Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Прокурор, діючи в інтересах держави в особі Харківської міської ради, звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.09.2019 року, встановлено, що на земельній ділянці по [ADDRESS] , розташована нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 122,6 кв.м., право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2016 року № 2482. Так, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , на якій розташована нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 122,6 кв.м., право власності на яку до 11.04.2019 року було зареєстровано за [PERSON] . Обстеження здійснювалось з урахуванням геодезичної роботи щодо плану меж фактичного користування вищевказаної земельної ділянки. Відповідно до інформації відділу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 26.03.2019 року встановлено, що у відділі станом на 29.12.2012 року не обліковуються документи, що посвідчують право власності або користування на земельну ділянку з кадастровим номером 6310138200:02:002:0004 за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про зареєстровані права на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] відсутні. Згідно інформації від 14.03.2019 року, наданої Східним управлінням ГУ ДФС у Харківській області встановлено, що [PERSON] не зареєстрована як платник земельного податку на землю, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] з 01.11.2016 року по 11.04.2019 року використовувала земельну ділянку площею 0,7294 га по [ADDRESS] , без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав та, відповідно, не сплачувала жодних платежів за її використання, згідно з встановленими законодавчими актами розмірами. У зв`язку з цим, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки та складено акт від 25.04.2019 року, яким встановлено, що [PERSON] використовувала для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2» земельну ділянку площею 0,7294 га. Крім того, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки без правовстановлюючих документів у період з 01.11.2016 року по 31.03.2019 року. Встановлено, що розрахунок безпідставно збережених [PERSON] коштів за використання земельної ділянки площею 0,7294 га у період з 01.11.2016 року по 31.03.2019 року складає 1 642 842, 94 грн.; у 2016 році за період з 01.11.2016 року по 31.12.2016 року не сплатила орендну плату у розмірі 57 880, 80 грн., у 2017 році за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року - 613 533, 36 грн., у 2018 році за період 01.01.2018 року по 31.07.2018 року - 357 894, 46 грн., у 2018 - 2019 роках за період 01.08.2018 року по 31.03.2019 року - 613 534, 32 грн. Таким чином, [PERSON] у період з 01.11.2016 року по 31.03.2019 року не сплачено за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у сумі 1 642 842, 94 грн., внаслідок чого остання зберегла у себе майно - грошові кошти. Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив стягнути з [PERSON] на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 1 642 842,94 грн. та відшкодувати судові витрати. 23.04.2020 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка вважає доводи позивача безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. За змістом статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва. Зазначила, що в даному випадку відсутні законні підстави для представництва інтересів держави, що свідчить про подання позовної заяви особою, яка не має процесуальної дієздатності. Зазначила, що позивачем не надано належних доказів того, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована у Державному земельному кадастрі, не надано витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за вказаною адресою, не доведено, що обстеження земельної ділянки взагалі відбувалося. Вважає, що акт обстеження земельної ділянки від 25.04.2019 року, складений Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, не підтверджує використання нею земельної ділянки у розмірі 0,7294 га, оскільки акт та розрахунок збитків складений позивачем, а не комісією в складі представників районної державної адміністрації, власника земельної ділянки, представника відповідача, представників територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки, тобто вказаний акт складений з порушенням Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284. У справах за вимогами про стягнення коштів за користування земельною ділянкою, відповідне право на яку не оформлено у встановленому порядку, відповідно до статті 1212 ЦК України, необхідним є встановлення розміру цієї ділянки. Матеріали справи не містять обставин щодо визначених меж і кадастрового номера земельної ділянки, не містять встановлених обставин щодо занесення інформації стосовно земельної ділянки до Державного земельного кадастру, а також не містять встановлених обставин щодо формування цієї земельної ділянки за користування якою прокурором заявлені вимоги про стягнення спірної суми. З урахуванням викладеного, відповідачка вважає, що позивачем не доведено, що вона користувалася земельною ділянкою площею 0,7294 га по [ADDRESS] , в період з 01.11.2016 року по 31.03.2019 року, а також не надано належних доказів того, що зазначена земельна ділянка, зареєстрована у Державному земельному кадастрі, не надано витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 14.05.2020 року до суду від представника Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області Коваленко Н. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що розмір безпідставно збережених коштів [PERSON] у період з 01.11.2016 року по 31.03.2019 року розраховано Харківською міською радою як розмір плати за земельні ділянки комунальної власності у вигляді орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою органом місцевого самоврядування. Розрахунок здійснюється уповноваженими особами на законній підставі - Наказ Директора Департаменту територіального контролю Харківської міської ради № 12 від 26.02.2018, яким у Додатку № 2 затверджена типова форма розрахунку плати за землю у зв`язку з безпідставним збереженням коштів, які повинні були надійти до бюджету міста як орендна плата. Відповідно до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання №1209/13 від 03.07.2013 р. «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013», базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова встановлена у сумі 291,18 грн., яка щорічно підлягає індексації в порядку, встановленому законодавством України. Щодо тверджень відповідачки про подання позовної заяви особою, яка не має процесуальної дієздатності зазначили, що необхідність звернення прокурора з позовною заявою зумовлена потребою захистити інтереси держави, яка надала органам місцевого самоврядування право розпорядження землями територіальних громад в порядку та спосіб, які передбачені Земельним кодексом України. Таке звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - оплатності користування землями комунальної власності. Харківською міською радою не вживались заходи захисту шляхом звернення з позовом до суду щодо стягнення з [PERSON] безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою у вигляді орендної плати та відповідний позов до останньої з цим же предметом та з цих же підстав до судів не пред`являвся. Більш того, відповідно до інформації Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 07.10.2019 року №15268/0/226-19 заходи правового реагування шляхом звернення до суду із вищевказаними позовними вимогами Харківською міською радою не вживались, у зв`язку з неможливістю сплати судового збору за подання позовних заяв майнового характеру. Таким чином, Харківська міська рада самоусунулась від виконання покладених на неї обов`язків щодо захисту інтересів держави в суді. Зазначили, що підставою для звернення прокурора з даною позовною заявою стали встановлені порушення законодавства у земельній сфері та «нездійснення захисту» Харківською міською радою майнових прав та інтересів територіальної громади міста, тобто, її пасивна поведінка. Так, усвідомлюючи порушення інтересів територіальної громади та маючи відповідні повноваження для їх захисту, Харківська міська рада за їх захистом до суду не зверталась. Недоотриманням безпідставно збережених коштів місцевим бюджетом порушує визначальні матеріальні потреби суспільства, територіальної громади м. Харкова як носія єдиного джерела влади в Україні, тобто порушуються інтереси держави в цілому, оскільки ослаблюються економічні основи місцевого самоврядування, що призводить до неможливості забезпечення виконання відповідних програм розвитку. Таким чином, безоплатне використання землі ослаблює економічні основи територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, що потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Ухвалою суду від 05.12.2019 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 19.05.2021 року прокурором Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова подано до суду заяву, відповідно до якої з 15.03.2021 року замість Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області діє Немишлянська окружна прокуратура міста Харкова Харківської області. Прокурор Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова - Анголенко П.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Стрикаль М.В. проти задоволення позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 122,6 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2016 року за №2482. (а.с. 23-28). Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки від 25.04.2019 року за адресою: [ADDRESS] , обстеженням на місцевості встановлено, що земельна ділянка площею 0,7294 га по [ADDRESS] використовується [PERSON] та [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2». Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,7294 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж паркану. Координати точок знімальної основи визначались супутниковим методом з прив`язкою до сертифікованої мережі в системі СК - 63 ХАРКІВ (КНВА) із застосуванням RTK приймача GNSS S660Р № S6626С123188554. Вся апаратура супутникових радіонавігаційних систем, що використовувалась для виконання топографо-геодезичних робіт зареєстрована та обліковується у Держгеокадастрі України (Реєстр апаратури супутникових радіонавігаційних систем геодезичного коду 9015. Реєстраційний номер 1315 (S660Р № S6626С123188554). Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «.shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки. (а.с.18-19) За повідомленням відділу у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області встановлено, станом на 29.12.2012 р. у відділі не обліковуються правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності або користування на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с.22) Відповідно до інформації ГУ ДФС у Харківській області, [PERSON] (код [NUMBER] ) не зареєстрована платником орендної плати за землю по [ADDRESS] . Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки без правовстановлюючих документів у період з 01.11.2016 року по 31.03.2019 року, відповідно до якого [PERSON] у вказаний період не сплачено за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у сумі 1 642 842, 94 грн. (а.с.14-17) За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України). Водночас відповідно до змісту статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Зважаючи на положення статті 125 ЗК України, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно вказаних норм закону, обов`язок по вчиненню дій, направлених на оформлення документів покладається саме на орендаря, зокрема, звернення до ради з відповідною заявою про затвердження проекту землеустрою, а також з заявою і пакетом документів про розгляд питання щодо надання земельної ділянки в оренду. Правовідносин щодо користування спірною земельною ділянкою відповідачка належним чином не оформлювала, проте використовує земельну ділянку без виникнення права власності / користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статті 125 ЗК України. З моменту виникнення права власності на зазначене нерухоме майно у відповідачки виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під майновим комплексом. Відповідно до положень статті 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Виходячи зі змісту статті 120 ЗК України, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень статті 120 ЗК України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника, і на якій розташоване це нерухоме майно. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України, для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондиційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондиційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений. Як зазначалось вище, нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 122,6 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2016 року за №2482. При цьому матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою ані відповідачкою, ані попереднім власником будівлі. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд зазначає, що в даній справі представник прокуратури не надав суду відповідну технічну документацію з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки площею 0,7294 га. Так, наданий ним розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати не містить жодних даних щодо технічної документації земельної ділянки та Витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,7294 га, що свідчить про недоведеність позивачем своїх вимог. Площа земельної ділянки (0,7294 га) визначена позивачем на підставі топографічного плану та акту обстеження земельної ділянки, проте чинним законодавством України не передбачено формування земельних ділянок на підставі топографічних планів та актів обстеження земельних ділянок, які не є документацією землеустрою. Тобто спірна земельна ділянка площею 0,7294 га не має ні визначених меж, ні кадастрового номеру, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру, тому не може вважатися сформованою земельною ділянкою в розумінні статті 79-1 ЗК України. Крім того, відсоток строку оренди - показник, який визначається залежно від строку оренди земельної ділянки, що фіксується лише у договорі оренди. У відсутність домовленості сторін щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки визначити розмір орендної плати неможливо. Відповідно до п. 2.6. Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, значення земельного сервітуту при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові коливається від 60% до 100%. За таких обставин суд дійшов до висновку, що розрахунок суми орендної плати, здійснений позивачем, ґрунтується на припущеннях та приблизних показниках, які не відповідають дійсним характеристикам спірної земельної ділянки, тому є недоведеними належними та допустимими доказами. Крім того, предметом позову в цій справі є стягнення з власників об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений, без належних на те правових підстав. Відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі», об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина перша статті 21 Закону України «Про оренду землі»). Таким чином, позивач мав надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України «Про оренду землі» у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачами за рахунок позивача майна (коштів). Водночас, основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі № 920/739/17). Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (п.71). З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 1642842,94 грн. не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed