Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь 83 216,46 грн. в якості компенсації за 1/2 частки набутого у шлюбі автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT 1781 (1999 року випуску). \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 03.06.2004 року по 13.11.2017 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] У цьому шлюбі у них народилося двоє дітей, син [PERSON], [INFO], та донька Злата, [INFO]. За час перебування у шлюбі , а саме 27 грудня 2016 року, відповідач набув у власність автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT В 5 1999 року випуску, який згідно ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. 18 липня 2017 року, ще до розірвання шлюбу, транспортний засіб було перереєстровано на матір відповідача [PERSON], про що [PERSON] дізналась вже після розірвання шлюбу. На думку позивача, середня ринкова вартість аналогічного автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT 1999 року випуску, відповідно до розрахунку вартості Міністерства економічного розвитку і торгівлі станом на 18.06.2018 року складає 166433,91 грн. 1/2 частина вартості цього автомобіля складає 83216, 46 грн. Позивач [PERSON] вважає своє право порушеним та просить стягнути з відповідача компенсацію за ? частки автомобіля у сумі 83216,46 грн. [PERSON] в судове засідання не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання направила заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позовних вимог просила відмовити з врахуванням аргументів, що викладені у відзиві від 06.08.2018 року. Дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити враховуючи наступне. Судом установлено, що з 03 червня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] та доньку Злату, що народилася 15 серпня 2013 року. Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13 листопада 2017 року шлюб між подружжям розірвано. За час шлюбу 27 грудня 2016 року сторонами було придбано автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 1871, 1999 року випуску, який був зареєстрований на ім'я [PERSON] \~ \~ \~ \~ 18 липня 2017 року [PERSON] було перереєстровано транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT 1781, 1999 року випуску на нового власника [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Установлено, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу, отже, є спільною сумісною власністю подружжя. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України). Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби. Вказане узгоджується із роз'ясненнями, наданими судам у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду із позовом про стягнення коштів від реалізації спільного сумісного майна подружжя, яке було відчужено одним із подружжя за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, позивач належним чином не спростував презумпцію, відповідно до якої при вчиненні правочину один із подружжя діє за згодою другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України) та в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України) і не надав суду будь-яких доказів того, що таке відчуження здійснено відповідачем саме проти її волі і не в інтересах сім'ї, що є його процесуальними обов'язками відповідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як передбачено ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи те, що відчуження автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT 1781, 1999 року випуску було здійснено в період перебування сторін у шлюбі, а позивачем не спростовані обставини, що гроші від його реалізації не були витрачені на утримання сім'ї, крім того, вказаний автомобіль відсутній у сторін в наявності та станом на момент розгляду справи не перебуває у їх власності, тому оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача компенсації за ? частину спільного автомобіля не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а позивачем не здобуто належних та допустимих доказів у підтвердження та обґрунтування позовних вимог тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed