Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Соверн» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] 338 670 грн. в рахунок здійсненого страхового відшкодування у результаті ДТП. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.01.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. При цьому, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Соверн», до суду подано заяву про забезпечення позову у якій останні просять надіслати запити та витребувати докази щодо наявності у [PERSON] рухомого та нерухомого майна і накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що дана заява позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення. Зі змісту ст. 151 ЦПК України вбачається, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи за заявою осіб, які беруть участь у справі. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, необхідні для забезпечення позову. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вид забезпечення позову має бути співмірним позовним вимогам. Вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює господарську діяльність та зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Подаючи до суду заяву про накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать [PERSON] і знаходяться у неї або в інших осіб заявником не обґрунтовано необхідності саме такого виду забезпечення, його співмірності з позовними вимогами. В заяві не зазначено доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Твердження заявника про ймовірність вчинення дій відповідачем з метою унеможливити виконання рішення суду ґрунтується лише на припущеннях. Об»єднуючи в одній заяві вимоги про забезпечення позову і забезпечення доказів заявник фактично просить забезпечити докази не для повного та всебічного розгляду справи, а для вирішення його клопотання про забезпечення позову. Таким чином, без будь-яких обґрунтувань позивач об»єднує в одній заяві вимоги про забезпечення позову із вимогами про забезпечення доказів. Відповідно до ст. 134 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені докази які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити. В порушення вказаних вимог в поданій заяві не вказано які обставини можуть бути підтверджені даними доказами. Не зазначено обставин, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим. Крім того, відповідно до ст. 135 ЦПК України, заява про забезпечення доказів розглядається із повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на зазначене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви в якій одночасно об»єднано вимоги про забезпечення позову та забезпечення доказів.

Outcome: dismissed