Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

18.12.2018 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача АТ КБ «ПриватБанк», третя особа Роздільнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області про усунення перешкод в здійсненні права власності щодо нерухомого майна шляхом зняття арешту. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй стало відомо про те, що ВДВС Роздільнянського РУЮ в Одеській області було накладено арешт на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] на підставі судового наказу №2-н-170 від 28.07.2008 року, виданого Роздільнянським райсудом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 4956,44 грн.(реєстраційний номер обтяжень 8704003) та на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження (реєстраційний номер обтяжень 12968254). Вказані виконавчі листи було повернуто стягувачу ПАТ КБ «ПриватБанк» оскільки у боржника було відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державний виконавцем відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» заходу щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно до виконавчий служби з виконавчими листами не звертався. На даний час відповідно до листа Роздільнянського міжрайонного ВДВС від 09.11.2018 року №17027 встановлено, що вищезазначені виконавчі провадження знищені в порядку встановленому Наказом Міністерства Юстиції України про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Ухвалою суду від 22.12.2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. (а.с.12-13) 21.01.2019 року на адресу суду надійшла заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Яковлєвої О.А. про відкладення підготовчого засідання по справі для необхідності перевірки та з'ясування обставин, викладених у позовні заяві. (а.с.17) 15.02.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Яковлєвої О.А. відповідно до якого остання зазначила, що з позовними вимогами не погоджується, позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними. Зазначила, що на примусовому виконанні у Роздільнянському міжрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області щодо [PERSON] перебували виконавчі провадження з виконання судового наказу №2-н-170 від 28.07.2018 року та виконавчий лист №2-155/12 від 03.09.2012 року про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у загальному розмірі 29541,14 грн. Зазначені виконавчі документи були повернути стягувачу на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Рішення суду боржником не виконано і досі, у зв'язку з чим представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с.33) Ухвалою суду від 15.02.2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с.37-38) 26.02.2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Відповідно до вказаної відповіді позивачка зазначила, що відносно неї відповідачем здійснювався психологічний тиск, у вигляді постійних телефонних дзвінків та надсилання смс - повідомлення з вимогою сплатити якісь то борг. На думку позивача наданий на адресу суду відзив не містить жодного заперечення на обставини, які було викладені позивачем. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. (а.с.46-47) Позивачка в судовому засіданні зазначила, що при оформленні спадщини у 2018 році вона дізналась про накладення арешту на все її майно державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції на підставі заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.03.2012 року та судового наказу від 28.07.2008 року. Вказані судові рішення вона не отримувала, про наявність заборгованості не знала. На даний час матеріали виконавчих проваджень знищені, ПАТ КБ «ПриватБанк» до виконавчої служби повторно не звертався, дії виконавця вона не оскаржувала, у зв'язку з чим позивачка просить зняти арешт з нерухомого майна. Представник відповідача про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, надав на адресу суду заяву, відповідно до якої у задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, справу розглянути за відсутності представника Банку. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу за відсутності представника Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС. (а.с.52) Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до судового наказу (справа №2-н-170/08) Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.07.2008 року встановлено, що з [PERSON], [INFO], (ІПН:[NUMBER]) на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 03.08.2007 року в сумі 4915,94 грн. та заборгованість по судовим витратам у розмірі 40,50 грн. (а.с.32) Заочним рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.03.2012 року (справа №2-155/2012) позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено, з [PERSON], [INFO], ІПН: [NUMBER], було стягнуто заборгованість за кредитним договором №ODXRRX11680082 від 03.08.2007 року у сумі 24341,29 грн., а також судові витрати в розмірі 243,41 грн. (а.с.31) Ухвалою суду від 28.11.2012 року (справа №1524/6-102/12) подання Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України було задоволено, [PERSON], [INFO] обмежено у праві виїзду за межі України до виконання виконавчого листа №2-155/12 виданого 30.08.2012 року Роздільнським районним судом Одеської області про стягнення боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 24584,70 грн. без вилучення закордонного паспортного документу. (а.с.30) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 148867029, реєстраційний номер обтяження 8704003, ПІБ: [PERSON], ІПН:[NUMBER] встановлено, що на будинок [PERSON] 08.05.2009 року Відділом державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції було накладено арешт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Підстава обтяжень: судовий наказ №2-н-170 виданий Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 4956,44 грн. 10.09.2012 року реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON], реєстраційний номер обтяження 12968254, заявник: Відділ державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції. Відповідно до листа Роздільнянського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 09.11.2018 року №17027 встановлено, що судовий наказ №2-н-170 від 28.07.2008 року виданий Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 4956,44 грн. було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» 30.12.2011 року та повторно для примусового виконання не надходило. Виконавчий лист №2-155/2012 року від 03.09.2012 року виданий Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення на користь ПАТ «ПриватБанк» боргу в сумі 24584,70 грн. було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» 29.12.2012 року та повторно для примусового виконання не надходив. Начальником Відділу у вказаному листі також було повідомлено про те, що виконавчі провадження були знищені в порядку встановленому наказом Міністерства Юстиції України про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. (а.с.8) Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі №658/715/16-ц., у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5). Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (пункт 5 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ). Як встановлено з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] було накладено державним виконавцем Відділом державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції. Згідно ч.ч.1-4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Згідно із ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно із ч.5 ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження"(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Як встановлено з матеріалів справи матеріали виконавчого провадження, було відкрито Роздільнянським міжрайонним ВДВС ГТУЮ в Одеській області на підставі судового наказу 2-н-170 виданого Роздільнянським районним судом Одеської області та на підставі виконавчого листа №2-155/2012, виданого Роздільнянським районним судом Одеської області. Вказаний виконавчий лист та судовий наказ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» 29.12.2012 року та повторно для примусового виконання не надходили. Виконавчі провадження були знищені в порядку встановленому наказом Міністерства Юстиції України про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, арешт з майна боржника державним виконавцем знято не було. Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що вимоги позивача щодо зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, необхідно розглядати в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень), а саме звернення до суду зі скаргою, якщо позивач вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed