Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

позивач звернувся до суду 02 червня 2009 року з позовом про захист прав споживача, вказавши, що 05 березня 2007 року між ним та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» в особі керуючого відділенням «Новокриворізьке» Криворізької філії було укладено кредитний договір № KRKWGK00150673 про надання кредиту на придбання нерухомості для особистих потреб. Згідно п. 7.1. кредитного договору щомісячний платіж складає 2133,50 грн. Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору банк надсилає позичальникові письмове повідомлення щодо зміни процентної ставки протягом 7 днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Відповідач же повідомив його листом 03б/203 від 06.03.2009 р., що з 01.02.2009 р. про підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за зазначеним кредитним договором до 27,25% річних, а сума щомісячного платежу складає 3067,17 грн. Тому навіть за таких обставин нова збільшена процентна ставка не може вступити в силу та нараховуватись щомісячний платіж в сумі 3067,16 грн. з 01.02.2009 р. Відповідно до ч. 2 ст. ст.1056-1 ЦК України, що набула чинності 09.01.2009 р., встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Таким чином з дати набрання чинності зазначеною нормою відповідач не мав права в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки, оскільки процентна ставка підвищується відповідачем з 01.02.2009р., а він як сторона в договорі, згоди на підвищення її розміру не давав, то сума платежу в розмірі 2133,50 грн. по кредитному договору № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007р. повинна залишатись без змін до повного виконання всіх умов даногодоговору обома сторонами. Пунктом 2.3.1. кредитного договору передбачено право відповідача збільшувати розмір процентної ставки за користуванням кредитом. З дати набрання чинності статтею 1056-1 ЦК України умова Кредитної угоди, передбачена п.2.3.1, про право відповідача збільшувати розмір процентної ставки є нікчемною з 09.01.2009р. і не створює для сторін цієї угоди (для нього і відповідача) ніяких юридичних наслідків. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Тому Кредитний договір № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007р. в решті умов повинен зберегти свою чинність і виконуватись сторонами належним чином. Тому позивач просить визнати незаконним збільшення відповідачем процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. до 27,25% тобто підвищення щомісячного платежу в сумі 3067,17 грн., визнати недійсною з 09.01.2009 р. умови пункту п. 2 п.п. 2.3.1 кредитним договором № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. щодо одностороннього порядку збільшувати банком розмір процентної ставки за користування кредитом (том 1 а.с. 2-5). 19 березня 2010 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, вказавши, що на підставі п. 17, п. 22, п. 23 ст. 1 п. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитний договір № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007р. про надання кредиту на придбання нерухомості для особистих потреб відноситься до споживчого кредиту,відповідно до якого кредитодавець надає кошти споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Вказана позиція підтверджується Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», згідно п.2 якої до відносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Пунктом 7.1 кредитного договору № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007р., сторони договору визначили відсоткову ставку в розмірі 1,34% в місяць та встановили щомісячний платіж в розмірі 2133,50 грн. Однак відповідачем було її змінено в односторонньому порядку. Відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського ладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008р. №661 - IV, набули чинності з 09.01.2009р. наступні нормативні положення законів: ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно якої банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами; ч.2 ст.1056-1 ЦК України, згідно якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку; ч.3 ст.1056-1 ЦК України, відповідно до якої умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, однак він не надавав згоди на зміну суттєвих умов договору та не підписував додаткових угод до кредитного договору стосовно підвищення відсоткової ставки кредиту до 27,25 % річних. Але всупереч вищевказаним нормам ЗАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на нікчемну умову кредитного договору № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007р., а саме пп. 2.3.1 п.2, без його волевиявлення, як споживача послуги, в односторонньому порядку підвищив заднім числом, з 01.02.2009рвідсоткову ставку кредиту до 27,25 % річнихта встановив суму щомісячного платежу в розмірі 3067,17 грн. Тому позивач просить задовольнити заявлені вище вимоги в повному обсязі (том 1 а.с. 45-48). 16 травня 2013 року позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повинен бути повідомлений кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни (таке положення міститься і в п. 2 п. 2.3.1 договору), тобто з 01.02.2009 р. без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Крім того, відповідачем в листі № 03б/203 від 06.03.2009 р. збільшення процентної ставки не пояснені, а саме: не зазначений розмір облікової ставки, встановлений НБУ, на яку посилається банк при зміні відсоткової ставки, також не зазначено законодавчий акт та дату набрання ним законної сили, відповідно до якого вона змінилася. До того ж не пояснена та не обґрунтована правова підстава збільшення саме у вказаному відповідачем розмірі процентної ставки, а не меншому чи в більшому розмірі. Зміна процентної ставки відповідно до ст.652 ЦК України та вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту можлива лише при істотній зміні обставин якими сторони керувалися при укладенні договору. Також правову позицію висловив Верховний суд України в постанові від 19.12.2012 р. відповідно до якої якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у настанні певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним зелом є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12.12.2008 р. №661 - VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009р. платежу в розмірі 3067,17 грн. Також відповідно до п.28 Постанови № 5 від 30.03.2012р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказано: що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК України в зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661 -VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч.1 ст. 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року. Тому позивач просить визнати незаконним збільшення відповідачем процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. до 27,25% тобто підвищення щомісячного платежу в сумі 3067,17 грн., визнати недійсною з 09.01.2009 р. умови пункту п. 2 п.п. 2.3.1 кредитним договором № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. щодо одностороннього порядку збільшувати банком розмір процентної ставки за користування кредитом та зобовязати відповідача відмінити та повернути до попереднього рівня процентну ставку (16,08% річних) по кредитному договору, здійснивши перерахунок здійснених платежів та зарахувавши на погашення кредиту. Судові витрати покласти на відповідача (том 1 а.с. 103-112). 04 липня 2016 року позивач надав суду заяву про уточнення та доповнення позовних вимог, вказавши, що відповідач не включив в кредитний договір істотні умови, які визначені в законодавстві, що регулює споживче кредитування. А також є обовязковою умовою для споживчих кредитів, а саме графік погашення заборгованості. Таким чином сторони не дійшли згоди щодо порядку зарахування платежів. ПАТ КБ «ПриватБанк» не ознайомив відповідача з усіма умовами кредитування в обсязі і порядку про кредитування, що передбачені Законом України «Про захист прав споживача», а був ознайомлений лише з тією інформацією, яка викладена в самому договорі KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р., який був розроблений позивачем. Відповідач ні перед укладенням кредитного договору ні протягом його дії не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон, про що свідчать листи на адресу відповідача. Всупереч вимогам ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надані відомості про детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Не зазначено реальної відсоткової ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) розрахунок якої здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (відсотки за користування кредиту, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, обслуговування, погашення). Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 17-15 від 31.03.2016 р. розмір щомісячного платежу в розмірі 2133,50 грн. не відповідає умовам кредитного договору KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. процентної ставки 16,08. Тобто вказаний кредитний договір не відповідає змісту актам законодавства України, ці невідповідності свідомо допущені банком і націлені проти прав та інтересів позивача. Тому позивач згідно уточнених вимог просить визнати незаконним п. 7.1. кредитного договору в частині щомісячного платежу в сумі 2133,50 грн., зобовязати здійснити перерахунок щомісячних платежів в сумі 2113,78 грн. відповідно до процентної ставки (16,08% річних) здійснених платежів з 12.03.2007 р. зарахувавши на погашення кредиту, визнати недійсною умови пункту п. 2 п.п. 2.3.1 кредитним договором № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. щодо одностороннього порядку збільшувати банком розмір процентної ставки за користування кредитом, визнати незаконним збільшення відповідачем процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. до 27,25% тобто підвищення щомісячного платежу в сумі 3067,17 грн. з 01.02.2009 р. та судові витрати покласти на відповідача ( том 2 а.с. 219-222). Згідно доповнень до позову позивач просить визнати кредитний договір № KRKWGK00150673 від 05 березня 2007 р. недійсним (том 2 а.с. 229-231). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовах, наполягала на їх задоволенні. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав з підстав, викладених в запереченнях, вказавши, що банком правомірно нараховано збільшену процентну ставку. Крім того просив застосувати строк позовної давності. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 05 березня 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № KRKWGK00150673 (а.с. 6-7 копія договору). Згідно п. 7 вказаного договору банк зобов'язався надати [PERSON] як позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки на строк з «05» березня 2007р. по «04» березня 2022 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 126250,00 гривень на придбання нерухомості житлового призначення, а також у розмірі 17761 гривня на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,34 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20 відсотків від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. договору. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 2133,50 гривен для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом, винагороди. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека трикімнатної квартири за адресою: Дніпропетровська обл., м Кривий Ріг, [ADDRESS]. Пунктом 2.3.1. кредитного договору сторони погодили, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні в курсом долара США до гривні встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Розпорядженням ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 31.12.2008 р. «Про зміну процентної ставки по діючим кредитам бізнесі «Іпотечне кредитування», «[PERSON] в кредит», виданих в гривнях», в звязку зі змінами на світовому фінансовому ринку та для зберігання доходів по операціям «[PERSON] в кредит» та «Житло в кредит» прийнято рішення на оперативній нараді 25.12.2008 р. підвищити доходність по активам виданим в гривнях та затвердити технологію підвищення процентної ставки по діючим кредитам (а.с. 36-37). 31 грудня 2008 р. за вихідним № 20.1.3.2/6-36965 [PERSON] було надіслано повідомлення про збільшення процентної ставки за кредитним договором № 27,25% (а.с. 38). 06 березня 2009 року за вихідним № 03б/203 Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» надіслано повідомлення [PERSON] про підвищення з 01.02.2009 р. процентної ставки до 27,25% річних. Сума щомісячного платежу складає 3067,17 грн. (а.с. 8). 20 березня 2009 року позивачем надіслано на адресу банку заяву про незгоду з підвищенням щомісячного платежу та просить залишити щомісячний платіж в сумі 2133,50 грн. (а.с.9), на що ЗАТ КБ «ПриватБанк» 24.04.2009 року за вих. 04/2442 було повідомлено, що відповідно до ч.1 ст. 212, ч.2 ст. 632 ЦК України кредитний договір, укладений між ними має умови, за яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. У випадку незгоди з вказаними змінами було повідомлено про право [PERSON] щодо розірвання договору та повернення в звязку з цим суми кредиту в повному обсязі (а.с. 10). Згідно статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», затвердженого зборами акціонерів від 20 серпня 2009 р., ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 42-43). Згідно п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012\~ № 5, при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1\~ЦК\~у зв'язку з прийняттям\~Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого\~Конституцією України\~принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Рішення про підвищення процентної ставки прийнято ПАТ КБ «ПриватБанк» розпорядженням від 31.12.2008 р., а отже правомірно та згідно чинного законодавства. Проведена згідно ухвали суду від 07 листопада 2013 року по справі 31 березня 2016 року судово-економічна експертиза № 17-15 (том 2 а.с. 137-191) висновків на підтвердження чи спростування позовних вимог не надала. Що стосується вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним, то відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що договір кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; банк надав інформацію стосовно умов кредитування. За змістом статей\~ 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Цей висновок узгоджується з Правовою Позицією Верховного Суду України\~у справі № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року. Позичальник, підписавши кредитний договір, погодився з діючими умовами банківських та супутніх послуг. Перед підписанням кредитного договору він був повідомлений банком про умови кредитування та погодився з ними. У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При укладенні кредитного договору позивач знав про вказані умови договору та свідомо погоджувався з ними, про що свідчить підпис ним кредитного договору. У разі незгоди з умовами кредитного договору [PERSON] мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ч.6 ст. 11 Закону України, відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Таким правом позивач не скористався, що означає його згоду з усіма умовами договору, про що також свідчить часткове виконання договору.

Outcome: dismissed