Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до [PERSON] про стягнення отриманих страхових платежів. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» вказувала, що [PERSON] обіймав посаду директора Товариства Одеського регіонального управління ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». Утім, після закриття відокремленого підрозділу та проведення інвентаризації матеріальних цінностей було виявлено, що по 782 укладеним за участю Одеського регіонального управління ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» полісам обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на рахунок ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не надійшли страхові платежі у загальному розмірі 448 835,13 гривень, що, на думку сторони позивача, є розміром заподіяної шкоди підприємству з вини [PERSON] , який у добровільному порядку відмовляється відшкодувати заподіяну шкоду, у зв`язку із чим представник позивача звернулась із даним позовом до суду. Представник [PERSON] надав відзив на позовну заяву, у якому особа просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», звертаючи увагу суду на те, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] було прийнято на посаду директора Товариства Одеського регіонального управління ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», не надано відповідного акту інвентаризації матеріальних цінностей, відповідних полісів, не надано доказів щодо привласнення [PERSON] страхових платежів. Будь-яких договорів щодо матеріальної відповідальності між ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та [PERSON] не укладалося. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» надав відповідь на відзив сторони відповідача, у якому звернув увагу суду, що на момент укладання відповідних полісів директором відокремленого підрозділу позивача був саме [PERSON] , уся інформація про укладання відповідних полісів є загальнодоступною, яку можна перевірити на відповідному сайті. Сторона звертає увагу, що бланки відповідних полісів були передані [PERSON] за актами прийому-передачі, однак, страхові платежі за цими конкретно полісами на рахунки ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за відповідний період не надходили. Представник ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» у відкрите судове засідання не з`явилась, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони позивача у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, але від представника особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, доходить наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 05 липні 2016 року Наглядовою Радою ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було ухвалено рішення про створення відокремленого підрозділу Товариства Одеського регіонального управління ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». Протоколом Наглядовою Радою ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» №209 від 05 липня 2016 на посаду директора зазначеного відокремленого підрозділу було обрано [PERSON] та затверджено Положення про відокремлений підрозділ. У матеріалах справи знаходяться акти прийму-передачі полісів ОСЦПВ від 17 січня 2017 року, 24 січня 2017 року, 31 січня 2017 року, 07 лютого 2017 року, 14 лютого 2017 року, 21 лютого 2017 року, 28 лютого 2017 року, 02 березня 2017 року, 08 березня 2017 року, 14 березня 2017 року, 20 березня 2017 року, 23 березня 2017 року, 28 березня 2017 року, 04 квітня 2017 року, 10 квітня 2017 року, 18 квітня 2017 року, 28 квітня 2017 року, 10 травня 2017 року, 15 травня 2017 року, 22 травня 2017 року, 29 травня 2017 року, 01 червня 2017 року, 06 червня 2017 року, 12 червня 2017 року, 19 червня 2017 року, 26 червня 2017 року, 06 липня 2017 року, підписані представником ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та [PERSON] , відповідно до якого, зокрема, [PERSON] отримував бланки полісів. Головним бухгалтером ПрАТ СК «ЮНІВЕС» [PERSON] складено довідку про відсутність страхових платежів за укладеними полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 грудня 2018 року. Але, представником позивача не надано до суду полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначених у вказаній довідці, чи їх належним чином засвідчених копій, на підтвердження укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів саме із відокремленим підрозділом ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» в особі [PERSON] . Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Належними та допустимими доказами, які можуть підтвердити надходження чи не надходження страхових платежів на рахунок ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за укладеними полісами обов`язкового страхування цивільно-правової транспортних засобів, тобто доказами на підтвердження розміру заподіяної підприємству, установі, організації шкоди, можуть бути відповідні данні бухгалтерського обліку, виписки по банківським рахункам ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», тощо, які стороною позивача не надано до суду. Так, згідно ст. 135-3 Кодексу законів про працю України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Суд не може погодитися з твердженням представника позивача про те, що подальше неперерахування страхових платежів на розрахунковий рахунок страховика, свідчить про порушення внутрішніх інструкцій ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», а також про привласнення таких коштів, так як це твердження є недоказаним та може розцінюватися не інакше як припущення, що є недопустимим. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на пункти 2.3.1, 2.3.10 Положення про Одеське регіональне управління ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», згідно із якими директор відокремленого підрозділу несе персональну відповідальність за своєчасне і належне виконання покладених на нього функцій і завдань, в тому числі щодо обсягів страхових платежів та дотримання внутрішніх положень (наказів, розпоряджень, регламентів) Товариства, зберігання та використання бланків договорів (полісів) страхування. Але, як зазначає представник відповідача, [PERSON] не було ознайомлено із цим положенням. Згідно із ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Представник позивача у даному випадку, посилаючись на норму ст. 130 КЗпП України, вважає, що [PERSON] , використовуючи відповідні поліси із порушенням його посадових обов`язків, заподіяв матеріальної шкоди позивачу. Однак, доказів навіть щодо того, що [PERSON] порушив свої посадові обов`язки суду не представлено. Слід зазначити, що згідно із ст. 135-1 Кодексу законів про працю України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно листа Мінпраці та соціальної політики України від 12 жовтня 2010 року №312/13/116-10 «Про матеріальну відповідальність» передбачений перелік посад і робіт з працівниками (що досягли 18-річного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей (далі - Перелік), затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24, і діє на території України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР". Посада директора Одеського регіонального управління ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не входить до Переліку посад працівників, з якими потрібно укладати договори про повну матеріальну відповідальність, тим більше, що у змісті Положення про Одеське регіональне управління ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», з яким як вище було зазначено відповідач не був ознайомлений, відсутні обов`язки, які б були безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 134 Кодексу законів про працю України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Відповідач за вказаними позивачем актами прийому-передачі отримав лише бланки полісів для оформлення полісів ОСЦПВ, тому у випадку доведеності позивачем втрати відповідачем цих бланків полісів, відповідач може нести матеріальну відповідальність в розмірі номінальної їх вартості. Так, суд зазначає, що стороною позивача не надано жодних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] було порушено його посадові обов`язки, будь які матеріали службового розслідування або матеріали дисциплінарного або кримінального провадження у матеріалах справи відсутні. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України). У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30). Таким чином, суд погоджується із стороною відповідача, що [PERSON] не порушував своїх посадових обов`язків, не привласнював будь-яких страхових платежів, сплачених за представленим суду переліком полісів, а тому не може нести матеріальну відповідальність у рамках заявленого позову. Доводи представника позивача у даному випадку не знайшли свого відображення у доказах, наданих до суду. Крім того, представник позивача не тільки не надала жодного належного чи допустимого доказу, яким би підтверджувалась обґрунтованість вимог, а й не зазначила жодної обставини, яка б свідчила би про протиправність чи незаконність дій [PERSON] , наприклад, щодо привласнення їм страхових платежів. Ураховуючи викладене та з огляду на встановлені судом фактичні обставини, суд не може погодитись із обґрунтованістю вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed