Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 22 вересня 2012 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , а [INFO] - [PERSON] . Позивач стверджувала, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей, а також не надає кошти на утримання позивача, яка не працює, оскільки здійснює догляд за молодшою донькою. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення малолітньою [PERSON] трьох років. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , проте він був повернутий судом без розгляду, оскільки відповідачем не надано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачеві. Також судом відповідно до положень ч. 9 ст. 83 ЦПК України не взято до уваги подані позивачем у судовому засіданні 28 серпня 2021 року докази, позаяк їх копії заздалегідь не були надіслані відповідачеві. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пояснила, що вона мешкає з колишнім чоловіком та їх дітьми [PERSON] , [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] зазначила, що відповідач оплачує послуги з утримання житла, витрати на харчування її та дітей, проте наполягала на стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання її та малолітніх [PERSON] , [PERSON] .. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що після розірвання шлюбу він продовжує проживати в одній квартирі з колишньою дружиною і їхніми дітьми, сторони справи ведуть спільне господарство. [PERSON] зазначив, що позивач ніколи не працювала і не працює, натомість він продовжує забезпечувати колишню дружину та дітей, оплачуючи комунальні послуги, купує харчі та все необхідне дітям, сплачує за навчання старшої доньки. З цих підстав [PERSON] просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. Заслухавши вступні слова сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. 22 вересня 2012 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований з відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1152 (а. с. 27). [INFO] позивача [PERSON] народила доньку [PERSON] , а [INFO] - доньку [PERSON] . Батьком дітей є відповідач у справі [PERSON] (а. с. 25, 26). На сьогодні шлюб між сторонами справи розірвано, однак вони продовжують і далі спільно проживати разом з дітьми у квартирі [ADDRESS] . За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У випадку, якщо обоє батьків проживають разом з дітьми, той з батьків, хто пред`явив позов про стягнення аліментів, повинен довести, що інший з батьків не надає утримання дітям або надає їх у розмірі, який є недостатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Судом установлено, що сторони справи разом з дітьми проживають у квартирі [ADDRESS] , позивач ніде не працює, натомість відповідає є фізичною особою - підприємцем, отримує дохід від підприємницької діяльності, оплачує комунальні послуги, купує харчі для себе, позивача та дітей, оплачує інші витрати на утримання дітей. Ці обставини визнала у судовому засіданні і сама позивач. У свою чергу позивач [PERSON] не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] не надає утримання дітям або надає їх у розмірі, який є недостатнім для забезпечення потреб малолітніх [PERSON] і [PERSON] , їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. За таких обставин на сьогодні відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дітей. Згідно з ч. ч. 2 і 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч ч. ч. 2 і 4 ст. 84 СК України право дружини на утримання виникає в разі проживання з нею дитини. Наявність умови - "дружина, з якою проживає дитина" - може мати місце і тоді, коли батьки, хоча і проживають в одному будинку (квартирі), не складають однієї сім`ї і реально дитина проживає лише з її матір`ю. Доказом цього факту може бути рішення суду, в якому буде встановлено, що дитина після розірвання шлюбу батьків залишається проживати з матір`ю. При вирішенні спору щодо права на утримання між сторонами, які перебувають у шлюбі, суд має виходити з того, хто з подружжя самостійно опікується дитиною. Зважаючи на те, що сторони справи продовжують проживати разом, відсутність рішення суду про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] і [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , не наданням позивачем доказів, що на сьогодні виключно вона опікується дітьми, зокрема молодшою донькою [PERSON] , підстави для стягнення з відповідача аліментів на її користь відсутні.

Outcome: dismissed