Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить вилучити у відповідача та передати в заклад банку предмет застави - автомобіль VOLKSWAGEN, модель Touareg, 2004 року випуску, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який на праві власності належить відповідачу, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30 квітня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір №K3R0AE00000003, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 23189,18 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.04.2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав у заставу належний йому на праві власності автомобіль VOLKSWAGEN, модель Touareg, 2004 року випуску, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши обумовлену договором суму кредиту. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором щодо погашення суми кредиту та сплати нарахованих відсотків не виконує, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави. За посиланням представника позивача, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2012 року вирішено звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу належного відповідачу на праві власності автомобіля банком. Крім того, в позовній заяві представник позивача вказує, що договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобов'язань за кредитним договором або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. Проте відповідач зобов'язання за кредитно-заставним договором не виконує, предмет застави в заклад банку не передає. На підставі викладеного позивач просить вилучити у відповідача та передати в заклад банку вказаний автомобіль, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 30 квітня 2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір №K3R0AE00000003, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 23189,18 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.04.2013 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором відповідач надав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль VOLKSWAGEN, модель Touareg, 2004 року випуску, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 6.4.5 договору позичальник має право користуватися предметом застави у відповідності з умовами договору за його цільовим призначенням. Пунктом 13.2 договору передбачено наступні позасудові способи звернення стягнення на предмет застави: передача предмета застави у власність банку для задоволення і погашення забезпечених вимог, продаж предмета застави банком третій особі у відповідності з вимогами законодавства України, звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса (у випадку нотаріального посвідчення договору), будь-яка інша процедура, дозволена законодавством України. Згідно п. 13.3.1 якщо банк обрав такий спосіб позасудового звернення як продаж предмета застави третій особі, то позичальник зобов'язаний в 30-денний строк з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт знайти покупця на предмет застави та, у випадку згоди банку сприяти в укладанні договору купівлі-продажу за вартістю не нижчою усієї суми грошових зобов'язань позичальника за договором (у тому числі за наданим кредитом, процентами, неустойкою та іншими платежами). Позичальник надає банку письмове повідомлення з вказівкою усіх необхідних реквізитів покупця. У разі неможливості продажу предмета застави за такою вартістю позичальник повинен негайно надати інше ліквідне майно, яке не обтяжене правами третіх осіб, за згодою банку в заставу/заклад до повного виконання зобов'язань за договором. Відповідно до п. 13.3.2, 13.3.3 договір купівлі-продажу предмета застави укладається банком від імені позичальника. Під час звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку, позичальник уповноважує банк на його власний розсуд від імені позичальника здійснювати будь-які дії, необхідні для відчуження, зняття з обліку, реєстрації предмету застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до ст. 24 Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Згідно ст. 25 Закону якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. З заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2012 року (справа №2/0417/5484/2012) вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №K3R0AE00000003 від 30 квітня 2008 року здійснити вилучення та звернути стягнення на предмет застави - вищезазначений автомобіль, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу автомобіля банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Розглянувши вказані позовні вимоги суд прийшов до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки вимоги щодо укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, протирічать нормам Закону України «Про заставу» щодо процедури звернення стягнення на заставлене майно та прийняв рішення, яким звернув стягнення на вказаний автомобіль для задоволення грошових вимог банку за кредитно-заставним договором №K3R0AE00000003 від 30 квітня 2008 року в розмірі 600710 грн. 17 коп. В задоволенні позову в іншій частині рішенням суду відмовлено. Таким чином, банк визначився зі способом захисту свого порушеного права, зокрема, обрав такий спосіб, як звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду. Тому реалізація предмета застави, на який рішенням суду звернуто стягнення, відповідно до вищенаведених норм закону, має здійснюватися на підставі виконавчого листа суду державним виконавцем шляхом продажу автомобіля на публічних торгах. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про вилучення у відповідача та передачу банку в заклад вказаного автомобіля. Крім того, відповідно до ст. 44 Закону України «Про заставу» заклад - це застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя. Згідно умов кредитно-заставного договору автомобіль, що є предметом застави, не передається відповідачем у володіння банку, а залишається у користуванні відповідача. Посилання представника банку у позові та в своїх поясненнях на те, що вищезазначеним рішенням суду звернуто стягнення на предмет застави шляхом надання банку права продажу автомобіля іншій особі, не відповідають дійсності та спростовуються змістом мотивувальної та резолютивної частини рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2012 року.

Outcome: dismissed