Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

02.09.2014 року [PERSON] та [PERSON], в інтересах яких діє представник [PERSON], звернулись до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Новодністровської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/3 частку квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Вказують, що вони позивачі та померлий [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло, а відповідно до Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 25.12.2013 року, за ними позивачем [PERSON] та за померлим [PERSON] було визначено часки у праві спільної сумісної власності, а саме квартири [ADDRESS], у розмірі 1/3 за кожним. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є спадкоємцями після смерті [PERSON], проте ними пропущено строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Також вказують, що фактично прийняли спадщину, шляхом користування даним майном. З метою захисту свого права на спадкове майно, просили задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовільнити, пославшись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог покладається на думку суду. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦПК України - суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, оформленого органом приватизації виконавчого комітету Новодністровської селищної ради народних депутатів 4 лютого 1994 року та записаного у реєстрову книгу органом приватизації за номером 395, квартира [ADDRESS] належить позивачці - [PERSON], її сину - [PERSON] та її чоловікові - [PERSON], померлому [INFO] року, на праві спільної сумісної власності. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 30.05.2005 року. Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу [NUMBER]. Відповідно до Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 25.12.2013 року, за позивачем [PERSON] та за померлим [PERSON] було визначено часки у праві спільної сумісної власності, а саме квартири [ADDRESS], у розмірі 1/3 за кожним. Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Часиною 1 ст. 1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч.ч.1,3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, а саме із листа Новодністровської державної нотаріальної контори № 177-01-16 від 04 жовтня 2014 року та не заперечується представником позивачів, на момент відкриття спадщини [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою : [ADDRESS], тоді як [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою : [ADDRESS]. Згідно відповіді нотаріуса [PERSON], нотаріального округу Ісетського району Тюменської області від 10.12.2014 року, наданої на доручення суду, спадкова справа по майну [PERSON], [INFO], померлого [INFO] року, не заводилась. Заповіт від імені померлого не завірявся. Інформацією про спадкоємців і склад спадкового майна не володіє. Як вбачається із позовної заяви та згідно пояснень представника позивачів, до часу смерті [PERSON], позивачі періодично проживали у квартирі [ADDRESS], оскільки постійно перебували у роз'їздах за межами України по роботі. Про що також підтвердила свідок [PERSON], яка пояснила, що до смерті [PERSON] позивачі проживали за однією адресою, проте час від часу перебували у роз'їздах за межами України. Обставин, які свідчать про те, що позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України не встановлено. Тобто позивачем пропущено строк звернення із заявою про прийняття спадщини. За змістом ст. 1272 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Підставою звернення позивачів до суду з вищезазначеним позовом було те, що їм було відмовлено нотаріусом в оформленні права на спадщину з підстав пропуску строку звернення до нотаріальної контори та у зв'язку з неподанням доказів прийняття спадщини. Згідно відповіді Новодністровської державної нотаріальної контори № 177-01-16 від 04 жовтня 2014 року після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, спадкова справа не відкривалася. [PERSON], згідно поданих документів, не проживала спільно із своїм чоловіком [PERSON], доказів своєчасного прийняття спадщини не представила. Проте постановою державного нотаріуса Новодністровської державної нотаріальної контори від 18 вересня 2013 року, [PERSON] в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, на спадкове майно, а саме на 1/3 частину квартири [ADDRESS] відмовлено, оскільки нею вчасно не прийнята спадщина. В матеріалах справи відсутні дані про звернення позивачів з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини у разі пропущення строку для прийняття спадщини з поважних причин, передбачених ст.1272 ЦК України, про що і не заперечується представником позивачів, який ствердив, що з таким позовом до суду не звертались. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування"). Таким чином, визнання права власності в порядку спадкування з підстав пропуску строку для прийняття спадщини є неможливим, оскільки законом у такому випадку встановлений інший порядок захисту прав спадкоємців. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON], в інтересах яких діє представник [PERSON], до виконавчого комітету Новодністровської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/3 частку квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO] року слід відмовити. Беручи до уваги, що право власності на спадкове майно не підлягає задоволенню, тому і визначення часток із врахуванням даного майна є неможливим.

Outcome: dismissed