Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Зеленської сільської ради, Надвірнянської районної державної нотаріальної контори про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на домоволодіння в с.Зелена, прис.Фентираль, 129, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та [PERSON] було укладено усний договір довічного утримання, відповідно до умов якого вона відвідувала [PERSON], купляла їй продукти, медикаменти та давала кошти на прожиття, тобто здійснювала догляд. Неодноразово вона відправляла [PERSON] в санаторій для покращення здоров'я та оплачувала за це. Крім того, зробила за свій рахунок ремонт в житловому будинку останньої, купила сантехніку, встановила опалення, провела воду в будинок, викопала їй криницю, тощо. Вона виконувала всі умови договору довічного утримання, однак даний договір не був оформлений в нотаріальній конторі у зв'язку зі смертю [PERSON] Проте, ще за свого життя [PERSON] зазначала, що її спадкоємецею є вона у зв'язку з тим, що вона її доглядає. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, для отримання якої вона (позивач) звернулася до нотаріуса, так як вважає себе єдиною спадкоємицею всього майна [PERSON], однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено. Вважає, що договір довічного утримання, який був усно укладений між нею та [PERSON], є дійсним. За життя [PERSON] належав будинок №129 в с.Зелена, Надвірнянського району, прис. Фентираль, що підтверджується випискою з погосподарської книги №3, однак право власності на дане майно [PERSON] так і не зареєструвала. Вона вважає, що є єдиною особою, яка за законом має право на проведення державної реєстрації права власності, оскільки між нею та [PERSON] був укладений договір довічного утримання в усній формі. Окрім того, що вона має право на оформлення документів щодо права власності на будинок, оскільки є набувачем в договорі довічного утримання та смертю відчужувана - [PERSON] Тому просить визнати дійсним договір довічного утримання, укладений між нею і [PERSON] в усній формі та визнати за нею право власності на будинок за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський районн, с.Зелена, прис. Фентираль, №129. Будучи допитаними в перших судових засіданнях стосовно заявлених позовних вимог позивач [PERSON] та її представник позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві та просили його задоволити. Однак в останні судові засідання сторона позивача не зявилася, електронною поштою направили суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник позивача перебуватиме на розгляді справи в Івано-Франківському міському суді, а в наступному клопотанні про відкладення справи - на навчальних курсах в м.Києві. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до п.п.2,3,4 ч.1 ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 18.05.2016 року. Таким чином, справа перебуває на розгляді більше 10 місяців. 23.08.2016 року фактично розпочався розгляд справи суті, де в судовому засіданні сторони, в т.ч. і позивач та її представник, дали суду детальні пояснення стосовно позовних вимог, підтримали свої вимоги, брали участь в допиті свідків, і було оголошено перерву до 29.09.2016 року. Однак вказаного числа розгляд справи перенесено на інше число по клопотанню позивача. В подальшому, вже 21.02.2017 року в справу вступив новий представник позивача, в присутності якого, а також в присутності самого позивача було допитано додаткових свідків зі сторони позивача, і за його ж клопотанням продовжено перерву до 24.02.2017 року для можливості ознайомлення його з матеріалами справи. Проте, 24.02.2017 року, а так само і 06.03.2017 року сторона позивача в судові засідання не зявилася як по причині зайнятості в іншому суді, так і з інших причин, що знову тягнуло відкладення розгляду справи по суті. Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Суд зазначає, що позивач та її представники давали пояснення по суті позовних вимог, мали неодноразово можливість як прийняти безпосередньо участь у розгляді справі, ознайомитися з матеріалами справи, оскільки судом було надано достатньо часу для виконання зазначених дій під час першого відкладення розгляду справи, так і надати суду свої додаткові пояснення з приводу позовних вимог, однак вони не скористалися наданими їм процесуальними правами. Підсумовуючи наведене та

Outcome: dismissed