Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

17 травня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частину квартири. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] з яким вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.01.1985 року. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,16 кв.м. житловою площею 41,74 кв.м., яка належала їм на праві спільної сумісної власності згідно Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 22.02.1994 року. Спадкоємцями першої черги за законом на майно спадкодавця є позивач та відповідач - син померлого [PERSON] - [PERSON] , інших спадкоємців немає. В установлений законодавством строк сторони звернулись до нотаріуса з заявами про отримання спадщини після смерті [PERSON] 03 квітня 2015 року, позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/4 частину, вищевказаної квартири. Відповідач [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримав. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою до [PERSON] про визнання права власності. Однак, Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, закрито. Внаслідок цього у відкритті провадження за поданою [PERSON] зустрічною позовною заявою до відповідача про поділ спадкового майна, відмовлено. Позивач, просила суд, визнати за нею [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач, [PERSON] , померла [INFO] . Правонаступник [PERSON] , 15 березня 2019 року звернулась до суду з позовною заявою. В обґрунтування вказала, що згідно заповіту від 01 листопада 2017 року на випадок смерті [PERSON] , заповідала [PERSON] , все своє майно, де б воно не було б та з чого б воно не складалося та взагалі все те, на що вона матиме право на день смерті. Зазначене підтверджується нотаріально посвідченим заповітом. У встановлений законом строк вона прийняла спадщину про що свідчить витяг зі Спадкового реєстру №50128991 від 04.12.2017року. Інших спадкоємців за законом немає. Спірна частина спадкового майна складає 1/4частину трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 55.16 кв.м., житловою площею 41,74 кв.м., на яку [PERSON] заявляє права в порядку правонаступництва згідно заповіту. З 18.01.1985 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Квартира за вищевказаною адресою належала подружжю на праві спільної сумісної власності згідно Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 22.02.1994р . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири. Спадкоємцями за законом на майно спадкодавця стали [PERSON] та [PERSON] - син померлого. Згідно ст.1278 ЦК України, частка кожного з них становить 1/4 частину. 0З квітня 2015 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на 1/4частину квартири. Відповідач [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримав. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою до [PERSON] про визнання права власності. Однак, Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, закрито. Внаслідок цього у відкритті провадження за поданою [PERSON] зустрічною позовною заявою до відповідача про поділ спадкового майна, відмовлено. [PERSON] набула право власності на 1/4 спадкову частку квартири відповідача [PERSON] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] внаслідок сплати останньому компенсації у розмірі 18750 грн. за його згодою. Позивач [PERSON] просить суд, визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,16 кв.м.,житловою площею 41,74 кв.м., після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , частки [PERSON] внаслідок отримання останнім за його згодою компенсації її вартості від [PERSON] , за її життя, померлої [INFO] . Ухвалою суду від 01 серпня 2017 року, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 07 серпня 2017 року, розгляд справи відкладено, в зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 15 листопада 2017 року за клопотанням представника позивача витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року, провадження по справі зупинено, в зв`язку зі смертю позивача [PERSON] , померлої [INFO] , до залучення у справі правонаступника чи законного представника. Ухвалою суду від 12 жовтня 2018 року, провадження у справі відновлено, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 січня 2019 року, розгляд підготовчого засідання відкладено, в зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 15 березня 2019 року, залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] . Клопотання представника позивача, задоволено, витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 30 травня 2019 року, підготовчий розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 06 червня 2019 року, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач, представник позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у позовних заявах. Відповідач в судове засідання не з`явися, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів, за відсутності відповідача. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 18 січня 1985 року, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а. с. 7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 22.02.1994 року, кв. [ADDRESS] на праві приватної, спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , та зареєстрованого в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» у книзі за № 59П-314 (а. с. 8-9). [PERSON] , помер [INFO] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а. с. 6). Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 03 квітня 2015 року, спадкоємцями майна [PERSON] , [INFO] який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] , та його син [PERSON] , [INFO] , в рівних частках кожний по 1/2 частці. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з: 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку вищевказаної квартири видано - [PERSON] (а. с. 10-11). Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку вищевказаної квартири - ще не видано (а. с. 10-11). Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою до [PERSON] про визнання права власності. Однак, Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, закрито. Внаслідок цього у відкритті провадження за поданою [PERSON] зустрічною позовною заявою до відповідача про поділ спадкового майна, відмовлено (а. с. 13-14). [PERSON] , померла [INFO] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а. с. 93). Згідно заповіту від 01 листопада 2017 року на випадок смерті [PERSON] , заповідала [PERSON] , все своє майно, де б воно не було б та з чого б воно не складалося та взагалі все те, на що вона матиме право на день смерті (а. с. 94). Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Позивач вважає, що [PERSON] набула право власності на 1/4 спадкову частку квартири відповідача [PERSON] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] внаслідок сплати останньому компенсації у розмірі 18750 грн. за його згодою, та відповідно до ст. 347 ч. 1, ст. 364 ЦК України просить суд, визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,16 кв.м.,житловою площею 41,74 кв.м., після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , частки [PERSON] внаслідок отримання останнім за його згодою компенсації її вартості від [PERSON] , за її життя, померлої [INFO] . Суд зазначає, що твердження позивача про передачу померлою [PERSON] - [PERSON] компенсації вартості житла, та не оформлення правовстановлюючих документів у нотаріуса, свідчать про відмову останнім від права власності на належне йому майно в порядку спадкування та наявний факт припинення відповідачем права власності на частку квартири. Суд звертає увагу, що після смерті [PERSON] , [INFO] який помер [INFO] , відповідач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в межах строків, встановлених ст. 1270 ЦК України. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, отже, право на 1/4 частки квартири належить [PERSON] який не відмовився від спадщини. Стаття 1268 ЦК України визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Неоформлення [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно не позбавляє його права на спадщину і не свідчить про відмову від таких прав. Відповідно до ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. Уразі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Припинення права власності на майно, право на яке підлягає державній реєстрації, визначається моментом вчинення дій, що свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Зазначена норма носить імперативний характер і не може бути змінена за бажанням власника. Відтак, чинним національним законодавством України передбачений порядок відмови від права власності на нерухоме майно. Під час розгляду справи судом не встановлено достовірних доказів які б свідчили про те, що [PERSON] відмовився, у встановленому законом порядку від права власності на нерухоме майно. Так, згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Верховний Суд в постанові від 06.03.2019 ухваленій у справі № 635/8910/14-ц вказав, що під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок". Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони скористалися правом подать докази у справі безпосередньо до суду. Суд відповідно до частини першої ст. 89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed