Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вказує, що на підставі договору дарування від 24.09.2004 року являється власницею 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS], в якому зареєстрований та постійно проживає її чоловік [PERSON] Шлюб між ними розірваний заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10.02.2015 року. Враховуючи те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки та бійки, спільне проживання з ним є неможливим, він участі в утриманні будинку не несе. Вважає, що після припинення шлюбу відповідач втратив статус члена сім'ї позивача, вона як власниця житлового будинку категорично заперечує проти проживання у ньому [PERSON], який займає житлову площу без її згоди, а відтак підлягає виселенню відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України як особа, що самоправно зайняла жиле приміщення, без надання іншого житлового приміщення. Просить суд виселити [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та зобов'язати ВГІРФО Ленінського РВ УМВС України в Полтавській області зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Ухвалою суду від 21.05.2015 року до участі в справі в якості третьої особи залучено Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, зазначила, що не може проживати разом з відповідачем, який зловживає спиртними напоями та постійно влаштовує з нею сварки. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Вказував, що твердження позивачки про те, що він зловживає спиртними напоями не відповідають дійсності, сварок з нею він не вчиняє, у позивача до нього останнім часом існує неприязне ставлення. Зауважив на тому, що з 1989 року і до цього часу постійно проживає в належному позивачці житловому будинку, до якого вселявся та в якому зареєстрований з дозволу попереднього власника [PERSON], іншого житла не має. Просив у задоволенні позову відмовити Представник третьої особи - Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те,що про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає у задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] з 28.07.1989 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірваний згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29.01.2015 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послалась на неможливість спільного проживання з відповідачем через зловживання останнім спиртними напоями, у зв'язку з чим він постійно влаштовує сварки та бійки, принижує її. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказані твердження позивачки заперечував. При цьому, жодних доказів достовірності вищенаведених обставин позивачем [PERSON] суду не надано. Поряд з цим, вона пояснила, що ніколи до правоохоронних органів з заявами щодо поведінки відповідача не зверталась, останнім часом проживала у батька за іншою адресою і майже не спілкувалась з відповідачем. Крім того, позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог у позові вказувала на те, що відповідач після розірвання шлюбу втратив статус члена її сім'ї та, відповідно до ст. 405 ЦК України і право користування житловим приміщенням, яке являється її особистою власністю, його проживання створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним нерухомим майном. Як на підставу виселення відповідача з будинку послалась на норму ч. 3 ст. 116 ЖК України, вказуючи, що [PERSON] зайняв приміщення самоправно, а відтак підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення. Судом достовірно встановлено, що згідно Договору дарування від 24.09.2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 5944, [PERSON] набула у власність 1/2 частину житлового будинку з частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] Право власності зареєстровано нею у встановленому чинним законодавством порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП ПБТІ "Інвентаризатор" № 5132455 від 26.10.2004 року. З огляду на норми ст. 57 СК України, 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] являється особистою власністю позивача [PERSON] Як встановлено в ст. 109 ЖК України,виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За змістом положень ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до записів домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS], за вказаною адресою зареєстрована позивачка [PERSON], [INFO], - з 28.11.1989 року, а також [PERSON], [INFO], - з 02.11.1994 року, а також [PERSON], 30.01.1992 року - з 30.01.1992 року у зв'язку з досягненням 16-річного віку. Таким чином, не викликає сумніву той факт, що сторони по справі зареєстровані за адресою: [ADDRESS], задовго до набуття позивачкою у власністю відповідного нерухомого майна. Погоджуючись прийняти у дар частину житлового будинку позивач усвідомлювала, що в ньому зареєстрований її чоловік [PERSON], претензій з приводу цього факту не висловлювала. Жодних підстав вважати, що позивач та відповідач набули право користування житловим приміщенням за вказаною вище адресою без належних правових підстав, позивачем суду не надано, доказів самоправного зайняття відповідачем [PERSON] житлового приміщення та створення позивачу перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном в ході судового розгляду справи не встановлено. Крім того, з пояснень відповідача [PERSON], які не спростовані позивачем шляхом надання належних та допустимих доказів, встановлено, що іншого житла, як і будь-якого нерухомого майна у власності, він не має, частина житлового будинку по [ADDRESS], яка перебуває у користуванні сторін по справі та належить позивачу [PERSON], складається з трьох житлових кімнат, загальна та житлова площа будинку дає можливість забезпечити належні умови проживання усім зареєстрованим у ньому особам. А тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про виселення відповідача з житлового будинку за адресою: [ADDRESS], задоволенню не підлягають. Крім того, позивачем не надано доказів існування спору з приводу зняття з реєстрації [PERSON] з житлового будинку, який належить позивачці, не враховано той факт, що орган, на який вона просить покласти обов'язок вчинити вказані дії, не існує, відповідні функції чинним законодавством покладено на територіальні органи Державної міграційної служби України, які позивачем до участі в справі в якості відповідача не залучено. Враховуючи викладене, а також те, що суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] про виселення [PERSON], суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання зняти його з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed