Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

У січні 2020 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 31.01.2018, зареєстрований в реєстрі за № 136, про стягнення з [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2007 року, за змістом якого пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] , та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у загальній сумі 643 600 (шістсот сорок три тисячі шістсот) гривень 95 коп. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що приватним нотаріусом Бондар І.М. 31.01.2018 вчинено виконавчий напис, за змістом якого пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» у розмірі: заборгованість за кредитом - 47394,34 грн; заборгованість за відсотками -172557,26 грн; комісія 10000 грн.; пеня - 383239,78 грн; штраф -30409,57 грн, а всього 643 600,95 грн. Строк, за який проводиться стягнення - десять років, п`ять місяців та двадцять сім днів- з 11.06.2007 по 08.12.2018. Вважає, що вказаний виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне. Позивачка отримала від приватного виконавця Гречин Н.В. повідомлення про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису. Відповідна інформація міститься також в Єдиному реєстрі боржників. З виконавчого напису вбачається, що під час його вчинення нотаріусом не було дотримано вимог чинного законодавства, зокрема вимог ст. ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат". Так, безспірною заборгованістю є така заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована, тощо. При вчиненні виконавчого напису нотаріус взяв до уваги розрахунок заборгованості, що був підготовлений працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не може бути доказом безспірності грошових вимог. Крім того, розрахунок заборгованості з позивачем ніхто не погоджував та навіть не повідомляв про наявність відповідної заборгованості. Документом, що підтверджував би такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Позивач не отримував повідомлення-вимогу про врегулювання спору в досудовому порядку (про сплату заборгованості) ні від банку, ні від нотаріуса. Пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Таких повідомлень до позивача не надходило. Крім того, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Виходячи із суті іпотеки, як похідного зобов`язання від кредитного правочину, кредитні відносини виникли не пізніше 12.06.2007. Оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Зазначає, що документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису між позивачем та відповідачем існує спір (неузгодженість) щодо розміру цієї заборгованості. Позивач не вважає суму 643600,95 грн. безспірною, навпаки, така сума не базується на належних та законних розрахунках. Крім того, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність втсановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, Закону України «Про нотаріат» і на підставі документів, наданих відповідачем приватному нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна направила до суду пояснення по суті позовних вимог, у яких просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] та справу розглянути у її відсутність. У своїх поясненнях зазначила, що «безспірність» в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумується) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ (надалі - Перелік) - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин. Вимогами законодавства наведений вичерпний перелік документів, які обумовлюють можливість вчинення виконавчого напису, якими є оригінал договору іпотеки та виписка по рахунку боржника та які були надані нотаріусу банком разом із відповідною заявою, а витребувати будь-які інші докази, будь-то згода боржника або документи первинного бухгалтерського обліку, в даному випадку законодавство нотаріуса не зобов`язує. Згідно пп. 3.2 п. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом №296/5 від 22.02.2012 року Міністерства Юстиції України (далі- Порядок), безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, з подальшими змінами, затверджений Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі-Перелік). Розділом Переліку «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» передбачено, що для одержання виконавчого напису на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згадані вище документи, які є підставою для вчинення виконавчого напису, були надані нотаріусу стягувачем - Комерційним банком «Приватбанк», та містяться у відповідній справі, а отже, виконавчий напис був вчинений за наявністю всіх передбачених документів, тобто з суворим дотриманням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та вищенаведеного Порядку щодо безспірності заборгованості. Щодо пропущення строку давності зазначила наступне. Так, згідно підпунктів 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, а строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За своєю правовою природою ці строки, передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат», не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав, в той час, як згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися саме до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином, згадані вище строки обчислюються не за правилами обчислення строків позовної давності, а за правилами, викладеними в ст. 88 Закону України «Про нотаріат». В даному випадку терміном, з якого має обчислюватися згаданий вище строк, є дата направлення боржнику вимоги про усунення порушень, виходячи з наступного. В даному випадку, в кредитному договорі не передбачений строк його дії, тобто він укладений на невизначений час. Отже, сторони мають здійснити свої права та обов`язки за згаданим вище договором в будь який час. Таким чином, в разі, якщо договір, на підставі якого був вчинений виконавчий напис, був укладений на невизначений строк, як в даному випадку, в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі - й право на примусове стягнення боргу - у будь який час, та це право виникає в нього кожного наступного дня протягом дії договору. У вказаному вище випадку це право кредитора виникає незалежно від строку виконання зобов`язання, передбаченого договором, яке не треба плутати із строком дії договору. Отже, в разі визначення у відповідному договорі строку його дії, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у підпунктах 3.1, 3.3 та 3.4 пункту З глави 16 розділу II Порядку з моменту закінчення строку дії договору. В разі, якщо строк дії договору не визначено, тобто якщо договір був укладений на невизначений строк - з моменту настання права вимоги, тобто направлення боржнику вимоги про усунення порушень, копія якої разом з описом вкладення та квитанцією про оплату послуг поштового зв`язку, надана нотаріусу. Правова позиція щодо позовних вимог, викладена вище, відображена у Висновку науково-правової експертизи з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і суб`єктного складу справи щодо його оскарження в суді, виконаного Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України №126/581 від 12.12.2016 року, який третя особа долучила до письмового пояснення. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв про розгляд справи за його відсутності, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна, у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та третьої особи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 червня 2007 року між позивачкою [PERSON] та ЗАТ «КБ « ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК») був укладений кредитний договір № РLP0GA00000091 (а.с.38-41). Відповідно до договору позивач отримала у кредит кошти у розмірі 5000 грн із спалатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до графіку погашення кредиту, який викладений у додатку №1 до договору, позивач зобов`язувалася сплачувати щомісячно на погашення заборгованості 783,41 грн з кінцевим платежем погашення боргу 09.06.2017. 12 червня 2007 року [PERSON] та ЗАТ «КБ « ПРИВАТБАНК» в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором укладено договор іпотеки, в силу якого іпотеко держатель ЗАТ «КБ « ПРИВАТБАНК» має право в разі невиконання іпотекодавцем [PERSON] зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки, яким є житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка, що знаходяться в [ADDRESS] (а.с.42-43). Згідно письмового повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19.12.2017 загальна сума заборгованості позивача за кредитним договором станом на 08.12.2017 склала 644100,95 грн (а.с.46,49). Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 31.01.2018, на підставі ст.87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», було вчинено виконавчий напис, за змістом якого пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» у розмірі: заборгованість за кредитом - 47394,34 грн.; заборгованість за відсотками -172557,26 грн; комісія 10000 грн.; пеня - 383239,78 грн; штраф -30409,57 грн., а всього 643600,95 грн. Строк, за який проводиться стягнення - десять років, п`ять місяців та двадцять сім днів- з 11.06.2007 по 08.12.2018 (а.с.9). Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17, який також знайшов своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій зазначено, що Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. ПАТ КБ «ПриватБанк» для вчинення виконавчого напису було надано нотаріусу: оригінали кредитної угоди від 11.06.2007 та нотаріально посвідчений договір іпотеки від 12.06.2007, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача, письмові вимоги позичальнику про усунення порушень за кредитним договором, оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання (а.с.38-51). Натомість, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, штрафу та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Крім того, сума боргу, яка зазначена у цій виписці, не відповідає сумі боргу, зазначеній у виконавчому написі нотаріуса. Таким чином, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал кредитного та іпотечного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. Крім того, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Таких письмових повідомлень про отримання боржником письмової вимоги стягувача нотаріусом не надано. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, шляхом надіслання стягувачем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису було порушено вимоги, визначені Порядом вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку. При цьому, у зв`язку з порушенням порядку направлення вимоги боржнику, у нотаріуса були відсутні підстави вважати заборгованість безспірною. Суд не бере до уваги наданий нотаріусом висновок науково-правової експертизи з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і субєктного складу справи щодо його оскарження в суді, виконаного Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України № 126/581 від 12.12.2016, оскільки відповідно до положень ст. 114 ЦПК України, учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права лише щодо застосування аналогії закону чи аналогії права або лише щодо змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про іпотеку». При цьому стаття 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначила необхідність додержання певних формальних умов щодо повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору. Як видно з оскаржуваного виконавчого напису, його вчинено нотаріусом на підставі пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ 29.06.1999 №1172, проте він мав би вчинятись на підставі пункту 1-1 зазначеного Переліку. З`ясовуючи питання про строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, необхідно врахувати, що згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу, що не було зроблено банком у своїй заяві до нотаріуса. Письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором була направлена позивачу 19.12.2017, після спливу трирічного строку з моменту виникнення права банку на пред`явлення вимоги щодо повернення кредитних коштів по платежам, які підлягали сплаті позичальником до 25.11.2014. Крім того, банк та приватний нотаріус не взяли до уваги те, що пеня нарахована поза межами встановлених законом строків. З наданих нотаріусом матеріалів слідує, що приватний нотаріус Бондар І.М. вчинила виконавчий напис 31 січня 2018 року за період з 11.06.2007 по 08.12.2018, тобто більш як за 10 років, а отже з порушенням строків позовної давності, що є також підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (постанова Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 307/2403/16-ц). Враховуючи викладене, зокрема ті обставини, що заборгованість по кредиту має спірний характер, а відтак, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 31.01.2018, зареєстрований в реєстрі за № 136, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2007 року, за змістом якого пропонується звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] , та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» у загальній сумі 643 600 (шістсот сорок три тисячі шістсот) гривень 95 коп, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України з відповідача ПАТ «КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути на користь позивача 843,80 гривень у повернення сплаченого судового збору та на користь держави 5 592,21 грн недоплаченого при подачі позивачем суми судового збору.

Outcome: approved