Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та співвідповідача в якому, після уточнення та збільшення позовних вимог, просив визнати удаваним, таким, що приховує договір купівлі-продажу автомобіля, договір довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем марки PEUGEOT Partner 1.9, випуску 2001 року, шасі (кузов) - [NUMBER], пасажирський - B, об'єм двигуна - V - 1868, державний номерний знак (реєстраційний номер) - [NUMBER], від 15.05.2010 року. Визнати фактичне укладання 15.05.2010 року договору купівлі-продажу даного автомобіля, визнати за ним право власності на нього, виключити його з акту опису й арешту майна та зняття арешту з вказаного автомобіля (а.с.74-79). В обґрунтування позову вказував, що 25.09.2009 року ним було передано відповідачу [PERSON] кошти за вказаний автомобіль у розмірі 3800 дол. США, на підтвердження чого остання власноручно написала розписку, а затим заяву, яка була посвідчена приватним нотаріусом. Вважає, оскільки відповідач отримала від нього кошти за автомобіль, між ними фактично відбувся договір купівлі-продажу майна, а укладання договору довіреності на право володіння, користування та розпорядження зазначеним автомобілем було удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі-продажу. У грудні 2013 року відповідач повідомила його, що відділом ДВС Новоград-Волинського МРУЮ відкрито провадження про стягнення з неї заборгованості, унаслідок чого було накладено арешт на все її рухоме та нерухоме майно, у тому числі, і на вказаний автомобіль, що перебуває у його власності, а тому він звернувся до суду з вище вказаним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник збільшені та уточнені позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у заяві до суду просила справу розглядати без її присутності, не заперечувала проти задоволення позову про визнання права власності на автомобіль за позивачем. Представник співвідповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Третя особа [PERSON] позовні вимоги позивача підтримала, просила їх задовольнити, на запитання суду повідомила, що вона не заявляє вимоги на предмет спору. Третя особа [PERSON] та представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв-клопотань про відкладення розгляду справи від останніх не надходило. Доповівши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, дослідивши письмові докази, які знаходяться у матеріалах справи, оглянувши оригінал нотаріально посвідченої заяви відповідача від 19.12.2011 року та довіреності від 15.05.2010 року, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється власником автомобіля PEUGEOT Partner 1.9, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5).15.05.2010 року остання видала на ім'я позивача [PERSON] та третіх осіб по справі - [PERSON] та [PERSON] довіреність, якою уповноважила їх управляти та розпоряджатись вказаним транспортним засобом (а.с.4). 14.05.2010 року [PERSON] написала розписку про те, що вона продала даний автомобіль [PERSON] та отримала від нього 3800 дол. США (а.с.8). У своїй заяві, яка була посвідчена приватним нотаріусом, [PERSON] підтвердила факт отримання 25.09.2009 року від [PERSON] грошей в сумі 3800 дол. США за автомобіль PEUGEOT Partner 1.9, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7). Крім того, судом встановлено, що у відділі ДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області знаходиться на виконанні виконавчий лист № 2-230 від 02.04.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу (а.с.28). У порядку його виконання державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Разом з тим, встановлено, що акт опису й арешту майна боржника [PERSON] державним виконавцем не складався та не описувався даний автомобіль, останній перебуває у розшуку. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Із змісту ст. 235 ЦК України слідує, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п. 25 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином. На підставі довіреності, як зазначено у ній та визначено положеннями ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України, здійснюється представництво. За своїм юридичним змістом довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми, ґрунтується на договорі та визначає правовідношенням, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Крім того, на підставі доручення повірений не має права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе особисто (ст. 238 ч. 3ЦК України). Отже, довіреність на керування та розпорядження спірним автомобілем не є правочином, згідно з яким відбувається перехід права власності і видачу такої довіреності не можна вважати договором купівлі-продажу. Позивач у своїй позовній заяві просить визнати удаваним, таким, що приховую договір купівлі-продажу автомобіля марки PEUGEOT Partner 1.9, випуску 2001 року, шасі (кузов) - [NUMBER], пасажирський - B, об'єм двигуна - V - 1868, реєстраційний номер - [NUMBER], договір довіреності на право володіння, користування та розпорядження від 15.05.2010 року. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму грошей. Зі змісту наведених норм права вбачається, що істотними умовами договору купівлі-продажу є визначення майна (товару), яке продавець зобов'язується передати у власність покупцеві і вартість цього майна. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підтвердження своїх доказів позивач не надав жодного доказу. Його доводи ґрунтуються лише на його поясненнях та зводяться до наступного. Обґрунтовуючи свої вимоги щодо удаваності довіреності, і укладання у дійсності договору купівлі-продажу, [PERSON] посилається, зокрема: на передачу ним 25.09.2009 року відповідачу [PERSON] грошових коштів у розмірі 3800 дол. США. Підтвердженням даного факту, на думку позивача, є розписка про отримання останньою зазначених грошових коштів (а.с.8). Разом з тим, зазначені докази не є підставою для задоволення позову. Розписка, як форма договору, положеннями ЦК України передбачена тільки при укладанні договору позики (ст. 1047 ч. 2). Крім того, відповідно до ст.203 ч. 1,4 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Однак, п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. В порядку ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Право власності на автомобіль підлягає державній реєстрації і настає з моменту його реєстрації в органах ДАІ. Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 визначено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Жодного доказу, який свідчив би про те, що сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу автомобіля та зареєструвати його в органах ДАІ суду не надані. Більше того, надана позивачем копія довіреності та оглянутий у судовому засіданні оригінал не підтверджують його право власності на спірний автомобіль, також із змісту довіреностей вбачається, що відповідач уповноважила трьох осіб розпоряджатися даним автомобілем, у тому числі позивача, тобто надала повноваження лише на вчинення дій від її імені. Отже, зазначені письмові докази спростовують доводи сторін, що між ними був укладений договір купівлі-продажу автомобіля. Вказаних вимог чинного законодавства сторонами договору додержано не було, а отже і правочин не може вважатися вчиненим. Оскільки перехід права власності до позивача не відбувся, суд не вбачає наявність його порушених прав. За таких підстав позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи вище викладене,

Outcome: dismissed