Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила,\~що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В її квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Однак, [PERSON] , її син та відповідач по справі, не проживає в квартирі тривалий час (понад один рік) без поважних причин, не несе витрати на утримання житла, не сплачує комунальні платежі, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться, при цьому ніяких перешкод у користуванні приміщення йому не створюється. Факт реєстрації відповідача порушує моє право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію, оскільки в ній зареєстрований її син, який постійно проживає за кордоном. Вважала, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того він не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, а тому вона, як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.04.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 05.05.2021. 05.05.2021 судовий розгляд відкладено з причин нез`явлення відповідача та призначено нове судове засідання. 14.05.2021 позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. 03.06.2021 судовий розгляд відкладено з причин неналежного повідомлення відповідача та призначено нове судове засідання. 01.07.2021 учасники справи повторно на судовий розгляд не прибули. Відповідач [PERSON] ,\~не повідомив про причини повторного нез`явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторного нез`явлення відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, не надав будь-яких заяв, у тому числі відзиву, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) відповідно до частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач. Представник третьої особи - Слобожанський селищний голова Діхтяр Д. М. просив розглянути справу за відсутності представника Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право відповідача [PERSON] на користування житловим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS] . З копії технічного паспорту на квартиру, свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1997, виданого Зміївською ДРЕС, співвласниками квартири [ADDRESS] були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частини квартири. 15.09.2001 за № 1-1989 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 квартири після [PERSON] на ім`я [PERSON] ; 17.05.2009 [PERSON] на підставі договору дарування подарувала 2/3 частини квартири [PERSON] (а. с. 8, 39-40). З довідок Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 626 від 02.03.2021 та № 1689/02-22 від 29.03.2021, паспортів Серія МК № 485216 та Серія МК №\~746730 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , а також [PERSON] , [INFO] , з 15.07.1992 по теперішній час (а. с. 5, 10, 11, 16). З акта обстеження, складеного 16.03.2021 працівниками КП "Комунальник": юрисконсультом Новіковою\~Н.\~В.\~та начальником\~дільниці Господинько\~Н.\~М.,\~на підставі\~заяви [PERSON] \~від 16.03.2021\~р.\~в присутності\~свідків:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,вбачається, що [PERSON] на час обстеження не проживає за місцем реєстрації протягом року, особисті речі в квартирі відсутні, перепон в користуванні квартирою [PERSON] не чинить (а. с. 9). Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За змістом вказаних норм не передбачено можливість позбавлення права користування житловим приміщенням особи, яка є співвласником цього житлового приміщення і його право користуватися своє власністю є складовою правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Отже, позивачем безпідставно зазначено у позовній заяві, що вона є власником спірного житлового приміщення, а її позовна заява про визнання [PERSON] , який є власником 1/3 частки спірного житлового приміщення, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed