Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною до ПрАТ «Харківенергозбут», в якій з урахуванням уточненої позовної заяви просив: скасувати Наказ № 178 к від 02.11.2020 року «Про звільнення [PERSON] »; поновити його на посаді провідного фахівця групи економічної безпеки ПрАТ «Харківенергозбут»; зобов`язати ПрАТ «Харківенергозбут» внести відповідні зміни до трудової книжки [PERSON] , щодо анулювання Наказу № 178 к від 02.11.2020 року та стягнути з ПрАТ «Харківенергозбут» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2020 по 02.02.2021 року в розмірі 64 395,90 гривень, а у подальшому з 02.02.2021 року 715,51 гривень за кожен календарний день вимушеного прогулу до дня винесення судом рішення. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що на підставі наказу № 125 к від 21.08.2020 року позивача було прийнято у групу економічної безпеки на посаду провідного фахівця до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут». [PERSON] також вказав, що в ході робочої діяльності, з боку керівництва йому не було надано ні плану проходження випробувального терміну, ні переліку завдань і доручень з термінами виконання, не було закріплено співробітника який би навчав його та контролював результати виконання завдань, не було проведено жодної наради. Так само позивачу не було організоване робоче місце, не було надано доступу до бази даних та інших інформаційних джерел, не було забезпечено засобами, предметами праці, необхідними для здійснення трудового процесу. 13 жовтня 2020 року [PERSON] написав листи на ім`я в.о. генерального директора ПрАТ «Харківенергозбут» Чуркіна А.О. та начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Рожанського В.А., щодо трудових відносин, режиму праці та організації праці. Обставини, викладені у листах від 13.10.2020 року на ім`я в.о. генерального директора ПрАТ «Харківенергозбут» та начальника Головного управління Держпраці у Харківській області, вказують на невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, що передбачені посадовою інструкцією, порушення трудової дисципліни, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку Товариства, а також невиконання вимог Кодексу цивільного захисту України, чим дискредитує працівників підрозділу ГЕБ. Зважаючи на викладене в листах, позивач просив провести перевірку виконання діючих положень, інструкції Товариства, Колективного договору, нормативних актів, кодексів та законів України, однак і на теперішній час відповіді не отримав. Натомість 21.10.2020 року позивача було повідомлено про розпорядження «Щодо підвищення ефективності роботи по стягненню признаною судом заборгованості з побутових споживачів», в якому було зазначено, що на виконання завдань та функціональних обов`язків Положення про групу економічної безпеки зобов`язує [PERSON] провести перевірку роботи Мереф`янського РРСЦ щодо повернення боргів за відпущену електричну енергію відповідно до укладених договорів за рішенням суду, вжити комплекс заходів, передбачених процедурою проведення перевірок фінансово - господарською діяльності РРСЦ та надати звіт про результати перевірки, у разі виявлення недоліків та порушень надати пропозиції, спрямовані на їх усунення у термін до 23.10.2020 року. З даним розпорядженням позивач ознайомлювався письмово, однак в журналі реєстрації розпоряджень ПрАТ «Харківенергозбут» він не мав можливості поставити свій підпис, оскільки дані вимоги у вищезазначеному розпорядженні не входять до його посадових обов`язків відповідно до посадової інструкції, а також виконання цих завдань неможливе, оскільки [PERSON] не надали доступи до баз даних, з якими останній мав працювати. З 22.10.2020 року по 30.10.2020 року включно [PERSON] хворів, що підтверджується листком про непрацездатність.02.11.2020 року позивач вийшов на роботу, та останнього повідомили, що з цього дня відповідно до Наказу № 178 к від 02.11.2020 року, його звільнено. Сам наказ, яким позивача було звільнено, останній отримав поштою. Так, [PERSON] було звільнено у зв`язку з не проходженням випробувального терміну у відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі - службової записки головного фахівця - керівника групи економічної безпеки Явтушенка І.І . Таким чином, позивач вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки в даному Наказі не зазначено, які саме встановлені невідповідності працівника займаній посаді або які невідповідності в роботі у працівника; крім того, його не було попереджено про звільнення за три дні, а тому не може бути застосовано п.п. 11 ст. 40 КЗпП України. Також, позивач просив, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що 25.08.2020 року [PERSON] прийнятий на посаду провідного фахівця групи економічної безпеки ПрАТ «Харківенергозбут» зі строком випробовування 3 місяці на підставі наказу № 125к від 21.08.2020 року. Позивачу було повністю забезпечено робоче місце всім необхідним, у тому числі надано доступ до бази даних ПрАТ «Харківенергозбут», що підтверджується службовими записками безпосереднього керівника позивача головного фахівця-керівника ГЕБ Товариства Явтушенка 1.1, від 25.08.2020 року № 13/21-1 та начальника ВПЗ та ПРБ Товариства Педана П.Ю. від 25.08.2020 року № 11-110. Щодо посилань позивача на те, що він не отримував відповіді від Товариства на своє звернення від 12.10.2020 року, представник відповідача зазначила, що даний факт не відповідає дійсності, та відповідь на звернення [PERSON] було направлено на електронну адресу, зазначену у зверненні, оскільки у своєму листі Позивач просив направити відповідь саме на електронну адресу. Крім того, на звернення [PERSON] до Головного управління Держпраці у Харківській області було проведено інспекційне відвідування, за результатами якого складено акт № ХК27765/3243/АВ від 24.11.2020 року, за висновками якого - порушення вимог трудового законодавства про працю стосовно [PERSON] не встановлено. Щодо невиконання позивачем розпорядження керівника ГЕБ від 21.10.2020 року № 6 «Щодо підвищення ефективності роботи по стягненню признаної судом заборгованості з побутових споживачів представник відповідача зазначила, що із вищевказаним Розпорядженням позивач був ознайомлений письмово, про що останній зазначає у своїй позовній заяві. Посилання позивача на відсутність доступу до бази даних не можуть бути взяті до уваги, оскільки такий доступ був йому наданий у перший робочий день, що підтверджується службовою запискою начальника ВПЗ та ПРБ Товариства Педана П.Ю. від 25.08.2020 року № 11-110. Згідно Розпорядження, [PERSON] було зобов`язано провести перевірку роботи Мереф`янського районного розрахунково-сервісного центру ПрАТ «Харківенергозбут» щодо повернення боргів за відпущену електричну енергію відповідно до укладених договорів за рішенням суду, вжити комплекс заходів, передбачених процедурою проведення перевірок фінансово-господарської діяльності РРСЦ. Позивач помилково вважає, що завдання визначене у Розпорядженні не входить у його посадові обов`язки, визначені посадовою інструкцією провідного фахівця групи економічної безпеки ПрАТ «Харківенергозбут», з якою [PERSON] був ознайомлений під підпис. Так, згідно п. 2.6 посадової інструкції провідного фахівця групи економічної безпеки ПрАТ «Харківенергозбут» провідний фахівець виконує проводить аналіз та моніторинг роботи відділів, центрів, груп Товариства, щодо своєчасного та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. Розпорядженням було передбачено надання [PERSON] звіту про результати перевірки у термін до 23.10.2020 року. [PERSON] з 22.10.2020 року по 30.11.2020 року знаходився на лікарняному, проте звіт не надав ані до 23.10.2020 року, ані після виходу з лікарняного. Таким чином, невиконання позивачем розпоряджень керівництва у зв`язку з незнанням ним вимог посадової інструкції, з якою він був ознайомлений та не використання бази даних для виконання своїх посадових обов`язків свідчить про те, що [PERSON] не відповідав займаній посаді провідного фахівця. Представник відповідача вказала, що позивач помилково вважає, що його було звільнено саме за невиконання Розпорядження від 21.10.2020 року. Так, [PERSON] був відсутній на робочому місці 08.10.2020 року з 11:00 години до 12:00 години та з 12:45 години до 17:00 години з невідомих причин. Жодних письмових пояснень від [PERSON] щодо відсутності на робочому місці 08.10.2020 року не надходило.09.10.2020 року позивача було ознайомлено з повідомленням щодо не проходження випробувального терміну, проте [PERSON] від підпису відмовився, що підтверджується актом від 09.10.2020 року. Відповідачем було направлено [PERSON] засобами поштового зв`язку копію повідомлення про звільнення від 07.10.2020 року № 91-07/7573 та лист від 09.10.2020 року № 01-07/7619 з вимогою надати пояснення щодо відсутності на робочому місці 08.10.2020 року. Таким чином, посилання позивача на неотримання ним повідомлення про звільнення не можуть бути взяті до уваги. Окрім того, представник відповідача звернув увагу, що позивач додає копію повідомлення про звільнення до позовної заяви, а отже він його отримав.02.11.2020 року Товариством було видано наказ № 178к про звільнення [PERSON] 02.11.2020 року у зв`язку з не проходженням випробувального терміну у відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, невідповідність позивача займаній посаді підтверджується службовими записками його колег та безпосереднього керівника. Після встановлення невідповідності [PERSON] займаній посаді відповідачем було дотримано вимог ч. 2 ст. 28 КЗпП України в повному обсязі. У відповіді на відзив позивач наголосив, що у відповідача відсутні будь-які підтвердження того, що [PERSON] якимось чином неналежно виконував свої посадові обов`язки, а надані численні службові записки й акти - складені вже після звільнення позивача, спеціально для судового розгляду. Крім того, зазначив, що відповідач плутає повідомлення про звільнення від 02.11.2020 року з іншим повідомленням від 07.10.2020 року про не проходження випробування, яке [PERSON] так і не отримав, та помилково кілька разів вказує про його додавання позивачем до позовної заяви. В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача зазначив, що позивачу було належним чином організоване робоче місце, що підтверджується актом перевірки ГУ Держпраці у Харківській області. Крім того, невиконання [PERSON] . Розпорядження від 21.10.2020 року помилково вважається позивачем підставою звільнення, проте є додатковим свідченням невідповідності займаній посаді. Чинним законодавством України не передбачено обов`язок роботодавця призначити керівників та затверджувати плани або програми на час випробування, те ж саме стосується і робочих завдань на час випробувального терміну, а від так, вимоги позивача щодо надання плану та завдань на час випробування [PERSON] є безпідставними. Суд заслухавши думку учасників справи, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що Наказом № 125к від 21.08.2020 року [PERSON] прийнятий на роботу з 25.08.2020 року на посаду провідного фахівця групи економічної безпеки ПрАТ «Харківенергозбут» зі строком випробовування 3 місяці (а.с. 55). Ознайомлення та підписання вказаного наказу не оспорюється [PERSON] . Згідно з службових записок від 25.08.2020 року № 13/21-1 та №11-110 [PERSON] відкрито доступ до баз даних АСРПБ ПрАТ «Харківенергозбут» та роз`яснено порядок роботи з базою даних (а.с. 56-57). Відповідно до службової записки від 01.09.2020 № 13/22 за підписом провідного фахівця ГЕБ ПрАТ «Харківенергозбут» [PERSON] , [PERSON] надане робоче місце, для вивчення Посадова інструкція та інша документація, яка регламентує діяльність групи економічної безпеки. Із зазначеними документами [PERSON] ознайомлювався протягом тижня, жодних запитань чи уточнень на надав (а.с. 61). Із службової записки від 06.10.2020 № 13/26 за підписом головного фахівця- керівника ГЕБ Явтушенка І. «щодо виконання Наказу № 236ос від 01.10.2020», вбачається, що позивач у діяльності групи, у якій працює, участі не приймав (а.с. 62-64). Службовою запискою від 06.10.2020 № 13/26-1 за підписом головного фахівця- керівника ГЕБ Явтушенка І. встановлено, що [PERSON] має недостатні знання по виконанню роботи по лінії економічної безпеки. Останньому було запропоновано ретельніше ставитися до Посадової інструкції, та положення, що регулює роботу підрозділу. [PERSON] з вивченням порядку роботи не поспішав, ініціативу щодо участі у запланованих заходах групи не проявляв, на питання щодо вивчення документів відповіді не надав (а.с. 65). Відповідно до службової записки від 07.10.2020 № 13/27-1 керівника ГЕБ, [PERSON] ініціативи щодо виконання службових обов`язків не проявляв, функціональні обов`язки не викононував, протягом роботи в ПрАТ «Харківенергозбут» посилався на недостатність знань по лінії економічної безпеки, від участі у заходах групи відмовлявся, у роботі засобами, наданими йому для виконання обов`язків не користувався, роботу з базою даних ігнорував, від так [PERSON] є таким, що не відповідає займаній посаді провідного фахівця групи економічнох безпеки (а.с. 66). Згідно повідомлення від 07.10.2020 року № 01-07/7573 [PERSON] повідомлено про звільнення у зв`язку із невідповідністю займаній посаді, яке, відповідно до Інформації про відправлення, направлено позивачу засобами поштового зв`язку 09.10.2020 року (а.с. 67). Відповідно до службових записок від 08.10.2020 року №13/28 та № 13/29 [PERSON] був відсутній на робочому місці 08.10.2020 з 11.00 до 12.00 та з 12.45 до 17.00 з невідомих причин. 09.10.2020 року головним фахіфцем [PERSON] та провідними інженерами [PERSON] та [PERSON] складено Акт про те, що [PERSON] 09.10.2020 року було ознайомлено з повідомленням щодо не проходження випробувального терміну, від підпису якого останній відмовився (а.с. 70). Крім того, 09.10.2020 року [PERSON] направлено лист від 09.10.2020 № 01-07/7619 з вимогою надати пояснення щодо відсутності на робочому місці 08.10.2020 року (а.с. 72). Наказом № 178к [PERSON] 02.11.2020 року звільнено у зв`язку з не проходженням випробувального терміну у відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 73). Відповідно до Акту від 02.11.2020 року [PERSON] в повному обсязі оголошено наказ про його звільнення, останній відмовився від підпису даного наказу, та відмовився отримувати копію наказу, трудову книжку та повідомлення про нараховані та належні виплати при звільненні (а.с. 74). Згідно листа від 02.11.2020 року № 01-07/8234 [PERSON] направлено засобами поштового зв`язку повідомлення про нараховані суми при звільненні та копія наказу про звільнення (а.с. 75-77). Згідно висновками Акту інспекційного відвідування Головного управління Держпраці у Харківській області ХК27765/3243/АВ від 24.11.2020 року порушення вимог трудового законодавства про працю стосовно [PERSON] не встановлено (а.с. 88-96). На лист [PERSON] на ім`я в.о. генерального директора ПрАТ «Харківенергозбут» Чуркіна А.О. щодо організації роботи, надано відповідь від 13.11.2020 року вих. № 01-07/8521 про відповідність дій ПрАТ «Харківенергозбут» умовам трудового договору та трудовому законодавству (а.с. 98). Відповідно до розпорядження від 21.10.2020 року головного фахівця - керівника групи економічної безпеки Явтушенко І.І. на виконання завдань та функціональних обов`язків Положення про групу економічної безпеки, [PERSON] зобов`язано провести перевірку роботи Мереф`янського РРСЦ щодо повернення боргів за відпущену електричну енергію відповідно до укладених договорів за рішенням суду, вжити комплекс заходів, передбачених процедурою проведення перевірок фінансово - господарською діяльності РРСЦ та надати звіт про результати перевірки, у разі виявлення недоліків та порушень надати пропозиції, спрямовані на їх усунення у термін до 23.10.2020 року (а.с. 26). Так, згідно п. 2.6 посадової інструкції провідного фахівця групи економічної безпеки ПрАТ «Харківенергозбут» провідний фахівець виконує проводить аналіз та моніторинг роботи відділів, центрів, груп Товариства, щодо своєчасного та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів (а.с. 58-59). Допитані в судовому засіданні 15.06.2021 року свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що в їх присутності [PERSON] відмовився від отримання попередження про звільнення, про що було складено акт, який ними був підписаний. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП Українитрудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Положенням ст. 26 КЗпП України передбачено, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Випробування не встановлюється при прийнятті на роботу: осіб, які не досягли вісімнадцяти років; молодих робітників після закінчення професійних навчально-виховних закладів; молодих спеціалістів після закінчення вищих навчальних закладів; осіб, звільнених у запас з військової чи альтернативної (невійськової) служби; осіб з інвалідністю, направлених на роботу відповідно до рекомендації медико-соціальної експертизи; осіб, обраних на посаду; переможців конкурсного відбору на заміщення вакантної посади; осіб, які пройшли стажування при прийнятті на роботу з відривом від основної роботи; вагітних жінок; одиноких матерів, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; осіб, з якими укладається строковий трудовий договір строком до 12 місяців; осіб на тимчасові та сезонні роботи; внутрішньо переміщених осіб. Випробування не встановлюється також при прийнятті на роботу в іншу місцевість і при переведенні на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, а також в інших випадках, якщо це передбачено законодавством. Згідно ч. 1 ст. 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців. Частиною другою статті 28 КЗпП України передбачено, що у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. Розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято. Термін "невідповідність" означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП України, а не за результатами випробування. Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути лише невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий. При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування. Пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. Звільнення на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування. Так, наказ про прийняття на роботу з випробувальним терміном [PERSON] не оскаржується. Крім того, встановлена керівником невідповідність займаній посаді [PERSON] під час строку випробування, позивачем будь-якими допустимими доказами не спростована. Разом з тим, вирішення питання про не відповідність працівника займаній посаді є правом роботодавця. Так, позивач належним чином та у строк встановлений законом попереджений про звільнення, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Доводи [PERSON] , наведені в обґрунтування щодо його неповідомлення про майбутнє звільнення, а також щодо причини звільнення є необґрунтованими і спростовуються службовими записками керівника та актами, відповідно до яких останній відмовився отримувати повідомлення про звільнення. Таким чином, суд дійшов висновку, про дотримання відповідачем всіх умов, передбачених для звільнення на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України. Враховуючи, що наказ про звільнення [PERSON] є законним, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: dismissed