Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 квітня 2008 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № SUXRRX06770455, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5958,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 05.10.2009 року включно. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11.11.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 17585,72 грн., з яких: 3 476,30 грн. - заборгованість за кредитом; 204,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 633,50 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11 957,99 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 813,61 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач разом судовими витратами просить стягнути з відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить суд слухати справу у його відсутність, позов просить задоволити. Відповідач [PERSON] до суду нез`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дубровна В.В. в письмовій заяві наданій суду позов не визнала повністю, просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до заявлених вимог, просить суд слухати справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи та встановлені фактичні обставини, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач 18.11.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 20 лютого 2014 року Зарічним районним судом м. Суми ухвалено заочне рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № SUXRRX06770455 від 06 квітня 2008 року у розмірі 17585,72 грн., яким позов було задоволено. 04 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 20 лютого 2014 року. Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року вказана заява відповідача була задоволена і заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2014 року було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Так, 06 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (у зв`язку із зміною типу банку, змінено найменування банку з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] укладений кредитний договір № SUXRRX06770455, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 5958,00 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць (12 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 71,50 грн., та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 993,00 грн., зі строком користування до 05.10.2009 року включно. Відповідно до кредитного договору відповідач в період з 20 по 25 число кожного місяця зобов`язався сплачувати Банку щомісячний платіж у сумі 435,29 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді. Своїм особистим підписом відповідач ствердив, що заява позичальника разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), Тарифами, з якими він ознайомився і згоден, становить між ним та Банком кредитно-заставний договір. Правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до договірних та насамперед регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України та умовами укладеного ними договору. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Представник відповідача просила застосувати строк позовної давності, встановлений ст.ст. 257, 258 ЦК України, та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № SUXRRX06770455 від 06 квітня 2008 року вбачається, що відповідачем останній платіж здійснено 09.04.2010 року. Крім того, сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту 18 місяців, а саме до 05.10.2009 року включно. З позовом до суду до [PERSON] позивач звернувся 18 листопада 2013 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, варто також зазначити, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), зокрема 5.5. встановлено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Однак вказані Умови, в яких установлено збільшену позову давність (5 років) не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, переривання або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач також суду не заявляв. Отже, враховуючи вищевикладене, наявність клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості слід відмовити повністю. Оскільки, у задоволенні позову відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed