Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом до акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», в якому просить стягнути безпідставно набуті кошти у сумі 28 093,20 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30.11.2013 року між позивачем а відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становит між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з договором позивач повинен сплатити грошові кошти у сумі 14 576,80 грн. Позивач вказує, що ним здійснено переплату по заборгованості за кредитним договором у сумі 28 093,20 грн., згідно з постановою апеляційного суду Київської області від 07.03.2018р. За наведених обставин просить задовольнити позов, в заявлений ним спосіб. Під час розгляду справи представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, подала письмовий відзив, в якому вказує, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, а наведені у ньому відомості та докази такими, що належним чином непідтверджені та недоведені. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.11.2013 року між позивачем та відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. На виконання умов вказаного кредитного договору позивач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умовами якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Даний кредит надавався на підставі умов та правил надання клієнтам платіжних карток, а також інших банківських послуг, вказаних в заяві і в пам`ятці. У зв`язку із не належним виконанням зобов`язанням за кредитним договором у квітні 2017 р. банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 01.11.2017 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено в повному обсязі. Постановою апеляційного суду Київської області від 07.03.2018 року, апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції від 01.11.2017 скасовано і ухвалено нове,яким у задоволенні позовних вимог скасовано. Зі змісту вказаної постанови суду вбачається, що позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, на виконання своїх зобов`язань здійснювались платежі на погашення заборгованості за договором на суму 42 670,00 грн. Відповідано до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частин 1,2 ст.1212 ЦК України - особа,яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді,коли підстава,на якій воно було набуте,згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Надані суду документи свідчать про те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському caйті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Вказаним судовим рішенням встановлено факт укладання між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] кредитного договору, факт користування позивачем кредитними коштами, а також сплату кредитної заборгованості за своїм зобов`язанням під час розгляду справи у суді першої інстанції, що підтверджується виписками(а.с.27-31). Таким чином вбачається, що позивачем було сплачено кошти по заборгованості під час розгляду справи у суді. Крім того, вбачається, під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивачем не було доказів сплати заборгованості, отже позивач виконував взяті зобов`язання по сплату заборгованості за кредитним договором добровільно. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказів, які б спростовували все викладене вище, позивачем не надано. Отже,жодних підстав для стягнення відповідача безпідставно набутих коштів немає. Аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не доведені та не підтверджені доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. За наведених обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів - слід відмовити. Відповідно ч.ч.1,2ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи,покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed