Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму безпідставно набутих коштів в розмірі 1 588 345 грн. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що згідно попередньої усної домовленості між позивачем та ФОП [PERSON] , відповідач взяла на себе обов`язок поставити на адресу позивача товар (зерно врожаю 2018 року) на суму приблизно 1 600 000 грн. на умовах попередньої оплати в період з 15 по 30 серпня 2018 року. З метою забезпечення вчасної поставки товару в період з 17 січня 2018 року по 18 липня 2018 року позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти загальною сумою 1 588 345 грн. ще до моменту складення та підписання погодженої версії договору, проте як вказує позивач, що сторонами так і не було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, оскільки потреба в укладенні договору відпала в обох сторін. Позивачем на адресу [PERSON] було направлено претензію з вимогою повернути безпідставно отримані кошти, однак жодної відповіді не отримано, відповідач кошти не повернула. Внаслідок вказаного, позивач на підставі п.8 ст.181 ГК України та ст.1212 ЦК України просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 1 588 345,00 грн. а також, сплачені позивачем при подачі позову судові витрати в сумі 23 374,72 грн. Відповідачем у встановлений строк було подано відзив на позовну заяву, в якому вказує що [PERSON] виконала свої зобов`язання за усним договором та поставила ТОВ «Прилуцьке ХПП» відповідні зернові культури, про що свідчать видаткові накладні від 16 січня 2018 року на суму 1 588 345,00 грн. Обумовлені усною угодою зернові культури були отримані позивачем у повному обсязі, укладення договору поставки відбулося, на виконання вказаного договору відбулася і передача товару. Позивачем 18.03.2019 було надано відповідь на відзив, де заперечує проти позиції відповідача щодо поставки товару, оскільки позивач товар не отримував, первинні документи не складав і не уповноважував нікого на приймання товару, інформація у відзиві є недостовірною і не підтверджена належними доказами. Спірні видаткові накладні на поставку повару, долучені до матеріалів справи відповідачем, як єдиний доказ поставки товару, не підтверджують факту здійснення господарської операції з поставки товару на адресу юридичної особи, а тому відповідач не довів факту поставки товару на адресу ТОВ «Прилуцьке ХПП». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав : Судом встановлено, що в період з 17 січня 2018 по 18 липня 2018 року ТОВ «Прилуцьке ХПП» (код ЄДРПОУ 37139103) здійснено платежі на рахунок ФОП [PERSON] на загальну суму 1 588 345,00 грн., призначення платежу «оплата за зерно згідно договору №11/01-18-М», що стверджується платіжними дорученнями №4259 від 18.07.2018, №4204 від 21.06.2018, №4173 від 18.06.2018, №4039 від 29.05.2018, №4031 від 23.05.2018, №4009 від 17.05.2018, №3972 від 10.05.2018, №3947 від 07.05.2018, №3933 від 02.05.2018, №3652 від 16.02.2018, №3531 від 18.01.2018, №3522 від 17.01.2018 (а.с.4-15). Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до ст. 509 ЦК України, - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України). До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України). За змістом ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно видаткових накладних №1 від 16 січня 2018 року та №2 від 16 січня 2018 року вбачається, що постачальник ФОП [PERSON] надав товар: кукурудза ІІІ клас (кормові потреби) українського походження урожаю 2017, покупцю ТОВ «Прилуцьке ХПП», адреса 17500 Чернігівська область, м. Прилуки, пров. Залізничний, буд. 19 в кількості 270,000 т та 91,000 т на суму 1 188 000,00 грн. та 400 400,00 грн., відповідальний за здійснення господарської операції і правильність її оформлення: від постачальника [PERSON] , від покупця [PERSON] про що стоять відповідні підписи (а.с.139,140). Згідно акту звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.01.2018 по 31.07.2018 між ТОВ «Прилуцьке ХПП» і ФОП [PERSON] за договором вбачається, що заступник головного бухгалтера ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» [PERSON] з одного боку і фізична особа підприємець [PERSON] з іншого боку, склали наступний акт звірення взаємних розрахунків за даними обліку: 16.01.2018 (надходження 1) та 16.01.2018 (надходження 2) на суму 1 188 000,00 грн. та 400 400,00 грн. та відвантаження на суму 1 188 000,00 грн. та 400 400,00 грн. Оплата 17.01.2018 на суму 100750,00 грн., 18.01.2018 на суму 302100,00 грн., 16.02.2018 на суму 31850,00 грн., 02.05.2018 на суму 402800,00 грн., 07.05.2018 на суму 252000,00 грн., 10.05.2018 на суму 22670,00 грн., 17.05.2018 на суму 11000,00 грн., 23.05.2018 на суму 100750,00 грн., 29.05.2018 на суму 30225,00 грн., 18.06.2018 на суму 500,00 грн., 21.06.2018 на суму 302100,00 грн., 18.07.2018 на суму 16000,00 грн. на загальну суму 1 558 345,00 грн., сальдо кінцеве 30 055,00 грн. За даними ТОВ "Прилуцьке ХПП", станом на 31.07.2018 заборгованість 30 055,00 грн., акт підписаний обома сторонами та скріплений печаткою (а.с.141). Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що станом на 2018 рік вона займала посаду головного бухгалтера ТОВ «Прилуцьке ХПП», з ФОП [PERSON] вони співпрацювали неодноразово: спочатку передплата, а потім доставка товару, а були випадки, коли привозять зерно, а потім йшов розрахунок. Коли поставляли зерно, була накладна від фізичної особи, довіреність не обов`язково була у тієї особи, хто приймав зерно. В бухгалтерію приходили документи, коли вже зерно прийшло. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання , що в січні 2018 року вона займала посаду старшого майстра на ТОВ «Прилуцьке ХПП», до її обов`язків входило приймання, зберігання і відвантаження зерна. Дійсно в 2018 році вона приймала по довіреності кукурудзу дві великих поставки, зважували її, потім підписувала накладні, другий екземпляр віддавався постачальнику. Довіреності в неї не було, тільки товарно-транспортна накладна, суми які були нараховані, розраховувала бухгалтерія, підтвердила свої підписи у видаткових накладних №1 від 16 січня 2018 року та №2 від 16 січня 2018 року. Враховуючи ті обставини, що ФОП [PERSON] виконала свої зобов`язання за усним договором та поставила ТОВ «Прилуцьке ХПП» відповідні зернові культури, про що свідчать пояснення свідка [PERSON] , яка, працюючи на ТОВ «Прилуцьке ХПП» і до обов`язків якої входило приймання, зберігання і відвантаження зерна, дійсно приймала товар та підписувала спірні накладні, та видаткові накладні від 16 січня 2018 року на суму, що відповідає зазначеній у позові, в яких зазначається дата, товар, кількість та його вартість. Обумовлені усною угодою зернові культури були отримані позивачем у повному обсязі. Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. В даному випадку можна вважати, що укладення договору поставки відбулося. А із поданих документів вбачається, що на виконання вказаного договору відбулася і передача товару. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про безпідставне набуття відповідачем грошових коштів у вказаному розмірі та необхідність їх повернення на підставі ст. 1212 ЦК України. З огляду на підтверджений матеріалами справи факт отримання позивачем зернових культур в повному обсязі, відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України . Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, як не обґрунтовані, не підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Outcome: dismissed