Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

01 червня 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, обґрунтувавши свої вимоги тим, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 23.06.2005 року з [PERSON] на його користь стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1216,10 грн., в рахунок понесених витрат по справі 195,39 грн., в рахунок понесених витрат на оплату послуг адвоката 40 грн., а разом 1451,49 грн. Вказане рішення набрало законної сили, але [PERSON] не виконує грошове зобов'язання, що виникло на підставі рішення суду. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 5795,29 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 476,56 грн. В судове засідання позивач, [PERSON], не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання неодноразово не з'являвся, про час слухання справи повідомлявся належним чином, та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Судом встановлено, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 23.06.2005 року року з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1216,10 грн., в рахунок понесених витрат по справі 195,39 грн., в рахунок понесених витрат на оплату послуг адвоката 40 грн., а разом 1451,49 грн. Вказане рішення Слов'янського міськрайонного суду набрало законної сили 15.11.2005 року. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.5 ст.11 та ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов'язання можуть виникати з рішення суду. На виконання зазначеного рішення суду відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою державного виконавця ВДВС Слов'янського МУЮ від 06.01.2016 року ВП№49761580. Згідно постанови державного виконавця ВДВС Слов'янського МУЮ від 20.04.2016 року ВП№49761580 оголошено розшук майна боржника [PERSON] та постановою державного виконавця ВДВС Слов'янського МУЮ від 27.04.2016 року ВП№49761580 зупинено виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1451,49 грн. до розгляду справи по суті. Розрахунком заборгованості, здійсненого позивачем, який жодним чином не спростував відповідач, підтверджується 3% річних у сумі 476,56 грн. та інфляційні втрати у сумі 5795,29 грн. Відповідно до ст.549, ч.2 ст.625 ЦК України та ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що ст.625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання" вона застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ст.ст.524, 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012року у справі №6-49цс12). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.625 ЦК України, не є штрафними санкціями і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника (постанова Верховного Суду України від 17жовтня2011року. у справі 6-42цс11). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України . Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011року у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012року у справі №3-142гс11). Відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» не позбавляє кредитора права звернутися до суду з вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за період з 15.11.2005 року/набрання чинності рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 23.06.2005 року/ по 29.07.2016 року/дата ухвалення даного рішення суду/ інфляційні втрати в розмірі 4345,76 грн. (з розрахунку: 1451,49 грн./сума боргу/ х 399,4%/індекс інфляції/ : 100% = 5797,25 грн./сума боргу з урахуванням індексу інфляції/ - 1451,49 грн./ сума боргу/ = 4345,76 грн./інфляційні втрати/) та 3 % річних в розмірі 466,47 грн. (з розрахунку: 1451,49 грн. /сума боргу/ : 100% х 3% : 365 днів/рік х 3910 /кількість днів за період з 15.11.2005 року по 29.07.2016 року/ = 466,47 грн.) Таким чином, враховуючи те, що відповідач належних доказів на спростування вимог позивача суду не надав, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є інвалідом 2 групи. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. В зв'язку з викладеним з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial