Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

02.06.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Посилаючись на те, що йому на праві власності належить будинок № [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 26.05. 1992 року. В цьому будинку також зареєстровано сина позивача [PERSON]. З 2009 року відповідач перестав проживати в будинку та став проживати окремо. Особистих речей відповідача у будинку нема. Таким чином він відсутній в будинку на протязі більше року. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації. У зв"язку з тим, що він порушує права позивача, просе визнати його таким, що втратив право користування вказаним будинком. Позивач в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином, заява про розгяд справи у його відсутність до суду не надійшла. За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, договір купівлі-продажу жилого будинку від 26.05. 1992 року , згідно якого позивач є власником будинку № [ADDRESS] (а.с.6), акт про не проживання відповідача за цією адресою з 2009 року (а.с.5) , вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення першкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при умові відсутності члена сім"ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] з 2009 року не користуються житлом -будинком № [ADDRESS], який належить на праві приватної власності позивачу а також не користуються до теперішнього часу, власних речей там не зберігає, обовязки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом. Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є підставою для зняття цих осіб з реєстрації.

Outcome: approved