Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до\~ [PERSON], про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та її скасування, відповідно до вимог ст.ст. 225, 229, 230-231, 233, п.7 ст. 258 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 44, 57, 118, 119, 122, 130, 160, 175-177, 197 ЦПК України, уточнивши свої позовні вимоги 14.06.2017 року остаточно просить суд: визнати заяву [PERSON] на прийняття спадщини № 186 від 12.02.2017 року недійсною та її скасувати; визнати відмову від прийняття спадщини № 140 від 28.02.2017 року, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], [INFO] недійсною та скасувати. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2018 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - нотаріуса Білгород-Дністровської\~ міської державної нотаріальної контори [PERSON], що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Олімпійська, 12. Так, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.09.2016 року помер її чоловік спадкодавець [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді: - частки квартири №93, що розташована в житловому будинку № 16 по вул. Перемоги м. Білгород-Дністровський Одеської області; - частки земельної ділянки, яка розташована в с. Стара Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області. Позивач зазначає, що її чоловік, за час свого життя склав заповіт, згідно якого заповідав усе належне йому майно їй [PERSON]. Також вказує, що у її померлого чоловіка від першого шлюбу є донька [PERSON], а тому вона вирішила відмовитись від частки квартири на користь відповідача [PERSON] 28.02.2017 року вони звернулись до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, де вона чітко висловила своє бажання відмовитись від частки квартири на користь [PERSON] Документи прийняла помічник державного нотаріуса, після чого пішла на тривалий час. Вона працює викладачем у Білгород-Дністровському державному аграрному технікумі та на той час у неї були заняття. Коли помічник нотаріуса принесла заяву на підпис, вона її підписала, розуміючи, що відмовляється лише від частини квартири, а не від всієї спадщини, так як їй не було розяснено, що відмова від частини спадщини неможлива. Ії взагалі не розяснили зміст підписаної заяви. В подальшому вона звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення частини земельної ділянки, проте їй було відмовлено у звязку з тим, що була подана заява про відмову від спадщини. Однак, вказує, що 02.11.2016 року вона прийняла спадщину згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON]. А відмову від прийняття спадщини від 28.02.2017 року прийняла нотаріус [PERSON]. Окрім того вказує, що згідно спадкової справи, що надійшла від державного нотаріуса [PERSON] вбачається, що заява [PERSON] № 186 складена з порушенням законодавства з наступних підстав: 1.Надійшла до нотаріуса 14.03.2017 року, а посвідчена нотаріусом 12.02.2017 року; 2.В заяві вказано, що всі інші спадкоємці вже відмовились від спадщини, але це не відповідає дійсності, тому що на момент складання заяви і її посвідчення не всі спадкоємці відмовились від спадщини, а саме [PERSON] відмовилась після заяви [PERSON]В.(відмова за № 187) На підставі вищевказаних обставин вона і звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, вказуючи на їх безпідставність. \~ \~ \~ \~Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач надала до матеріалів справи відзив від 05.03.2018 року, у якому вказала, що у заяві [PERSON] чітко вказано, що вона, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею відмовляється від належного їй спадкового майна, що залишилось після смерті чоловіка [PERSON]. \~ \~ \~ \~Прийняття спадщини може мати місце лише стосовно всієї спадщини як єдиного цілого. Відповідно прийняття спадщини означає прийняття всієї спадщини, тобто має безумовний, беззастережний та універсальний характер. Аналогічні ствердження справедливі й для відмови від спадщини. Зазначає, що спадкоємець, який заявив про відмову від прийняття спадщини і не відкликав до завершення строку, встановленого для прийняття ним спадщини, втрачає субєктивне цивільне право спадкування раз і назавжди. Також, відповідач стверджує, що своєю заявою про відмову від прийняття спадщини від 28.02.2017 року позивач відкликала заяву про прийняття спадщини від 02.11.2016 року. \~ \~ \~ \~Позивач мала змогу, саме до 17.03.2017 року відкликати свою заяву про відмову від прийняття спадщини, та прийняти спадщину згідно чинного законодавства, але вона цього не зробила. На підставі вищевикладеного, просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причину неявки суду не сповістила. Зі згоди учасників справи, суд розглядає справу за відсутність третьої особи, належним чином повідомленої про день та час судового розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 25.02.2006 року позивач уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 077939. /л.с. 11/ 17.09.2016 року помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 481472. /л.с. 13/ За життя 27.07.2016 року [PERSON] склав заповіт, яким усе належне йому майно заповідав позивачу по справі [PERSON], [INFO] /л.с.6/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно у вигляді: 1/5 частки трикімнатної квартири під № 93 в будинку № 16, що розташована в м. Білгород-Дністровський Одеської області, по вул. Перемоги, загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 36,56 кв.м., та у вигляді 1/3 частки земельної ділянки № 355, масив № 29, площею 6,6148 га, розташованої на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, що належала матері померлого [PERSON], яка померла 21.06.2008 року, спадкоємцем якої був її син [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права. 02.11.2016 року позивач звернулась до приватного нотаріусу Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 2857 /л.с.8/. Проте згодом, як того зазначає позивач, вона вирішила відмовитись від частини спадкового майна, а саме від частки квартири під № 93 в будинку № 16, що розташований в м. Білгород-Дністровський Одеської області на користь доньки від першого шлюбу померлого [PERSON], та надала в Білгород-Дністровську міську державну нотаріальну контору 28.02.2017 заяву про відмову від спадщини. Вказана заява була посвідчена державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори [PERSON] /л.с.9/. Задля повного та обєктивного розгляду справи Білгород-Дністровським міськрайонним судом було витребувано належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого17.09.2016 року [PERSON], з якої вбачається, що спадкова справа № 49/2017 була заведена за заявою [PERSON] про відмову від спадщини - 28.02.2017 року. У відповідності до вказаної спадкової справи, інші спадкоємці до майна померлого [PERSON], який помер 17.09.2016 року його доньки [PERSON] та [PERSON] також відмовились від належного їм спадкового майна на користь [PERSON], відповідача по справі. Позивач у своєму уточненому позові заперечує законність заяви [PERSON], оскільки вона посвідчена нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори 12.02.2017 року, в той час як заява складена 14.03.2017 року, а також зазначає, що на момент складання вказаної заяви не всі спадкоємці відмовились від прийняття спадщини, а саме [PERSON] не відмовилась від прийняття спадщини. Проте, вказане спростовується матеріалами справи ,а саме: по-перше дійсно заява [PERSON] надійшла в Білгород-Дністровську міську державну нотаріальну контору Одеської області 14.03.2017 року, посвідчена державним нотаріусом 14.02.2017 року, а не як про те вказує позивач 12.02.2017 року. З вказаного можна припустити про допущення описки під час складання оспорюваної заяви. Окрім того, на момент складання заяви [PERSON], інші спадкоємці, а саме: дружина померлого [PERSON] та дочки померлого [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, тобто склали свої заяви про відмову від прийняття спадщини. Так, заява [PERSON] надійшла 28.02.2017 року о 13 год 40 хв., заява [PERSON] надійшла 14.03.2017 року о 09 год. 40 хв, а також заява [PERSON] надійшла до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори 14.03.2017 року о 09 год.40 хв. Заява відповідача [PERSON] надійшла до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори 14.03.2017 року о 09 год.40 хв. Тож, у суду відсутні підстави вважати, що будь-яка із заяв інших спадкоємців, окрім [PERSON], про відмову від прийняття спадщини складені після заяви [PERSON] про прийняття спадщини. Порушення хронологічного номерного порядку під час складання нотаріально посвідчених заяв не може бути підставою для визнання оспорюваної заяви [PERSON] недійсною та її скасування, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частини є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволені бути не можуть. Стосовно позовних вимог про визнання відмови позивача від прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] недійсною та її скасування, суд дійшов наступного висновку. Позивач вказує, що свою заяву про відмову від прийняття спадщини від 28.02.2017 року було здійснено під впливом тяжкої обставини, якою є смерть чоловіка та сильне хвилювання. Також зазначає, що підписуючи відмову від прийняття спадщини вона помилилась щодо обставин, які мають істотне значення. Має місце невідповідність її внутрішній волі та помилкове сприйняття обставин. Вона неправильно сприйняла обставини та зміст правочину, що вплинуло на її волевиявлення. У разі правильного сприйняття обставин та змісту, правочин не був би вчинений: позивачем не була б підписана заява про відмову від спадщини, вона вказує, що прийняла би спадщину та розпорядилась частиною квартири шляхом її відчуження за договором дарування на користь відповідача та в такому випадку не були б порушені її права щодо земельної ділянки. Вказує, що підписана заява є вкрай невигідною для позивача. Нотаріусом не було розяснено зміст заяви про відмову від спадщини, адже вона мала намір лише відмовитись від частини спадкового майна. Матеріалами справи встановлено, що 13.05.2017 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори із заявою, у якій просила розяснити порядок відкликання заяви про відмови від прийняття спадщини у звязку із тим, що вона хотіла відмовитись лише від частки квартири № 93, що розташована в житловому будинку № 16 по вул. Перемоги в м. Білгород-Дністровський Одеської області, а не від усього спадкового майна чоловіка, попередньо не знаючи закону та без відповідного розяснення нотаріусом /л.с.10/. У відповідності до ч.2 ст. 1268 ЦК України, не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. У відповідності до п. 3.14. глави 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Листом № 899/01-16 від 13.05.2017 року завідувача державної нотаріальної контори [PERSON] повідомлено, що [PERSON] пропущено визначений чинним законодавством строк для відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, та рекомендовано звернутись до суду /л.с.14/. Із змісту\~статті 1273 ЦК України\~слідує, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Таким чином, законодавець чітко окреслив часові межі, у яких спадкоємець має право відмовитися від спадщини та відкликати свою відмову. Матеріалами справи встановлено, що після надання нотаріусу заяви про розяснення порядку відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, позивач просила не видавати спадкоємцю за законом [PERSON] жодних свідоцтв про прийняття спадщини. Так, листом № 1046/01-16 від 27.05.2017 року завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори повідомлено [PERSON], що у зв'язку із тим, що інший спадкоємець [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини 13.05.2017 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про те, що вона має намір звернутися до суду за захистом своїх прав, вчинення нотаріальної дії зупинено, в межах строку визначеного ст. 42 ЗУ «Про нотаріат». Надалі, завідувач Білгород-Дністровської міської держнотконтори звернувся до суду з відповідним запитом, де просив надати інформацію щодо відкриття провадження по справі за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини після померлого 17.09.2016 року чоловіка [PERSON], на що листом № 5/16292/2017 від 21.06.2017 року Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області повідомлено, що згідно бази даних автоматизованої системи документообігу суду «Д-3», починаючи з 2011 року по 20.06.2017 року, в провадженні суду не перебуває справа зазначеної категорії. Потім, листом № 1365/01-16 від 04.07.2017 року завідувач Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори звернувся до [PERSON] з вимогою до 11.07.2017 року надати позовну заяву з відміткою суду про прийняття позову до провадження або ухвалу про відкриття провадження або рішення про встановлення додаткового строку для відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини та зазначено, що у разі неподання вищевказаного документу, свідоцтва про право на спадщину за законом будуть видані іншому спадкоємцю. Проте, позивач жодним чином не відреагувала на зупинення за її вимогою нотаріальні дії, а тому лише після закінчення строків, наданих [PERSON] для можливості звернутися до суду з позовом про встановлення додаткового строку для відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON]. У сенсі розуміння коментованої ст. 1275 ЦК України, відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно правил про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Згідно з ч. 3, 5\~ст. 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо має місце будь-яка з підстав недійсності правочину, то заява про відмову від прийняття спадщини в судовому порядку може бути визнана недійсною. Відповідно до частини 5\~статті 1274 ЦК України,\~відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями \~225,\~229-231\~і\~233\~цього\~Кодексу. Згідно\~ст. 229 ЦК України, \~якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснив Верховний Суд України (Постанова Пленуму від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання цивільних справ про визнання правочинів недійсними", пункт 19), особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.\~\~ Всупереч вищезгаданих норм чинного законодавства позивачем не доведено під впливом якої тяжкої обставини знаходилась [PERSON] під час написання відмови від прийняття спадщини. Смерть її чоловіка не може впливати на неясність розумових здібностей особи, або на її волевиявлення. Помилки позивача щодо сприймання правової природи правочину в іншому, ніж вона є відтворенні, судом також до уваги не приймається, оскільки позивачем у її заяві про відмову від прийняття спадщини виділеним текстом в доступному розумінні зазначено, що [PERSON] усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею відмовляється від належного їй спадкового майна, що залишилось після смерті чоловіка [PERSON]. Посилання позивача на те, що нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори не розяснено їй, що вона відмовляється від усього майна, а не від її частини, також спростовується матеріалами справи, де у заяві [PERSON] від 28.02.2017 року зазначено, що нотаріусом розяснено , що її заява про відмову від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Посилання на юридичну необізнаність у законодавстві не може бути підставою для скасування у судовому порядку жодного правочину. Відповідно до вимог\~ст. 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог\~ст. 77 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог\~ст. 78 ЦПК України,\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини\~\~справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог\~ст. 79 ЦПК України,\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог\~ст. 80 ЦПК України,\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України,\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи усе вищевикладене, на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, дослідження їх доказами, та в контексті розуміння правових норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: нотаріус Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та її скасування є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed