Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу у розмірі: сума позики - 147 529,20 грн., що станом на 08.08.2018 року за курсом НБУ становить 5 460 доларів США за договором позики від 14.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитоновою Я.М. за реєстровим № 2701 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття [PERSON] права власності на предмет іпотеки за договором позики від 14.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитоновою Я.М., а саме: квартиру [ADDRESS]; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1475,29 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14.10.2013 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, предметом якого є надання позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 43 680,00 грн., що на момент укладання договору за курсом НБУ становило 5460,00 доларів США, на строк до 14.04.2014 року. З метою забезпечення виконання договору позики від 14.10.2013 року, позивачем було укладено договір Іпотеки квартири, де позивач виступає як Іпотекодержатель, а Іпотекодавцем виступає [PERSON] Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. В порушення умов договору позики відповідач не розпочала виплату позивачу позики за договором, згідно встановленого графіку, чим порушила п. 1 вказаного договору. Станом на 08.08.2018 року позичальник жодної сплати за договором позики не здійснив. 08.08.2018 року позивачем на адресу відповідача направлена вимога виконати зобов'язання за договором позики від 14.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитоновою Я.М. Відповідно до п. 7 договору позики строк дії даного договору подовжений за взаємною згодою сторін до 14.10.2015 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.08.2018 року дану позовну заяву залишено без руху, надано 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків. 21.09.2018 року надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Данило С.М. про виправлення недоліків, зазначених в ухвалі Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.09.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Бессонова О.М. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS], в межах суми заборгованості 147 529,20 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 14.04.2013 року становило 5460 доларів США, шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] повідомлена про дату час і місце судового засідання, без повідомлення причин не з'явилася в судове засідання, відзиву на позов не подала. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 14.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого Позикодавець передав у власність Позичальнику, а Позичальник прийняв грошові кошти у сумі 43 680,00 грн., що є еквівалентом 5460,00 доларів США. Позичальник зобов'язався повернути Позикодавцю грошові кошти у сумі 43 680,00 грн., що є еквівалентом 5460,00 доларів США та строком виконання не пізніше 14.04.2014 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у [PERSON] за договором позики від 14.04.2013 року, іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки від 14.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитоновою Я.М., передала в іпотеку іпотекодержателю [PERSON] квартиру [NUMBER], житловою площею 12,5 кв.м., загальною площею 19,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. П. 8 договору іпотеки, укладеного 14.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON], передбачено, що іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні Боржником сплати боргу більш ніж на п'ять днів за договором позики, та не виконання будь-якого із пунктів договору, в забезпечення якого укладається цей договір. За прострочення виконання своїх зобов'язань Іпотекодавець повинен сплатити на користь Іпотекодержателя штраф (пеню) в розмірі 5 % від суми поточного платежу, починаючи з шостого дня за кожний день прострочення. Штраф (пеня) повинен бути сплачений в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день прострочення. Сторони дійшли згоди, що будь-яка кореспонденція на ім'я Боржника має надсилатися на адресу його мешкання, задекларовану в цьому договорі. Така кореспонденція має вважатися отриманою Боржником або кожним окремо в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує дім за цією адресою, незалежно від того, чи отримав Боржник її особисто, та незалежно від причин неотримання особисто. Так, достатнім доказом отримання Боржником кореспонденції від [PERSON] та/або представника по довіреності та/або від нотаріуса має сприйматися будь-який поштовий документ, що підтвердить її надходження до зазначеного поштового відділення. А поштовий документ, згідно з яким не проживаємо за зазначеною вище адресою або який повернувся з відміткою «За закінченням строку зберігання», має сприйматися, крім того, достатнім доказом: відмови Іпотекодавця від виконання зобов'язань за цим договором, невиконання Боржником вимоги про дострокове повернення всієї позики та виникнення у кредитора права дострокового повернення всієї позики і права звернення стягнення на майно, заставлене Іпотекодавцем у забезпечення виконання зобов'язань за договором позики. За рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення в повному обсязі згідно зі ст. 7 Закону України «Про іпотеку», включаючи сплату усіх процентів, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрат, пов'язаних з продажем предмета іпотеки. 08.08.2018 року позивачем на адресу відповідача направлена вимога виконати зобов'язання за договором позики від 14.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитоновою Я.М. Проте письмова вимога відповідачем [PERSON] не виконана. В іпотечному договорі міститься відповідне застереження , що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 11 договору іпотеки, у випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язань за Договором та/або договором позики у встановлений Іпотекодержателем строк, таку вимогу Іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом Договору. Це застереження відповідно до Закону вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя та свідчить про одну з наступних обставин: а) набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем. Підписанням Договору, Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду про набуття права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням Іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавець підписанням Договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім Договору та письмового рішення Іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності; б) продажу предмету іпотеки будь - якій особі та будь - яким способом, на підставі договору купівлі - продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець шляхом підписання цього Договору надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною, яка встановлена за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем на момент укладання Договору, або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії. Право вибору способу задоволення вимог Іпотекодержателя, серед перелічених пунктом 11 Договору, належить Іпотекодержателю. Визначені Договором способи задоволення вимог Іпотекодержателя не перешкоджають укладанню окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя або застосувати інші встановлені Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Для реєстрації права власності на предмет іпотеки у відповідності з положеннями ст. 37 Закону, або для відчуження предмета іпотеки у відповідності з положеннями ст.38 Закону, Договором Іпотекодержателю надається право: пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися до Реєстраційної служби, БТІ, та інших установ, підприємств та організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням цих питань. П. 12 договору іпотеки передбачено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюється Іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження Іпотекодавця. Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі). Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена Законом України від 07.07.2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому позивач не позбавлений можливості відповідно до статей 38, 39 ЦК України звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідні правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 760/14438/15-ц. З врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки підлягають залишенню без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed