Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 17.03.2020 року позивач купила через комісійний магазин ПП «Леон-Поділля» в [PERSON] автомобіль Ореl Маrіvа, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , на підставі договору купівлі - продажу №11494. На момент укладення договору купівлі - продажу вказаного автомобіля в реєстрах НАІС було здійснено перевірку наявності/ відсутності арештів чи заборон на відчуження даного автомобіля та встановлено, що автомобіль під арештом не знаходився. Зареєструвати право власності на придбаний автомобіль в день укладення договору купівлі - продажу позивач не змогла у зв`язку з тим, що відповідно до Постанови КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом на всій території України було запроваджено карантин, багато підприємств, установ та організацій, в тому числі й сервісні центри МВС, працювали в обмеженому режимі (без відвідувачів), Після того, як реєстраційні сервісні центри почали працювати та проводити державну перереєстрацію транспортних засобів, позивач звернулась в ТСЦ, де їй повідомили, що на автомобіль накладено арешт, а тому здійснити його перереєстрацію неможливо. У відповідності до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 - документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Частиною 8 Порядку встановлено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Тобто на думку позивача, у покупця (нового власника) є 10 діб, для того, щоб перереєструвати транспортний засіб, інакше він несе адміністративну відповідальність в порядку, передбаченому законодавством. В даному випадку на думку позивача, йде мова про реєстрацію транспортного засобу, а не права власності на нього. Таким чином, правова природа реєстрації транспортного засобу жодним чином не пов`язана з переходом права власності на нього. Здійснити перереєстрацію транспортного засобу в сервісному центрі у позивача не було можливості з об`єктивних незалежних причин. Таким чином, оскільки на дату укладення договору купівлі - продажу №11494 - 17 березня 2020 року - автомобіля Ореl Маrіvа, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , інформація про арешт на даний автомобіль у відповідній реєстраційній базі була відсутня, продавець не знав про існування даного арешту, оскільки не був про це повідомлений. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 04 березня 2020 року було накладено арешт на автомобіль марки Ореl Маrіvа, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Арешт був накладений з метою забезпечення виконання рішення суду. Однак, на час винесення судом ухвали про забезпечення позову, позовна заява до суду позивачем ще не була подана; ухвала про забезпечення позову виносилась без участі сторін, Відповідач, тобто, продавець за договором купівлі - продажу автомобіля не знав про існування такого арешту, а тому не існувало ніяких перешкод для укладення договору купівлі - продажу автомобіля. Лише 4 травня 2020 року було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, для забезпечення виконання якого і було накладено арешт на спірний автомобіль. Таким чином, купуючи даний автомобіль на думку позивача, вона не мала сумнівів що жодних обставин, які б вплинули на порушення її права власності. не існувало на той момент. Вказує на поліпшення стану автомобіля і його використання, як законного власника. Зважаючи на викладене позивач просить визнати за нею право власності\~на автомобіль\~марки Ореl\~Маrіvа,\~кузов № [NUMBER] ,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~придбаний мною\~на підставі\~Договору купівлі\~-\~продажу транспортного\~засобу №11494\~від 17.03.2020\~року. 2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 22 лютого 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено у спрощеному провадженні до судового розгляду на 12 квітня 2021 року. 29 липня 2021 року справу закінчено ухваленням рішення. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 17.03.2020 року позивач придбала через комісійний магазин ПП «Леон-Поділля» в [PERSON] автомобіль Ореl Маrіvа, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , на підставі договору купівлі продажу №11494. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 04 березня 2020 року було накладено арешт на автомобіль марки Ореl Маrіvа, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22 лютого 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 67529,75 грн., 333,02 грн. 3% річних. Суд вважає, що відповідач по вище зазначеній справі за допомогою даного позову позивача намагається ухилитися від повернення боргу та зареєструвати право власності за позивачем з порушенням встановленого порядку. Крім цього, представником позивача не представлено правовстановлюючих документів, які стали би підставою для виникнення, переходу чи припинення права власності на авто. 4.Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. Суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на транспортний засіб свідчать про те, що позивач не здійснював дій та не вживав заходів щодо реєстрації права власності на авто та цілеспрямовано в обхід зазначеного порядку, уникнувши вказаного механізму, звернувся до суду за захистом порушеного, не існуючого права. Зазначене свідчить про те, що вказані вимоги є передчасними в розумінні вимог ст.331 ЦК України та свідчать на неналежний спосіб захисту не існуючих прав. На підставі вищевикладеного суд вважає, що аргументи представника позивача про належність транспортного засобу позивачу є безпідставними і не обґрунтованими та не знайшли підтвердження у судовому засіданні. З наданих суду доказів представником позивача вбачається, що твердження позивача є надуманими та безпідставними тому, не беруться судом до уваги. Зважаючи, що судом не встановлено порушення прав позивача при набутті чи реєстрації права власності тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позову про визнання права власності. 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За змістом\~статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року\~(Конвенція) кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цією статтею\~також визначено певні гарантії прав приватних осіб у випадку втручання держави у їхні права. При розгляді справ національні суди України застосовують положення\~Конвенції\~та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права, що передбачено\~статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Згідно зі\~статтями 13,\~41 Конституції України\~держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Крім того, в Україні відносини, пов`язані із набуттям, зміною, припиненням права власності та його захистом, зокрема, регулюються\~Цивільним\~і\~Господарським кодексами України. Згідно з\~частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України\~(ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 цього Кодексу\~визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. До регламентованих\~ЦК України\~способів захисту права власності належать: - визнання права власності (стаття 392); - витребування майна із чужого незаконного володіння, у тому числі від добросовісного набувача (статті 387,\~388); усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391); - заборона вчинення дій, які порушують право власності, або вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (стаття 386); - визнання незаконним правового акта, що порушує права власника (стаття 393);- зобов`язання повернути потерпілому безпідставно набуте майно (статті 1212,\~1213) та інші. Вимонами ст..328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Традиційно підстави набуття права власності поділяють на первісні (набуття права власності вперше, незалежно від волі попередніх власників) і похідні (зміна власника). Практичне значення такого поділу полягає в тому, що розглядаючи спори про захист права власності, набутого у похідний спосіб, судам необхідно враховувати імовірність наявності прав на відповідне майно в інших осіб. Відповідно до норм\~ЦК України\~до первісних підстав набуття права власності належать набуття права на новостворене майно, у тому числі об`єкт будівництва (стаття 331), переробка речі (стаття 332), привласнення загальнодоступних дарів природи (стаття 333), набувальна давність (стаття 344) та інші. Найбільш поширеними похідними способами набуття права власності юридичними особами є набуття права власності на підставі правочинів (стаття 334) та у порядку правонаступництва (стаття 107). За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. 6.Судові витрати. Відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» позивач сплатив судовий збір, але так як в позові відмовлено, судові витрати по справі не компенсуються.

Outcome: dismissed