Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі №709256, укладений 15.10.2013 року між ним та ТзОВ «Авто-Просто», стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 22806,15 грн., сплачені на виконання договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару. Вимоги, з урахуванням пояснень представника позивача від 28.10.2016 року, обґрунтовані тим, що у 2013 року він знайшов оголошення про продаж автомобілів на вигідних умовах. Представник ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Просто» повідомила, що автомобіль він зможе отримати через тиждень. Для того, щоб отримати автомобіль, йому потрібно укласти договір та за його умовами сплачувати щомісячні платежі приблизно 900 грн. протягом 5 років. 15.10.2013 року, після сплати перших внесків, він уклав договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. В день укладення договору представник відповідача йому повідомила, що автомобіль він зможе отримати цього ж дня, йому потрібно оплатити кошти згідно наданого рахунку та укласти договір. У день укладення оспорюваного договору автомобіль він не отримав. Наступного дня він поїхав до представника відповідача з вимогою про передачу автомобіля, однак йому було повідомлено, що немає автомобіля з кольором, який він вибрав. Так продовжувалось кілька разів протягом двох років. За час дії договору ним було сплачено 22806,15 грн. Оскільки довгий час автомобіль відповідач не надав, він припинив вносити кошти. 16.02.2015 р. йому повідомили, що право на отримання автомобіля анульовано і його усунуто від участі у трьох асигнаційних актах. Він неодноразово звертався із заявами до відповідача з вимогами повернути кошти, однак йому повідомили, що поверненню підлягають лише періодичні платежі і термін їх повернення не може перевищувати двох років. Вважає, що відповідач його обманув, оскільки перед укладенням договору йому повідомили інші умови договору, зокрема, про термін передачі автомобіля та умови його передачі. Крім того, у спірному договорі відсутня обовязкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета договору. Зазначив, що у договорі відсутні санкції за несвоєчасну передачу автомобіля, не передбачено право учасника відмовитись від збільшеної ціни автомобіля, учасник договору лише має право розірвати договір на невигідних для себе умовах. Вказані обставини вважає істотним порушенням принципу справедливості та добросовісності, що поставили його у невигідні фінансові умови. Зазначає, що визначення предмету договору не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмета договору відповідно до ДСТУ, класифікаторів технічних умов тощо. У письмовому запереченні на позов від 01.09.2016 року представник відповідача, посилаючись на правомірність його дій у відносинах із позивачем, просив відмовити у задоволенні позову. При цьому просив розгляд справи проводити без його участі. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві та поясненнях від 28.10.2016 року. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його братом. У 2013 році вони з позивачем їздили у м. Львів, щоб забрати автомобіль. Представник відповідача сказала брату. щоб той оплатив кошти, після чого буде укладено договір і передано йому автомобіль. В день укладення договору автомобіль не видали. [PERSON] три дні вони знову приїхали до відповідача, проте й цього разу автомобіль позивачеві не був виданий з тієї причини, що немає відповідного кольору. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідка, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Установлено, що 15.10.2013 року між позивачем та ТзОВ «Авто Просто» був укладений договір № 709256 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі з додатками до договору № 1 та № 2. Згідно додатку № 1 до договору позивач отримав право на придбання автомобіля марки ЗАЗ моделі Сенс вартістю 57\~900,00 грн. На виконання умов договору позивач сплатив вступний внесок та щомісячні платежі у загальній сумі 22806,15 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанції та визнано сторонами у справі. Згідно копії повідомлення ТзОВ «Авто Просто» від 16.02.2015 року, адресованого позивачеві, останнього повідомлено, що він не виконав умови угоди №709256, а саме ст.5, п.п. 5.5, ст.8, п.8.2 «Правил функціонування системи придбання в групах [PERSON]». Згідно ст.13 п.13.8 зазначених правил право на отримання автомобіля анульовано, позивача усунуто від участі у трьох наступних асигнаційних актах. Відповідно до копії повідомлення ТзОВ «Авто Просто» від 13.08.2015 року, адресованого позивачеві, на заяву позивача від 30.07.2015 року повідомлено, що поверненню підлягають періодичні платежі, розраховані у відповідності до ст.12 п.12.1.1 Розділу ІІ договору. Відповідно до ст.12 п.12.1.2 розділу ІІ договору максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання [PERSON] заяви про дострокове розірвання договору. Вирішуючи спір, судом ураховано наступне. Відповідно до ст. 1, Розділу І, п.1.2 ст.1, 2.1. ст.2, п.п.12.1.1, 12.1.2, 12.1.5 ст.12 Розділу ІІ договору від 15.10.2013 року № 709256, предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Договір укладається шляхом його підписання сторонами Договору та підписання Додатку 1, який є невідємною частиною договору. АвтоПросто є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах АвтоТак. АвтоПросто забезпечує придбання автомобіля за рахунок обєднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до Внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобовязань, передбачених договором про адміністрування. Учасник уповноважує АвтоПросто на організацію та адміністрування системи АвтоТак. Система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можливо придбати за рахунок Фонду групи. Учаснику, який сплатив загальну кількість періодичних платежів та виконує усі зобовязання щодо сплати Винагороди адміністратора, буде надано право на отримання автомобіля на найближчому розділі товару, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобовязання за договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобовязань за договором. Поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів, передбачених договором, протягом усього існування групи, та повідомляються АвтоПросто постачальником. Сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної у місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання АвтоПросто заяви про дострокове розірвання договору. Для здійснення повернення періодичних платежів учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти. Якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору, договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобовязань за ним. Такому учаснику повертається уся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування. Процедура отримання автомобіля учасником групи визначена у п.п.8.1, 8.2 ст. 8 Розділу ІІ договору від 15.10.2013 року № 709256, згідно з яким відповідно до договору із постачальником останній не пізніше ніж протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення повинен передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля. Учасник, якому надано право на отримання автомобіля, має право одержати автомобіль у власність, якщо він на момент такого одержання належним чином виконує свої зобовязання за договором та попередньо виконав наступні вимоги зазначені у п.п. 8.2.1.1-8.2.1.3. Відповідно до ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вимогу позивача про визнання договору недійсним з підстав введення позивача в оману, оскільки відповідач надав позивачеві неправдиву інформацію щодо строків отримання автомобіля, суд відхиляє, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України (далі ЦК) якщо одна із сторін правочину навмисно вела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 229 ЦК істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як зазначено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі постанова ПВСУ № 9 від 06.11.2009 року), правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Процедура отримання автомобіля учасником групи визначена у ст. 8 Розділу ІІ договору від 15.10.2013 року № 709256, з якою позивач мав реальну можливість ознайомитися перед підписанням оспорюваного договору. Зокрема, за умовами договору учасник має право на одержання автомобіля у власність, якщо він на момент такого одержання належним чином виконує свої зобовязання за договором та попередньо виконав визначені у договорі вимоги. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач протягом певного строку виконував свої обовязки щодо сплати щомісячних платежів, з чого випливає, що він був обізнаний з умовами договору, а тому суд відхиляє його доводи, що з боку відповідача мало місце заперечення обставин щодо часу передачі позивачеві автомобіля, які могли перешкодити вчиненню правочину, або замовчування існування цієї обставини. Показання свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки він є рідним братом позивача, у звязку з чим міг давати вигідні для останнього показання. Не знайшло свого підтвердження й посилання позивача на несправедливі умови договору. Відповідно до ч.ч.2, 3 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Суд не бере до уваги посилання позивача на відсутність у договорі визначення відповідальності відповідача перед учасником за невиконання договірного зобовязання, наявність у відповідача права у односторонньому порядку змінювати періодичні платежі, винагороди відповідача та інші платежі у випадку зміни поточної ціни автомобіля і відсутність у позивача права відмовитись від збільшеної ціни автомобіля, натомість можливість лише розірвати договір на невигідних для позивача умовах, як на порушення принципу добросовісності та справедливості. Відповідальність сторін за невиконання зобовязань за договором передбачена у п.13.1 ст.13 договору від 15.10.2013 року № 709256, згідно якого сторони домовились, що наслідки невиконання зобовязання за договором регулюються умовами договору, а у випадках, не передбачених ними, відповідними нормами чинного законодавства. Фінансова установа несе повну майнову відповідальність перед учасником за невиконання фінансовою установою зобовязань по договору про адміністрування, наслідком чого стало невиконання усіма або окремими учасниками групи обовязків по сплаті періодичних платежів, які мають надходити у фонд групи. Крім того, у ст.2 Розділу ІІ договору від 15.10.2013 року № 709256 визначено, що поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів, передбачених договором, протягом усього існування групи, та повідомляються АвтоПросто постачальником. Умовами договору не передбачена можливість у відповідача змінювати розмір винагороди відповідача в односторонньому порядку, як це зазначає позивач, розмір винагороди відповідача визначений у Додатку №1 до Договору. Такий спосіб визначення розміру періодичних платежів детально викладений у Розділі ІІ спірного договору та погоджений між учасником та ТзОВ «АвтоПросто» шляхом підписання договору. Що стосується посилання позивача на невигідні для нього умови у випадку розірвання договору, слід зазначити, що п.п.12.1.1, 12.1.2 ст.12 Розділу ІІ договору від 15.10.2013 року № 709256 визначено порядок повернення коштів учаснику у випадку розірвання договору, де зазначено, сума що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної у місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання АвтоПросто заяви про дострокове розірвання договору. Суд звертає увагу і на те, що спірним договором передбачено право позивача відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору. Договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобовязань за ним, такому учаснику повертається уся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено, що наслідком умов договору, які він вважає несправедливими, є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Як було зазначено вище, предметом оспорюваного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак, а не сам автомобіль, як про це помилково зазначає позивач, тому доводи позивача про те, що предмет договору не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмета договору відповідно до ДСТУ, класифікаторів технічних умов тощо на увагу не заслуговує й не є підставою для визнання правочину недійсним на підставі ст.ст. 203, 184 ЦК (згідно з додатковими поясненнями представника позивача у судовому засіданні 09.11.2016 року). При цьому слід зазначити, що марка та модель автомобіля зазначені у додатку № 1 до договору №709256. Наведене виключає наявність підстав як для задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним, так і вимоги про стягнення коштів у розмірі 22806,15 грн., сплачених на його виконання.

Outcome: dismissed