Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

У лютому 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що у 12.07.2016 року помер її батько [PERSON]. Після смерті батьки відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. ЇЇ батько був членом житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-128» (нова назва на теперішній час ОСБД «Азовчайка») та сплатив в повному обсязі пайові внески з квартиру№11 в будинку №43 по вул.Маміна-Сибіряка в м.Маріуполі. Позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в звязку з тим, що її батько при житті не зареєстрував право власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку. Просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 12.07.2016 року. Представник позивачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до свідоцтва про народження серії VІ-НО №348745, виданого 09.07.1985 року Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому м.Маріуполя встановлено, що 25.06.1985 року народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. 16.07.1982 року [PERSON] отримав ордер №1258 від 14.07.1982 року на право зайняття квартири [ADDRESS]. За довідкою, виданою 25.10.2016 року головою ОСБД «Азовчайка», [PERSON] був членом ОСБД «Азовчайка» та виплатив пайові внески за квартиру [ADDRESS] в повному обсязі. ЖБК «Іллічівський 128» перетворений в ОСБД «Азовчайка» згідно рішення [PERSON] міської ради №1249 від 30.11.2000 року. З викладеного суд дійшов висновку про те, що сплативши пайовий внесок в повному обсязі, [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО №950905, виданого 13.07.2016 року Іллічівським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер - 12.07.2016 року. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 12.07.2016 року. Так, до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], померлого 12.07.2016 року, увійшла квартира [ADDRESS]. Відповідно до паспортних даних позивачки вбачається, що остання зареєстрована з 07.03.2002 року в квартирі [ADDRESS], а також встановлено, що позивачка постійно проживає в спірній квартирі як на день смерті батька, так і в теперішній час, що також підтверджується копією особового рахунку №43/11 від 11.10.2016 року. Відповідно до спадкової справи №163/2016, заведеної приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] встановлено, що 07.11.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. В той же день до приватного нотаріуса звернулась дружина померлого [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, а 09.12.2016 року від неї надійшла заява про відмову від її частки у спадщині на користь доньки [PERSON]. 11.01.2017 року на адресу нотаріуса надійшла заява від сина померлого [PERSON], в якій останній відмовився від його частки у спадщині. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого 12.07.2016 року, є його дружина [PERSON], син [PERSON], які відмовились від своєї частки у спадщині та по [PERSON]. Відповідно до постанови приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] від 24.01.2017 року № 47/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 12.07.2016 року [PERSON] на квартиру [ADDRESS], у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житло. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, з огляду на наведене, суд встановивши коло обставин, оцінивши представлені сторонами докази, приходить до висновку, що посилання позивачки знайшли своє підтвердження, та за нею повинно бути визнано право власності на спадкове нерухоме майно.

Outcome: approved