Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

09 липня 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідач - [PERSON] працював на ПВСП СТО «Карлссон» водієм на транспортному засобі марки РУТА 25, реєстраційний номер [NUMBER], який належить ПВСП СТО «Карлссон» на праві приватної власності. Виконуючи свої службові обов'язки, керуючи автобусом РУТА 25 реєстраційний номер [NUMBER], з вини Відповідача, 29.05.2012 року в м. Дніпропетровську на перехресті вулиць Г. Сталінграду та Інженерна сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автобуса РУТА 25 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] 27.03.2012 року між ПАТ «СК «Український страховий стандарт» та ПВСП СТО -«Карлссон» було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6891320, відповідно до якого ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» застраховано цивільно-правову відповідальність ПВСП СТО «Карлссон» пов'язану з експлуатацією автомобіля РУТА 25 реєстраційний номер [NUMBER]. 25.06.2012 року постраждала особа - [PERSON] звернулась до ПрАТ СК «Український страховий стандарт» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акту № 274-356ЦВ від 26.07.2012 року та заяви [PERSON], ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» виплатила страхове відшкодування шляхом перерахування коштів на рахунок [PERSON], зазначений нею у заяві, у розмірі 3200,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 9853 від 26.09.2012 року. Після виплати страхового відшкодування, ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПВСП СТО «Карлссон» про стягнення 3200,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу. 07.04.2014 року Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області даний позов був задоволений в повному обсязі, з ПВСП СТО «Карлссон» на користь ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» було вирішено стягнуио грошові кошти у розмірі 3200,00 грн. та 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору. На виконання даного Рішення 25.04.2014 року Господарським судом Дніпропетровської області було видано Наказ про примусове виконання рішення. На підставі даного Назазу, 06.06.2014 року Ленінським ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження про що було винесено відповідну Постанову та було накладено арешт на все майно ПВСП СТО «Карлссон» та оголошено заборону на його відчуження та накладено арешт на розрахункові рахунки боржника. В зв'язку з тим, що дані Постанови, винесені Ленінським ВДВС, ПВСП «Карлссон» втримало вже після спливу строку для самостійного виконання вимог виконавчого документу, Позивачу довелось додатково сплатити виконавчий збір у сумі 502,70 грн., що складає 10% від суми боргу та витрати на проведення виконавчих дій у сумі 51,44 грн. Таким чином, загальна сума, яка була сплачена ПВСП СТО «Карлссон» складає 5581,14 грн. Просили: стягнути з [PERSON] на користь ПВСП СТО «Карлссон» матеріальну шкоду в розмірі 5581,14 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 243,60 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити у повному обсязі. Посилалась на обставини викладені у позові. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив що на цьому підприємстві працював не офіційного працевлаштування. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, 29.05.2012 року в м. Дніпропетровську на перехресті вулиць Г. Сталінграду та Інженерна сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автобуса РУТА 25 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Відповідно до довідки ДАІ № 9012965 від 10.07.2012 року, ДТП сталась з вини [PERSON], який керуючи автобусом РУТА 25 реєстраційний номер [NUMBER], порушив вимоги 10.1, 2.10 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем ВАЗ 2110 реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] 18.07.2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська винесено Постанову у справі № 401/7197/12 (3/401/2780/12), згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а саме порушені ст. 122-4, 124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафів у розмірі 400,00 грн. та у розмірі 306,00 грн. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організація їх працівниками» від 29.12.1992 №14, за вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров'ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.) відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Як роз'яснено у підпункті 2 п. 8 Постанови № 6 від 27 березня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами, з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлені межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Статтею 132 КЗпПУ передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середньомісячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві, зокрема, ст. 134 КЗпПУ. Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки повної матеріальної відповідальності згідно до яких працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків. Обставин, передбачених ст. 134 КЗпПУ, при яких працівник несе повну матеріальну відповідальність, по даній справі не встановлено, в момент вчинення ДТП відповідач не перебував у трудових відносинах з підприємством позивача, протилежного суду не доведено, договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами не укладався. З огляду на вищевикладене, суд вважає що в задоволенні позовних вимог Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «КАРЛССОН» до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної підприємству працівником слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. понесені ПВСП СТО «Карлссон» віднести за рахунок вказаного підприємства. Враховуючи роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", Постановою Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (із змінами та доповненнями), ст. 68 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями), ст. ст. 132, 134, 135 КЗпПУ, ст. ст. 10, 11 60, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed