Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні горищем в житловому будинку № 13 а по вул. Мельника в с. Бережниця Калуського району шляхом знесення самовільно встановленої перегородки із плити ДВП на горищі житлового будинку; стягнути відповідача в його користь завдану моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що йому належало на праві приватної власності будинковолодіння по вул. Мельника, 13а в с. Бережниця Калуського району. Згодом його сестра, [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину будинковолодіння, і рішенням Калуського міськрайонного суду від 21.10.2010р. її позов було задоволено, та визнано за нею право власності на 1/2 будинковолодіння. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.10.2012 р. (частково зміненим рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 р.) було задоволено позов [PERSON] про реальний розподіл будинковолодіння, та даним рішенням суду визначено, які кімнати в житловому будинку належать позивачу, а які відповідачці [PERSON] Проте, в рішенні суду не було визначено те, яким чином сторони повинні користуватись горищем житлового будинку, яке є одним на цілий будинок. Оскільки на горищі (над виділеною йому частиною будинку) позивач зберігав свої особисті речі, то йому був потрібен доступ до горища, який він мав через вікно в горищі. Проте відповідачка не бажаючи пускати позивача на горище заблокувала вікно із середини металічним дротом, тим самим унеможливила йому доступ до горища та умисно створила перешкоди по користуванню горищем. У зв'язку із цим рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.05.2016р. (залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.08.2016р.) позов [PERSON] було задоволено та зобов'язано [PERSON] не чинити позивачу перешкоди в користуванні горищем житлового будинку. Оскільки, відповідачка добровільно виконати рішення суду не бажав, позивач подав у виконавчу службу виконавчий лист згідно даного рішення суду. Проте [PERSON] 17.11.2016р. без будь-якого погодження із позивачем, як із співвласником горища, самовільно встановила на горищі стіну з плити ДВП, тим самим розділивши горище на дві нерівні частини, більшу частину горища залишивши собі, а меншу позивачу. При цьому відповідачка такими діями перекрила позивачу доступ не тільки до частини горища, а й до димоходу (який є одним для цілого будинку), а також доступ до розподільчої коробки електропроводки, яка проходить по горищу будинку. Таким чином, відповідач фактично знову чинить позивачу перешкоди в користуванні горищем, що порушує його права. Окрім цього, такими діями відповідачки позивачу завдано ще й моральної шкоди, яка полягає в тому, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач три роки не може користуватися належним йому майном, що безперечно є стресовою ситуацією, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, не маючи доступу до горища, позивач не міг взяти з горища власні речі, які зберігались на горищі, зокрема запчастини до трактора, хоча вони були йому потрібні. Моральну шкоду оцінює в 5000 гривень. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Позивач наголосив, що йому належить на праві власності 1/2 частина будинковолодіння по вул. Мельника, 13а в с. Бережниця Калуського району. Згідно рішення органу місцевого самоврядування йому присвоєно окрему поштову адресу № 13, проте, окремо право власності на свою частину будинковолодіння він не зареєстрував. Порядок користування горищем над будинком рішенням суду не визначено, але він погоджується поділити горище навпіл. Проте відповідачка самовільно 17.11.2016 року встановила перегородку з ДВП, поділивши горище на 2 нерівні частини. Перегородка проходить над його кімнатою. Позивач наголосив, що він протягом 4 років не має можливості належним чином користуватися горищем, зокрема довший час не мав доступу до запчастин, які там зберігаються, а також до комина. Проте визнав, що відсутність доступу до комина не впливає на процес опалювання дров в пічці, оскільки тяга є. Зазначив, що діями відповідача йому завдана значна моральна шкода. Представник позивача пояснив, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.10.2012р. (частково зміненим рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012р.) між сторонами було поділено кімнати у житловому будинку по вул. Мельника, 13а в с. Бережниця Калуського району, а горище залишилось у спільному користуванні. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.05.2016р. встановлено право сторін спільно користуватися горищем. Позивач не давав згоди на поділ горища, відповідачка без жодного погодження із ним встановила перегородку. Враховуючи, що горище перебуває у спільній власності сторін, відповідач не мала жодного права самовільно розділяти горище. Крім того, за такого поділу у власності позивача залишається менша частина, чим порушено його право власності. Оскільки позивач практично з листопада 2013р. не має доступу до належного йому горища і не може користуватися майном, яке там знаходиться, представник позивача просить стягнути з відповідача 5000,00 грн. моральної шкоди. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала і заперечує щодо його задоволення з підстав викладених в запереченні. Зокрема зазначила, що вона дійсно без погодження із позивачем розмежувала горище над будинком по вул. Мельника, 13а в с. Бережниця Калуського району, шляхом встановлення перегородки із ДВП. Зазначила, що вона змушена була зробити перегородку, оскільки позивач через горище проникав до кімнат, які знаходяться в тій частині будинку, що їй належить. Оскільки, внаслідок реального розподілу будинку відповідачу належить більше кімнат, ніж позивачу, то їй належить і відповідна частина горища, яка знаходиться саме над її кімнатами. Відповідач наголосила, що перегородку встановила по розмежувальній стіні будинку. Розподільча коробка тільки перенаправляє електропроводку по будинку, ніякого втручання до електропроводки не має. Відповідач зазначила, що жодної моральної шкоди вона позивачу не завдавала, оскільки він може безперешкодно користуватися частиною горища над своєю частиною будинку. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Ухвалою суду визнано неповажною причину його неявки в судове засідання і вирішено проводити розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, таким чином, з'ясувавши фактичні її обставини, приходить до наступних висновків. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.10.2012 р. (а.с. 8-10), яке було частково змінено рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 р.у (а.с. 11-13) проведено реальний поділ будинковолодіння по вул. Мельника, 13«а» в с. Бережниця Калуського району та виділено [PERSON] і [PERSON] по 1/2 частині вказаного будинковолодіння. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 18-19, 65-66) вбачається, що за [PERSON] було зареєстровано право власності на 537/1000 частки будинковолодіння по вул. Мельника, 13«а» в с. Бережниця Калуського району. Рішенням виконавчого комітету Підмихайлівської сільської ради Калуського району № 4 від 31.01.2013 року належній [PERSON] на праві власності 1/2 частині домоволодіння було присвоєно окрему поштову адресу (а.с. 14 зворот). За змістом статей 186, 187, 380, 381 ЦК України горище є складовою частиною житлового будинку, яка призначена для його обслуговування і яка є приналежністю будинку. Отже, горище не являється самостійним об'єктом нерухомості. Виділенням за рішенням суду належної позивачеві частки будинку він набув право власності не тільки на зазначені у рішенні суду приміщення у житловому будинку, а також і відповідну частину горища, що є складовою частиною виділеного йому нерухомого майна. Встановлення окремим судовим рішенням права на складову частину горища відповідно до виділеної частини житлового будинку ст. 358 ЦК України не передбачено. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.05.2016 року (а.с. 14-15), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.08.2016р. (а.с. 16-17) зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні горищем в житловому будинку № 13 по вул. Мельника в с. Бережниця Калуського району Івано-Франківської області, шляхом відкриття вікна горища, яке знаходиться в боковій частині горища над належною [PERSON] частиною житлового будинку. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Суд звертає увагу, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.05.2016 року не визначено правового статусу горища. Помилковим є твердження представника позивача, що вказаним рішенням суду визначено, що горище перебуває у спільній власності сторін. Жодного висновку щодо статусу горища, як спільної власності, в даному рішенні суду не міститься. Натомість в рішенні Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.05.2016 року міститься висновок про зобовязання відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні горищем, яке саме знаходиться над його частиною домоволодіння (а.с. 15 зворот). Аналогічна обставина встановлена і ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.08.2016р. (а.с. 17). Суд не бере до уваги висновок старшого інспектора Калуського ВП ГУНП [PERSON] від 15.08.2016 року (а.с. 23) на підтвердження статусу горища як спільної власності, оскільки даний висновок складений зі слів сторін, не містить обєктивних даних, не має преюдиціального значення, а тому не може вважатися належним доказом. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право саме на ту частину горища, яка знаходиться над його частиною домоволодіння. З висновку старшого інспектора Калуського ВП ГУНП [PERSON] від 24.11.2016 року (а.с. 24) та в цілому матеріалів перевірки № 5148 (ЖЕО 8306 від 17.11.2016р., вх. 8120 від 14.11.2016р.) (а.с. 77-89), оригінали яких було оглянуту в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] на спірному горищі встановила картонну стіну. Дана обставина також визнається відповідачем. Згідно із вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що встановлена перегородка позбавляє позивача права користуватися належною йому частиною горища, яка знаходиться саме над його частиною будинковолодіння. Так, позивачем не надано суду жодних обєктивних доказів на підтвердження обставин, чи перегородка звужує частину горища, яка належить позивачу, зокрема обмірів горища. Також клопотань про витребування доказів, призначення експертиз, залучення спеціалістів стороною позивача не заявлялося. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що встановлення відповідачем перегородки створює позивачу перешкоди для користування належною йому частиною горища, яка знаходиться саме над його частиною будинковолодіння, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за недоведеністю. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В п. 5 цієї ж постанови Пленуму Верховний Суд України роз'яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача по встановленню перегородки на горищі. Також позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження несення позивачем будь-яких втрат немайнового характеру, які могли бути завдані внаслідок дій відповідача. Так, суд звертає увагу, що покликання позивача про відсутність доступу до особистих речей є голослівними, жодних обєктивних доказів суду не було надано. Також те, що комин знаходиться на частині горища відповідача не позбавляє позивача можливості отримати доступ до комина через дах будинку. Окрім того, позивач визнав, що відсутність доступу до комина не впливає на процес опалювання будинку, оскільки є тяга. За таких обставин вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають у звязку з безпідставністю. Отже, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного, ст. 23, 186, 187, 380, 381, 1167 ЦК України та

Outcome: dismissed