Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON] про виселення його та інших осіб, які зареєстровані та (або) проживають [ADDRESS]. Обгрунтовує позов тим, що 05.03.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № DOXGGК40000044, умов якого відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 14 червня 2013 року в рахунок погашення її заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на зазначений будинок. З цих підстав позивач вважає, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 Житлового кодексу Української РСР зазначене рішення суду є підставою для виселення всіх мешканців будинку, на який звернуто стягнення. Відповідачу направлялося письмове повідомлення про необхідність звільнення житлового приміщення, однак у добровільному порядку вимоги банку не задоволені. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 05 березня 2007 року між позивачем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № DOXGGК40000044, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 66000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06 березня 2027 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 березня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки на будинок [ADDRESS] загальною площею 49,20 кв.м., житловою площею 27,10 кв.м. Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 14 червня 2013 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DOXGGК40000044 від 05 березня 2007 року в розмірі 130133,79 гривень, звернуто стягнення на будинок [ADDRESS] загальною площею 49,20 кв.м., житловою площею 27,10 кв.м. Як слідує з реєстру поштових відправлень рекомендованих листів ПАТ КБ «Приватбанк» з претензіями до боржників за 10 лютого 2014 року, [PERSON] направлено претензію з вимогою у тридцятиденний строк із дня її отримання звільнити будинок [ADDRESS]. Факт проживання відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS], без реєстрації, підтверджується довідкою з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Донецькій області, за адресним бюро м. Харцизька зареєстрованим не значиться. Ухвалою Харцизького міського суду Донецької області від 14 березня 2014 року рішення Харцизького міського суду Донецької області від 14 червня 2013 року про звернення стягнення та виселення на будинок [ADDRESS] скасоване, справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення та виселення призначено до судового розгляду. На даний час зазначена цивільна справа перебуває у провадженні суду, рішення за наслідками її розгляду не ухвалене. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду за умови, якщо мешканці добровільно не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення у справі, що розглядається, відсутнє рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинку [ADDRESS], підстав для виселення відповідача [PERSON] та інших осіб, які проживають у вказаному житловому приміщенні, немає. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про виселення є безпідставним, а тому до задоволення не підлягає. На підставі наведеного, відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст ст. 9, 109 ЖК УРСР,

Outcome: dismissed