Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів. Позов мотивує тим, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду від 29.09.2019 року з [PERSON] в її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.09.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач є приватним підприємцем, відкрив магазин «Кулька Hub», займається роздрібною торгівлею, яка здійснюється фірмами поштового відправлення або через мережу інтернет та інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Також відповідач придбав машину Ауді універсал, телефон Apple iPhone 11 Pro та інше. Оскільки у відповідача покращилося матеріальне становище, він має постійний, регулярний заробіток, інших утриманців у нього немає, а тому може сплачувати аліменти в більшому розмірі, то просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати аліменти в розмірі 4 000 грн. щомісячно. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити за безпідставністю, до початку розгляду справи по суті подав відзив на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду від 29.09.2019 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.09.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Як зазначила позивач в позовній заяві та в судовому засіданні, то підставою для звернення в суд з позовом про збільшення розміру аліментів є те, що відповідач [PERSON] має постійний, регулярний дохід, розмір аліментів, який стягується з нього є незначним, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 4 000 грн. щомісячно. Не погоджуючись із заявленими вимогами відповідач у відзиві та в судовому засіданні зазначив, що він дійсно відкрив ФОП 2 категорії для створення магазину « [INFO] », займається продажом товарів для аеро-декору, проте, загальний дохід магазину є незначним та становить 47 245 грн. 82 коп., автомобіль Ауді універсал належить на праві власності [PERSON] , а не йому, вартість телефону, яким він користується становить 2 000 грн., тобто, викладене свідчать про те, що його матеріальний стан не покращився, то на його думку він не може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому підлягають врахуванню: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів стягувач може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, та навпаки погіршення матеріального становища чи зміна сімейного стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, але ці обставини підлягають доказуванню. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як становлено судом, то підставами позовних вимог [PERSON] є покращення матеріального стану відповідача, однак, належними та допустимими це позивачем не підтверджено, а її доводи спростовані долученими відповідачем до матеріалів справи доказами. Отже, за таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суду не було надано достовірних доказів на підтвердження тверджень про зміну матеріального стану відповідача.

Outcome: dismissed