Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

06.07.2018 року лікар-психіатр [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить продовжити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON], який має діагноз «шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредіентний тип перебігу, з редукцією енергетичного потенціалу». Враховуючи агресивні тенденції, у вигляді нанесення тілесних ушкоджень матері, комісія лікарів-психіатрів вважає за необхідне продовжити надання амбулаторно-психіатричної допомоги в примусовому порядку хворому [PERSON], в зв»язку з чим і звернувся лікар-психіатр з даною заявою. В судовому засіданні лікар-психіатр заяву підтримав з підстав вказаних у заяві та просив задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити. Прокурор не заперечив щодо задоволення даної заяви. Вислухавши учасників судового розгляду, думку прокурора, який заяву підтримав, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги заявника такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] страждає на психічний розлад, діагноз «шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредіентний тип перебігу, з редукцією енергетичного потенціалу». Окрім того судом встановлено, що 2005 року у хворого вперше з'явились психічні розлади, був взятий на облік до Обухівської ЦРЛ. Відбулася перша госпіталізація в КМЛ № 1 з 31.01.2005 року по 04.03.2005 року. В подальшому ще двічі лікувався в Київській ОПЛ № 1 в 2007-2008 роки, діагноз: «шизофренія». 25.06.2010 року постановою Обухівського районного суду застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом м. Дніпропетровська з 06.09.2010 року по 28.11.2014 року. 05.11.2014 року постановою Красногвардійського райсуду м. Дніпропетровська примусові заходи замінено на примусове лікування в психіатричній лікарні з посиленим наглядом. В зв'язку з чим 29.11.2014 року поступив у відділення з посиленим наглядом КЗ КОР «ОПНМО». Ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.03.2015, 31.08.2015, 25.01.2016 та 24.06.2016 роки були продовжені примусові заходи медичного характеру - лікування у психіатричній лікарні у відділенні з посиленим наглядом. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2016 року були змінені примусові заходи медичного характеру - лікування у психіатричній лікарні у відділенні з посиленим наглядом на примусові заходи медичного характеру - лікування у відділенні зі звичайним наглядом. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2017 року були продовжені примусові заходи медичного характеру - лікування у психіатричній лікарні у відділенні зі звичайним наглядом. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду від 27.12.2017 року відмінені примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні у відділення зі звичайним наглядом та призначено амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку під наглядом райпсихіатра та рідних. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів у складі лікаря психіатра [PERSON] та лікаря психіатра [PERSON], хворому [PERSON] необхідно продовжити надання амбулаторно психіатричної допомоги в примусовому порядку. Вказані обставини встановлені судом з пояснень лікаря, заінтересованої особи в судовому засіданні, та наявних у справі і досліджених судом письмових доказів. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» у разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. Згідно ч. ч. 2 - 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року N 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Враховуючи, що [PERSON] виявляє ознаки психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги.

Outcome: approved