Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до МКП «Основаніє» третя особа територіальна громада в особі Запорізької міської ради про зобов'язання укласти договір найму. У процесі розгляду справи за клопотанням позивача ухвалою суду від 30.01.2014 року до участі у справі залучено співвідповідача районну адміністрацію по Орджонікідзевському районі Запорізької міської ради. У позовній заяві позивач зазначала, що вона зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS]. Основним квартиронаймачем був [PERSON], [INFO], який помер у [INFO]. У квартирі проживала його дружина, баба позивача [PERSON], [INFO], яка померла у [INFO], а також [PERSON], [INFO], яка рішенням суду 17.01.2012 року була знята з реєстраційного обліку. Також вказала, що проживала та навчалася у школі-інтернаті, 10.08.2004 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. З листопада 2009 року почала сплачувати комунальні послуги. У березні 2012 року вона звернулася до КП «ВРЕЖО № 1» з проханням укласти договір найму, але було поставлено умову, що це можливо тільки після погашення заборгованості. Також зверталася до Орджонікідзевської районної адміністрації м. Запоріжжя з приводу зміни договору-найму житлового приміщення, але було відмовлено, так як нібито є заборгованість за житлово- комунальні послуги. Доводи про те, що ці борги не її, а вони утворилися за роки, коли вона була ще неповнолітньою, навчалася в школі та ніде не працювала, а тому не має нести матеріальну відповідальність за ці борги залишилися без уваги. КП ВРЕЖО № 1 зверталося до суду про стягнення боргу за комунальні послуги в розмірі 14 247,84 грн. Ухвалою від 14 липня 2012 року судовий наказ скасований і позивачу було рекомендовано звернутися до суду в порядку позовного провадження, але позивач до суду не звертався. Посилаючись на вимоги ст.ст. 61,64,106 ЖК України просила суд зобов'язати районну адміністрацію по Орджонікідзевському району Запорізької міської ради змінити договір найму шляхом укладання з [PERSON] договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] у зв'язку зі смертю іншого квартиронаймача [PERSON]. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов у повному обсязі, окрім іншого посилаючись і на норми ст. 824 ЦК України, просили суд позов задовольнити на викладених у ньому підставах. Представник відповідача райадміністрації по Орджонікідзевському району ЗМР заперечував проти позову, посилаючись на ті обставини, що позивачем не доведено факту спільного проживання з наймачем на момент його життя та враховуючи недоведеність факту того, що позивач є членом сім'ї наймача позов на підставі ст. 106 ЖК України задоволенню не підлягає. Крім того, позивачу не відмовлялося у зміні договору найму, і лише запропоновано надати документи які підтверджують статус позивача. Представник відповідача МКП «Основаніє» проти позову заперечує з підстав недоведеності того факту, що позивач є членом сім'ї наймача і з тим підстав, що є неналежним відповідачем. Третя особа у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не сповістив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надав. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалась на положення статей 61, 64, 106 ЖК України. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст..ст. 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім"я якого виданий ордер. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати у займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. За змістом цієї статті заміна одного наймача іншим можлива за умов: пред'явлення повнолітнім членом сім'ї наймача відповідної вимоги до наймодавця про визнання його наймачем по раніше укладеному договору найму замість початкового наймача; згоди наймача й інших проживаючих із ним повнолітніх членів сім'ї на визнання члена сім'ї наймачем. Таке ж право належить у випадку смерті наймача будь-якому з членів сім'ї померлого. Виникаючі суперечки в зв'язку з визнанням члена сім'ї наймачем вирішуються в судовому порядку. Частиною 2 ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. До таких осіб належать не тільки родичі наймача та його дружини, а й особа, з якою наймач фактично перебуває у шлюбних відносинах, опікуни, утриманці наймача тощо. Зазначені особи можуть бути віднесені до членів сім'ї наймача за умови, якщо вони не тільки обов'язково проживають разом з наймачем, а й ведуть з ним спільне господарство, наявність родинних зв'язків при цьому не обов'язкова. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Згідно з абз.2 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. На підставі наданих сторонами доказів судом встановлені наступні обставини. Матеріали справи свідчать, що квартира [ADDRESS] не приватизована та відноситься до комунальної власності. Правовідносини по користуванню жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду врегульовані главою 2 розділу III Житлового Кодексу України. Згідно довідки МКП «Основаніє» від 27.06.2012 року за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], були зареєстровані [PERSON], помер [INFO], [PERSON], померла [INFO], [PERSON] вибула 17.01.2012 року, [PERSON], [PERSON] вибули (а.с. 19). Відповідно до поквартирної картки та особового рахунку по квартирі [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Згідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 23.09.1977 року уклали шлюб, спільне прізвище подружжя [PERSON]. (а.с. 41). Відповідно до актового запису про смерть [PERSON] помер [INFO](а.с. 76). Згідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] є матір'ю [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 12 травня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, спільне прізвище подружжя [PERSON]. (а.с.40). З матеріалів справи, зокрема паспорта позивача видно, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 10 серпня 2004 року (а.с.21зв.). Згідно з поквартирної картки [PERSON] двічі зареєстрована у вказаній квартирі, при цьому друга примітка з датою реєстрації містить креслення не завірені підписом уповноваженої особи. В засіданні суду [PERSON] пояснила, що була прописана в квартирі з народження, але під час перебування у школі-інтернаті її було виписано з квартири і після повернення з інтернату було анульовано скасування реєстрації і вона знов прописалася у квартирі 10.08.2004 року та стала постійно проживати в спірній квартирі. Проте, такі доводи позивача [PERSON] не підтверджені будь-якими належними та допустимим доказами. При цьому у відповідності до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заочним рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2011 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована у [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована у квартирі, проте фактично нею не користується з серпня 2007 року. Вказаним рішенням суду позов [PERSON] задоволено частково. Визнано [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Стягнуто судові витрати. В частині вимог про зобов'язання зняти з реєстраційного обліку [PERSON] відмовлено. Відповідно до бухгалтерської довідки від 30.01.2014 року №1286/05 житловий будинок [ADDRESS] перебуває на балансі МКП «Основаніє». Згідно до відповіді КП ВРЕЖО №1 від 16.03.2012 року по вказаній квартирі наявна заборгованість станом на 01.03.2012 року 14194,79 грн. Відповідно до копій квитанцій [PERSON] сплачувала комунальні послуги за утримання квартири з лише з травня 2013 року по листопад 2013 року (а.с.7-13). Як встановлено судом і не заперечується сторонами [PERSON] не перебуває з [PERSON] у родинних стосунках, вона є онукою дружини наймача. [PERSON] не надано ніяких доказів, що вона в установленому законом порядку поселялася на спірну жилу площу. При цьому судом враховується, що проживання [PERSON] у спірній квартирі носило періодичний характер, зважаючи на її власні пояснення про проживання у інтернаті та реєстрацію проживання у квартирі з 2004 року. Навпаки, незважаючи на положення ст.60 ЦПК України позивач під час судового розгляду намагався перекласти саме на відповідачів обов'язок доказування, при цьому не надаючи суду жодного належного доказу на підтвердження своїх вимог та не посилаючись на підстави звільнення від доказування. Лише на вимогу суду у судовому засіданні були надані свідоцтва про народження, по квартирні картки та інші документи. Невиконання позивачем вимог ст. 60 ЦПК позбавляє суд можливості належним чином перевірити кому та який ордер був виданий на отримання даного житла; в якості кого, коли вселилася у спірне житло позивач, з огляду на положення ст. 64,65 ЖК України тощо. Також слід зазначити, що по квартирній платі та комунальним послугам на час ухвалення судового рішення існувала заборгованість (довідка на [PERSON] -14556,52 грн.), при цьому така плата нараховувалась лише на одну особу, доказів оплати комунальних послуг позивачкою було надано лише за період з травня 2013 року по листопад 2013 року і належних доказів проживання позивача у спірній квартирі і також період проживання не надано. Згідно з Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року № 6-60цс12 "…у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК ). Також, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у даній постанові також зазначає, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Виходячи із положень ст. 64 ЖК України членами сім'ї наймача можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки родичі наймача та його дружини, а й особа, з якою наймач фактично перебуває у шлюбних відносинах, опікуни, утриманці наймача тощо. Зазначені особи можуть бути віднесені до членів сім'ї наймача за умови, якщо вони не тільки обов'язково проживають разом з наймачем, а й ведуть з ним спільне господарство, наявність родинних зв'язків при цьому не обов'язкова. У матеріалах справи відсутні і не здобуті на клопотання сторін судом будь-які інші докази про те, що позивач проживав разом з наймачем [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] і відповідно до заявлених підстав позову: ст.ст. 64, 106 ЖК України має право на визнання його наймачем вказаної квартири замість попереднього наймача. Доводи представника позивача про те, що суд мав би керуватись ст. 824 ЦК України щодо заміни наймача у договорі найму житла, теж безпідставні, оскільки вимоги, викладені в коментованій статті, виходячи зі змісту ст. 810 ЦК України, не розповсюджуються на житло, що є об'єктом права державної або комунальної власності. Спірна ж квартира відноситься, якраз, до комунальної власності, оскільки нині покійним наймачем не приватизовувалася. Окрім того, суд прийшов до висновку, що після смерті квартиронаймача - [PERSON] право на визнання наймачем за договором найму квартири виникло у всіх повнолітніх членів сім'ї померлого, які проживали з ним. Зміна договору найму була можлива за їх спільної згоди. Отже, існує спеціально визначена Законом процедура на укладення чи зміну договору найму жилого приміщення. У випадку відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму, спір може бути вирішено в судовому порядку. Вирішуючи спір судом також береться до уваги, що рішення про відмову в зміні договору найму районною державною адміністрацією по Орджонікідзевському району Запорізької міської ради не приймалось, районною адміністрацією також не відмовлено позивачу у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму і позивачу запропоновано подати певні документи для вирішення даного питання (а.с.78). До того ж, позивач, порушуючи питання про зміну умов договору найму житлового приміщення на підставі ст. 106 ЖК України, не врахувала, що вона як онука дружини наймача не входить до визначеного ч. 2 ст. 64 ЖК переліку осіб, які безспірно є членами сім'ї наймача; позовні вимоги про визнання її членом сім'ї наймача або вимогу про визнання за нею права на користування спірним житловим приміщенням позивач не заявляла. Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. В процесі розгляду справи, судом на виконання вимог ч.1 ст.10 ЦПК України, позивачу були роз'яснені її процесуальні права та обов'язки, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило і протягом судового розгляду справи він не подавав до суду в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 31 ЦПК України. Стаття 31 ЦПК України закріплює принцип процесуальної рівноправності сторін, сутність якого полягає в тому, що сторони у цивільному процесі наділяються рівними можливостями щодо відстоювання своєї позиції в цивільній справі. Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК, особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб. З огляду на наведене та враховуючи, що позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, як цього вимагає ст.60 ЦПК України, не надав належних й допустимих доказів обґрунтованості позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача районної адміністрації слід залишити без задоволення. Вимоги ж до відповідача МКП «Основаніє» підлягають залишенню без задоволення, так як позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки до компетенції цього відповідача не належить питання зміни договору найму житлового приміщення. У відповідності до ст..88 ЦПК України, стягненню не підлягають і судові витрати.

Outcome: dismissed