Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивачка, неодноразово уточнюючи вимоги, просить суд : визнати частково недійсним договір дарування квартири (в частині дарування 1/2 частини квартири) від 12 березня 2001 року укладений між [PERSON], який подарував та [PERSON], яка прийняла у дар квартиру [ADDRESS], нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області [PERSON], реєстровий №594 зареєстрований в КП "Шосткинське МБТІ" 18.03.2010 року в книзі №40, запис №6413, занесений в електронний реєстр прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №29959647; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як спільну сумісну власність подружжя набуту за час шлюбу; витребувати з незаконного володіння відповідачки на її користь 1/2 частину квартири [ADDRESS] мотивуючи свої вимоги тим, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] з 11.10.1991 року по 15.03.1993 року, за спільні кошти подружжя придбали 02.07.1992 року у Шосткинського заводу хімічних реактивів двокімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку оформили на ім'я [PERSON]. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати у спірному житлі, а позивачка жила в іншій квартирі недалеко один від одного, інколи бачились. На час розірвання шлюбу і до смерті, 23.09.2013 року [PERSON], спору стосовно поділу майна не виникало, оскільки домовленістю між ними було встановлено, що відчуження квартири [ADDRESS] мало бути за обоюдною згодою, а виручені кошти розділені порівну. Через деякий час, після смерті колишнього чоловіка дізналась, що 12.03.2001 року [PERSON] без її згоди подарував спірну квартиру [PERSON], а за спадковим договором від 06.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON], квартира [ADDRESS] стала власністю відповідачки. Про існування договору дарування та спадкового договору щодо спірного житла дізналась лише після смерті [PERSON], вважає, що строк позовної давності нею не пропущений, просить позов задовольнити. Відповідачка позов не визнала, просить в його задоволенні відмовити, її представник в судовому засіданні вказав, що після смерті [INFO] бабці відповідачки [PERSON], за спадковим договором залишилась квартира [ADDRESS], яка в свою чергу була подарована бабці 12.03.2001 року її чоловіком [PERSON]. Про існування договорів позивачка знала, оскільки стоматологічний кабінет знаходиться поряд зі спірним житлом, за життя [PERSON] про дарування квартири таємниці не робив, розповідав всім і за всі роки життя [PERSON], позивачка не ставила питання про поділ спільного з ним майна. Вислухавши представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що позивачка зареєстрована і мешкає по [ADDRESS] (а.с.5-7). Шлюб між позивачкою та [PERSON] зареєстровано 11.10.1991 року (а.с.8), а розірвано 15.03.1993 року (а.с.9). За договором купівлі продажу від 01.07.1992 року, [PERSON] придбав у Шосткинського заводу хімічних реактивів двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.10-13). Згідно договору дарування від 12.03.2001 року, [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.15), яка на час розгляду справи зареєстрована за [PERSON] (а.с.43). [INFO] [PERSON] помер (а.с.14). За спадковим договором від 06.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON], квартира [ADDRESS] відчужена відповідачці (а.с.56-57,64). За свідченнями [PERSON], [PERSON] до 2000 року проживав з [PERSON], а після з нею, в сусідньому під'їзді з позивачкою. За життя [PERSON] нікому спірну квартири дарувати не збирався. Свідки [PERSON], [PERSON] вказали, що квартиру [ADDRESS] позивачка купувала разом з [PERSON]. Про те, що квартира подарована дізнались після його смерті. Свідок [PERSON] вказала, що після смерті дружини [PERSON], в квартирі [ADDRESS] мешкала [PERSON], ремонтувала її, завозила меблі, казала, що квартиру їй подарував [PERSON]. За свідченнями [PERSON], спірне житло було подруги позивачки. В 90-х роках туди заселилась [PERSON] і в наступному залишила квартиру відповідачки. Статтею 71 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на час виниклих правовідносин щодо спірного житла) встановлений загальний строк позовної давності в три роки для захисту права особи, право якої порушено. Згідно ст. 29 КпШС України, для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Виходячи з викладених обставин, суд вважає, що позивачкою пропущено строк позовної давності, оскільки позов подано в строки значно більш встановлені Статтею 71 ЦК України (в редакції 1963 року) та ст. 29 КпШС України, тому позов не підлягає задоволенню. Позивачкою в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано суду, за правилами встановленими ст. 131 ЦПК України, достатніх доказів щодо укладення подружжям угод щодо спільного майна, виникнення спільної сумісної власності подружжя на роздільне майно, що їм належало або укладені між ними дозволені законом угоди, як це було передбачено ст.ст. 23, 25, 27 КпШС України, а згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку пояснення сторони та свідків не можуть братися до уваги щодо існування домовленості між позивачкою та [PERSON] про користування та розпорядження спірним житлом з часу його придбання і до смерті [PERSON]. За вказаних обставин, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed