний позов [PERSON] про визнання заповіту від 21.05.2013 року недійсним суд, приймає до уваги, що згідно зазначеного висновку експерт не зміг дати відповідь на запитання щодо того, чи хворіла [PERSON] на психічне захворювання на час підписання заповіту від 21.05.2013 року. Клопотань про призначення повторної експертизи у справі від сторін не надходило. Разом з тим, згідно з актом посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] страждала на загальний атеросклероз, ішемічну хворобу серця; атеросклеротичний міокардіосклероз, гіпертонічну хворобу III ст., і ускладнились дисциркуляторноюенцефалопатієюIII ст., а в червні 2008 році гострим порушенням мозкового кровообігу по ішемічному типу (мультифокальна форма за даними спіральної комп'ютерної томографії від 25.06.2008 р.), в 2010 р. - гострим інфарктом міокарда з формування постінфарктного міокардіосклерозу і в лютому 2013 р. - гострим повторним інфарктом міокарда задньої стінки лівого шлуночка та гострим порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в стовбурі головного мозку. Хворіла на катаракту обох очей, ожиріння II-III ст. аліментарно конституційного ґенезу. Наявність вказаних захворювань підтверджується оглянутими в судовому засіданні медичними картами стаціонарного хворого № 4912, № 2174 та виписками з медичних карт стаціонарного хворого № 4912, № 5919. Так, згідно з архівом Вінницької міської клінічної лікарні № 1 та випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 2174 [PERSON] 28.02.2013 р. поступила в лікарню зі скаргами на виражену загальні слабкість, задишку в спокої, що посилюється при фізичних рухах, кашель, важкість за грудиною, наявність підвищеної температури тіла до 38,3. Відмічено, що стан хворої погіршувався і 25.02.2013 р. посилились вищеперераховані явища. Неодноразово викликали швидку медичну допомогу через підвищення АТ до 240/130 мм рт.ст. Після надання лікарями швидкої медичної допомоги артеріальний тиск у хворої різко знизився до 70/20 мм рт. ст., і вона була доставлена в приймальне відділення ВМКЛ № 1 та госпіталізована в реанімаційне відділення. Зі слів чоловіка, який її супроводжував, [PERSON] близько 20 років хворіє на гіпертонічну хворобу, перенесла ішемічний інсульт, в 2010 р. - інфаркт. При обстеженні лікарем відмічено, що загальний стан пацієнтки важкий, положення в ліжку пасивне, вона загальмована, шкіра бліда, губи ціанотичні, підшкірна клітковина розвинута надмірно, в легенях жорстке, везикулярне дихання, послаблене в нижніх відділах легенів, пульс - 100 ударів за хв., АТ - 70/20 мм рт.ст., тони серця приглушені, серце розширене на 1,5 см, живіт безболісний, печінка на 1,5 см виступає від краю правої реберної дуги. При огляді пацієнтки лікарями 28.02.2013 р. о 10.30 зазначено: стан хворої важкий, стан свідомості - стопор, шкіра суха, гаряча на дотик, температура тіла 38,2°, перкуторно над легенями з обох боків притуплення до 8-го ребра, аускультативно дихання в легенях різко послаблене з обох боків, більше зліва, в нижніх долях негучні вологі середньої пухирчастості хрипи, АТ - 100/70 мм рт. ст., тони серця рівномірно послаблені. В подальшому 28.02.2013 р. пацієнтка була оглянута пульмонологом, який зробив запис: стан важкий, в стопорі, контакту погано доступна, дуже повільно, епізодично відповідає на питання, каже, що її нічого не турбує, орієнтована «в собі», щодо місця перебування, то знає, що знаходиться в лікарні. Зі слів чоловіка, хворіє протягом 2-х днів, коли вночі на фоні тиску 210-220 мм рт. ст. «захарчала», після чого порушилась, уповільнилась мова, з'явилась слабкість в ногах. Неодноразово викликав швидку медичну допомогу, лікарі якої знижували тиск. Проте знову виникло «харчання», температура тіла підвищилась до 38,5°, викликав швидку допомогу, і [PERSON] була доставлена в лікарню. Встановлений попередній діагноз: гостра респіраторна вірусна інфекція? Важкий перебіг. Рекомендована консультація інфекціоніста, невролога. 28.02.2013 р. [PERSON] оглянута інфекціоністом, який зазначив, що стан хворої важкий, мовному контакту доступна; правильно, але з запізненням відповідає на запитання. Внаслідок обстеження лікарем даних за гостру респіраторну вірусну інфекцію не виявлено. Рекомендовано дообстеження. 28.02.2013 р. о 12.50 оглянута неврологом. Зазначено, що вона перебуває в свідомості, орієнтована в місці, часі, адекватно відповідає на запитання, виконує всі інструкції, але швидко виснажується. Скарг не висловлює. В неврологічному статусі - опущений лівий кут рота, обличчя асиметричне, виявлено рефлекси орального автоматизму, сухожильні рефлекси зліва вищі ніж справа. Мова .... нерозбірливо... Пам'ять ослаблена. Встановлений діагноз: віддалені наслідки ішемічного інсульту в басейні правої середньої мозкової артерії на грунті гіпертонічної хвороби. 28.02.2013 р. обстежена окулістом, встановлений діагноз: незрілі катаракти обох очей, гіпертонічний ангіосклероз сітківки обох очей. 28.02.2013 р. о 18.00 оглянута черговим реаніматологом, який записав, що загальний стан хворої важкий, стабільний, в свідомості. Мовному контакту доступна, на запитання відповідає односкладно, орієнтована «в собі», просторі.Протягом 6.03.2013 р., 7.03.2013 р., 8.03.2013 р., 9.03.2013 р., 10.03.2013 р., 11.03.2013 р. загальний стан хворої коливався від важкого до середнього ступеня важкості, стан свідомості був порушений - від сопору до деякої загальмованості, що було обумовлено гострим інфарктом та гострим порушенням мозкового кровообігу. В залежності від стану порушення свідомості вона або не висловлювала скарг, або скаржилась на головний біль, загальну слабкість. Внаслідок проведеного лікування загальний стан хворої покращився, став середньої важкості, AT 130/70 мм рт.ст., тони серця послаблені; в легенях везикулярне дихання, послаблене в нижніх відділах; живіт м'який, безболісний, печінка при пальпації не болюча, виступає на 2 см нижче краю правої реберної дуги, симптом Пастернацького негативний з обох сторін, периферичні набряки відсутні. В стані покращення 12.03.2013 р. виписана додому з відповідними рекомендаціями щодо лікування. Зазначені обставини підтверджуються медичною картою стаціонарного хворого № 2174, яка оглянута в судовому засіданні та актом посмертної судово-психіатричної експертизи. Згідно із записами сімейного лікаря в амбулаторній медичній картці з Вінницького міського центру первинної медико-санітарної допомоги (ЦПМСД) № 2 [PERSON] знаходилась під спостереженням з 2013 р. Лікарем зроблений запис: загальний стан пацієнтки середньої важкості. Положення в ліжку пасивне. Шкіряні покрови чисті. Тони серця приглушені, на верхівці систолічний шум, акцент II тону над аортою, одиночні екстрасистоли. AT 150/90 мм рт.ст. Над легенями жорстке дихання послаблене в нижніх відділах. Живіт м'який. Печінка виступає на 2 см нижче краю правої реберної дуги. Активні та пасивні рухи у всіх суглобах обмежені, болючі. Симптом Пастернацького позитивний з обох боків. Діагноз: ішемічна хвороба серця, гострий інфаркт міокарда (28.02.2013 р.). Постінфарктний (2010 р.) міокардіосклероз, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба III cт., гостре порушення мозкового кровообігу (28.02.2013 р.). Призначене лікування. Згідно із записом від 20.03.2013 р. лікарем був заповнений посильний лист на МСЕК. Встановлений діагноз: дисциркуляторна енцефалопатіяII-III ст. Повторне гостре порушення мозкового кровообігу по типу ішемії 28.02.2013 р. в стовбурі головного мозку. Стійкі залишкові явища перенесених повторних ішемічних інсультів в стовбурі головного мозку, в басейні правої середньомозкової артерії у вигляді лівобічної пірамідної недостатності. Лікворо-гіпертензивний синдром. Ішемічна хвороба серця, гострий повторний інфаркт міокарда задньої стінки лівого шлуночка (28.02.2013 р.), постінфарктний (2010 р.) кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., дуже високий ризик, гіпертензивна ангіопатія сітківки, вторинний хронічний пієлонефрит, деформуючий остеоартроз суглобів нижніх кінцівок, дифузний остеохондроз з больовим синдромом, ожиріння III cт.. 25.03.2013 р., 28.03.2013 р., 15.04.2013 р., 19.04.2013 р. [PERSON] оглядалася сімейним лікарем на дому. Ним були зроблені однотипні записи - загальний стан важкий, шкіряні покрови бліді, контакту важкодоступна, положення в ліжку пасивне, відмічаються пролежні в ділянці крижів, гомілок, стоп. AT - 140/80 мм рт. ст. Серцева діяльність ритмічна, систолічний шум на верхівці, акцент II тону над аортою. Дихання жорсткувате, хрипи не вислуховуються. Живіт м'який. Печінка виступає на 1 см нижче правої реберної дуги. Селезінка не пальпується. Периферичних набряків немає. Починаючи з 15.04.2013 р., місця розташування пролежнів чисті, покриті твердими кірками. 1.04.2013 р. було записане рішення ЛКК. Діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія ІI-III ст. стійкі залишкові явища перенесених повторних інсультів у вигляді лівобічної пірамідної недостатності. Потребує постійної сторонньої допомоги і не здатна до самообслуговування. Відповідно до довідки до акта огляду медико-спеціальною експертною комісію серії 10 ААВ № 525202 від 29.03.2013 року [PERSON] [INFO] оглянута вперше 26.03.2013 року, група інвалідності перша А, з причиною інвалідності - загальне захворювання, інвалідність встановлена безстроково. Крім того зазначено, що особа потребує постійної сторонньої допомоги та догляду, рекомендовано лікування. Підставою став акт МСЕК №730. Згідно рішення №153 ЛКК Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 [PERSON] [INFO], проживаюча за адресою: [ADDRESS] освідчена на ЛКК з діагнозом: ДИЕ ІІ-ІІІ ст. Стійкі залишкові явища перенесених повторних ішемічних інсультів у виді лівобічної пірамідної недостатності. Відповідно до виписки з історії хвороби № 2174, [PERSON] виписана з ЦПМСД №2 12.03.2013 року з діагнозом: ІХС гострий повторний (ІІ) Q- інфаркт міокарда задньої стінки лівого шлуночка (28.02.2013). Постінфарктний міокардіосклероз (2010). Коронаросклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст.., 3 ст., ризик дуже високий. Ускладнення: СН ІІ А ст., ІІІ ФК. Стан після ГПМК (2010). Гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом (28.02.2013), в стовбурі головного мозку лікворо-гіпертензейний синдром. Дисциркуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу ІІ-ІІІ ст. Залишкові явища перенесеного ішемічного інсульту в басейні правої середньої мозкової артерії у вигляді лівобічної пірамідної недостатності. Суд, оцінивши сукупність зазначених доказів дійшов висновку, що [PERSON] будучи дієздатною фізичною особою за станом свого здоров'я в момент укладення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними виходячи з наступного. Так, доказами у справі беззаперечно встановлено, що 28.02.2013 року у [PERSON] стався повторний інсульт та інфаркт, внаслідок якого [PERSON] з вказаного часу та до смерті перебувала в загальному важкому стані, не розмовляла, на контакт з оточуючими не йшла, не рухалась, була нездатна до самообслуговування. Вказане підтверджується історіями хвороб та картками хворої, а також показаннями допитаних свідків у справі. Суд приймає до уваги, що саме вказаний стан зумовив 26.03.2013 року встановлення [PERSON] першої групи інвалідності А, що свідчить, що [PERSON] не була здатна до самообслуговування, потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду, що ще раз підтверджує зазначений у лікарських документах стан [PERSON] яка не рухалась, не вставала з ліжка, на контакт з оточуючими не йшла. Вказаний стан [PERSON] підтверджений документально до 19.04.2013 року, тобто того часу коли [PERSON] була в останнє до часу смерті оглянута лікарями. Жодних доказів, що можуть свідчити про переконливі факти покращення стану [PERSON] починаючи з 19.04.2013 року по [INFO], тобто моменту смерті, суду не надано. Суд не приймає до уваги показання свідків, які вказують на те, що стан [PERSON] за три дні до смерті покращився, оскільки вони суперечать медичній документації та висновку експерта та враховує, що лікар до [PERSON] не викликався саме з часу коли її перестав доглядати [PERSON], що не заперечується відповідачами у справі та узгоджується з показаннями лікуючого лікаря [PERSON] Крім того, суд вважає, що зміст самого заповіту від 21.05.2013 року підтверджує те, що стан [PERSON] не покращився, оскільки він посвідчений в присутності свідків та підписаний не [PERSON], а іншою особою. Так, згідно п.5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зазначено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за їїдорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. З самого заповіту слідує, що він підписаний не [PERSON] « зв'язку з похилим віком та фізичними вадами рук заповідача», що підтверджує наявність в [PERSON] на той момент важкого стану зазначеного в медичних документах. Таким чином, самою формою та змістом заповіту підтверджено важкий стан [PERSON], що в сукупності з іншими доказами у справі переконує суд, що якщо в [PERSON] залишились розлади в зв'язку з якими вона не змогла підписати заповіт, то і інші зазначені в медичних документах симптоми (наслідки) захворювання у виді стопора, відсутності контакту з оточуючими також мали місце. При цьому суд звертає увагу, що [PERSON] померла наступного дня [INFO], що ще раз переконує суд у неправдивості показань свідків які вказували на динаміку покращення її стану та можливість перед смертю розмовляти та зробити розпорядження нотаріусу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] починаючи з 28.02.2013 року перебувала у важкому стані, не була доступна до оточуючих, не розмовляла, з ними на контакт не йшла, не рухалась, що підтверджено сукупністю доказів у справі. З квітня місяця за нею перестав доглядати [PERSON], якого вигнали онуки та колишня невістка - [PERSON], які з 19.04.2013 року жодного разу не викликали до [PERSON] лікарів, що підтверджується медичною картою та висновком експертизи. Вказане свідчить, що стан [PERSON] не міг покращитись, як про це свідчать лише свідки, оскільки [PERSON] медична допомога з вказаного часу ніким не надавалась, а наявні захворювання в [PERSON] потягли її смерть [INFO] за день до якої [PERSON] підписала заповіт від імені [PERSON], яка продовжувала перебувати в тяжкому стані обумовленому хворобою. Таким чином, важкий стан [PERSON] в ході якого вона не була здатна виявити свою волю внаслідок хвороби, оскільки не розмовляла, не рухалась тривав з 28.02.2013 року та до її смерті, що свідчить про те, що в цей час [PERSON] будучи дієздатною у момент вчинення правочину - заповіту від 21.05.2013 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, суд враховує, що згідно п.5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, підтверджено, що матір'ю [PERSON] [INFO] є [PERSON]. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Проте з заповіту, укладеного 21.05.2013 року вбачається, що від імені [PERSON] у зв'язку з похилим віком та фізичними вадами рук заповідач сама не має змоги підписати та прочитати заповіт, тому за її дорученням, в її присутності, присутності нотаріуса, текст заповіту на її прохання підписано [PERSON], яка є законним представником неповнолітньої особи, а саме [PERSON] [INFO], якому [PERSON] заповідала своє майно в рівних частках з [PERSON] [INFO]. Про зазначену обставину [PERSON] нотаріусу не повідомила, що вбачається з пояснень, допитаного в судовому засіданні нотаріуса [PERSON] Таким чином, заповіт від 21.05.2013 року, укладений від імені [PERSON] та підписаний за дорученням [PERSON] - [PERSON], яка була попереджена про про наслідки вчинюваних нотаріальних дій, укладений з порушенням вимог ст. ст. 225, 238 ЦК України Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Враховуючи сукупність зазначених положень та доказів у справі, з врахуванням положень ст. 11 ЦПК України, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed