Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

У поданій в суд заяві, уточненій у судовому засіданні, позивач [PERSON] просить поновити її на роботі на посаді практичного психолога дитячого навчального закладу «Сонечко» с.Глинськ Здолбунівського району Рівненської області з 30 жовтня 2015 року, стягнути з Глинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2015 року по 21 березня 2016 року в сумі 5816,83 грн. та з [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що з 29 листопада 2010 року вона працювала на посаді на 0,5 ставки психологом в ДНЗ «Сонечко». 04 листопада 2015 року завідуюча ДНЗ «Сонечко» [PERSON] усно повідомила її про те, що голова Глинської сільської ради [PERSON] видав розпорядження №9 від 28 жовтня 2015 року про скорочення посади психолога у звязку з відсутністю належного фінансування, а 5 чи 6 листопада передала попередження про скорочення посади з 30 жовтня 2015 року, яке вона не підписувала, оскільки її не стосувалося, бо прізвище у ньому вказано «Цицюра», а не «Ціцюра». 10 листопада 2015 року завідуюча ДНЗ «Сонечко» [PERSON] передала їй розпорядження №54 від 30 жовтня 2015 року [PERSON] про звільнення її з роботи, а 13 листопада 2015 року через доньку трудову книжку. Звільнення з роботи відбулось з порушенням чинного законодавства, оскільки її не було попереджено за 2 місяці про скорочення посади, іншої роботи не запропоновано, хоча така вільна посада була і вона не відмовлялася від переведення на іншу роботу, та вона мала переважне право на залишення на роботі, так як є єдиним працівником із самостійним заробітком. А тому має бути поновлена на роботі та за весь час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2015 року їй має бути виплачена заробітна плата, яка станом 21 березня 2016 року становить 5816,83 грн. Безпідставним звільненням з роботи [PERSON] їй завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні звичного життя, перенесених хвилювань та дискомфорту внаслідок втрати роботи як засобу для існування, яку оцінює у 5000 грн. Про порушення її права на працю вона дізналася 15 грудня 2015 року з листа виконуючого обовязки голови Здолбунівської РДА Рівненської області про перевищення [PERSON] своїх повноважень при її звільненні. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних мотивів. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали та пояснили, що на виконання п.38 витягу з протоколу №13 засідання Урядового комітету з питань економічного розвитку та європейської інтеграції від 27 квітня 2015 року було прийнято рішення про скорочення посади психолога ДНЗ «Сонечко». У звязку з цим відповідачем як власником комунального закладу підготовлено письмове попередження для [PERSON], про скорочення посади психолога з 30 жовтня 2015 року, про ознайомлення з яким остання підписувати відмовилася, про що 21 травня 2015 року складений відповідний акт. 28 жовтня 2015 року видано розпорядження сільського голови про скорочення з 30 жовтня 2015 року посади психолога в ДНЗ «Сонечко», а 30 жовтня 2015 року - про звільнення з цієї посади [PERSON] Оскільки інших вільних посад в установі не було, то позивачу пропозицій переведення на іншу роботу не пропонувалося. [PERSON] працювала в ДНЗ «Сонечко» за сумісництвом на 0,5 ставки на посаді психолога, яка скорочена, остання отримує пенсію і має засоби для існування, а тому її доводи про переважне право на залишення на посаді є безпідставними. Крім того вона пропустила місячний строк звернення до суду та поважних причин для їх поновлення не навела. Просять у задоволені позову відмовити за безпідставністю вимог та за пропуском строків позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, зясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Відповідно до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що розпорядженням голови Глинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області [PERSON] від 29 листопада 2010 року №62 позивача [PERSON] за її заявою від 25 листопада 2010 року прийнято на посаду психолога дошкільного навчального закладу «Сонечко» Глинської сільської ради з 01 грудня 2010 року на 0,5 ставки з окладом 673 грн., що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача. Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган управління самостійно приймає рішення про скорочення штату або чисельності працівників. Законодавством не передбачено погодження цього рішення з профспілкою й не передбачена наявність будь-якого техніко-економічного обґрунтування рішення про скорочення штату. Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. З висловленої Верховним Судом України у постанові від 01 квітня 2015 року по справі № 6-40цс15 правової позиції власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. На виконання п.38 витягу з протоколу №13 засідання Урядового комітету з питань економічного розвитку та європейської інтеграції від 27 квітня 2015 року, а також зобовязань Уряду, передбачених Меморандумом про економічну та фінансову політику в частині скорочення чисельності працівників бюджетної сфери на 3% та працівників органів виконавчої влади, інших державних органів та органів місцевого самоврядування на 20% (лист голови Здолбунівської РДА Рівненської області від 08 травня 2015 року) вирішено внести зміни в штатний розпис ДНЗ «Сонечко» та скоротити посаду практичного психолога, що підтверджується протоколом засідання педагогічного колективу ДНЗ «Сонечко», датований 20 травням 2015 року. Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села, а також очолює виконавчий комітет відповідної сільської ради. Згідно ч.1 та ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ст.18 Закону України «Про освіту» із змінами, внесеними зокрема Законом України №2555-VI від 23 вересня 2010 року, що набрав законної сили 02 травня 2011 року, навчальні заклади створюються органами державної виконавчої влади і органами місцевого самоврядування відповідно до потреби громадян у мові навчання, соціально-економічних, національних, культурно-освітніх потреб у них за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів. Навчальний заклад набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Однак, відомостей про державну реєстрацію ДНЗ «Сонечко» Глинської сільської ради та набуття цим закладом статусу юридичної особи у звязку із змінами у законодавстві, сторони не представили, а відповідачі такий статус дошкільного навчального закладу заперечують. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відповідно до пункту «а» підпункту 1 ст.32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належать власні повноваження, а саме, управління закладами освіти, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення. Сільським головою [PERSON] підписано попередження, відповідно до якого «Цицюра Ганна Василівна» психолог ДНЗ «Сонечко» попереджається в тім, що посада психолога скорочується з 30 жовтня 2015 року із-за відсутності належного фінансування та для стабілізації грошових розрахунків у ДНЗ «Сонечко» Глинської сільської ради, яке доведено в присутності завідуючої закладу [PERSON], секретаря сільської ради [PERSON] та голови профкому [PERSON] Про відмову «[PERSON]В.» вчинити підпис про ознайомлення з розпорядженням голови Здолбунівської РДА Рівненської області та попередженням сільського голови про скорочення посади психолога в ДНЗ «Сонечко» указаними вище особами складено відповідний акт від 21 травня 2015 року. Обставини ознайомлення з попередженням про скорочення посади психолога в ДНЗ «Сонечко» позивач [PERSON] заперечує, вказуючи на наявність вакантної посади у закладі, яку їй не було запропоновано. З розяснень, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року вбачається, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідачі доводи [PERSON] про наявність вакантної посади та про її відмову від переведення на іншу вакантну посаду з дня оголошення попередження до дня звільнення належними доказами не спростував, а з висловленої Верховним Судом України у постанові від 27 червня 2012 року по справі №6-65цс12 правової позиції доведення факту скорочення чисельності або штату працівників у звязку зі змінами у структурі підприємства та дотримання вимог ч.3 ст.36, ч.2 ст.40, ст.ст.42, 43, 492 КЗпП України при звільненні працівника покладається саме на власника. Згідно акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №05А/04-7 від 06 січня 2016 року, інспектором управлінням Держпраці у Рівненській області при перевірці комунального закладу ДНЗ «Сонечко» Глинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області за зверненням [PERSON] виявлено порушення сільським головою [PERSON] вимог законодавства про працю щодо виплати всіх належних працівникові сум при звільненні та заповнення трудової книжки у день звільнення. За наслідками перевірки інспектором на останнього як власника комунального закладу складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України та внесено йому припис про усунення цих порушень. Відповідно до ч.1 ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Сільський, селищний, міський голова згідно п.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади ; призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів; видає розпорядження у межах своїх повноважень. Розпорядженням сільського голови [PERSON] №9 від 28 жовтня 2015 року на виконання вимог Кабінету Міністрів України та Здолбунівської РДА Рівненської області про скорочення на 20% працівників установ та закладів у звязку з відсутністю належного фінансування та для стабілізації грошових розрахунків з 30 жовтня 2015 року скорочено посаду психолога в ДНЗ «Сонечко». 30 жовтня 2015 року сільським головою [PERSON] видано розпорядження №54, яким повторно скорочено посаду психолога в ДНЗ «Сонечко», а також звільнено з цієї посади працівника [PERSON], хоча педагогічних та інших працівників державного і комунального дошкільного навчального закладу згідно ч.3 ст.31 Закону України «Про дошкільну освіту» призначає на посади та звільняє з посад його керівник. Розпорядження відповідача №54 від 30 жовтня 2015 року позивачем не оскаржувалося і вимоги про його скасування як такого, що виданий у порушення вимог указаного вище Закону не заявлялися. Докази видання завідуючою ДНЗ «Сонечко» [PERSON] наказу про звільнення позивача з посади психолога відповідно до рішення власника комунального закладу про скорочення цієї посади сторонами суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем вимоги чинного законодавства при звільненні [PERSON] з посади психолога ДНЗ "Сонечко" Глинської сільської ради належним чином не виконані, а тому вимога позивача про її поновлення на роботі є обгрунтованою. Разом з тим, відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року по справі №8-рп/2013 реалізація права на судовий захист невідємно повязана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Основним нормативним актом, що регулює строки звернення до суду про вирішення спорів у порядку цивільного судочинства є [PERSON] кодекс України, який установлює інститут позовної давності і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. [PERSON] кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (ст.257), а також спеціальну позовну давність (ст.258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, згідно ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Розпорядження сільського голови [PERSON] №54 від 30 жовтня 2015 року про скорочення посади психолога в ДНЗ «Сонечко» та звільнення з цієї посади [PERSON] остання отримала 10 листопада 2015 року, а трудову книжку - 13 листопада 2015 року, що нею не заперечується, однак до суду з позовом про поновлення її на роботі звернулася лише 25 грудня 2015 року, тобто після спливу передбаченого законом місячного строку. Із заявою про поновлення пропущених поважних причин строків звернення до суду, установлених ст.233 КЗпП України, позивач та її представник до суду не зверталася та у судовому засіданні не навела, а їх покликання на ті обставини, що про порушення своїх прав вона дізналася лише 15 грудня 2015 року з листа виконуючого обовязки голови Здолбунівської РДА Рівненської області є помилковими, а тому підстави для їх поновлення відсутні. 21 березня 2016 року у судовому засіданні відповідач подав письмову заяву про застосування строків позовної давності та наслідків їх пропуску без поважних причин. З огляду на вище викладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні вимоги позивача про поновлення її на роботі слід відмовити через пропуск нею без поважних причин строку звернення до суду та за таких обставин і відсутні підстави для задоволення її похідних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Outcome: dismissed