Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про передання неповнолітньої дитини на постійне місце проживання та виховання батькові. В позовній заяві представник [PERSON] [PERSON] зазначив, що 11 лютого 2003 року він одружився з [PERSON] і від даного шлюбу в них народилося троє дітей, а саме: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської від 13 січня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачкою [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з донькою [PERSON] пішла проживати до своєї матері [PERSON] в с. Новоселиця по вул. Кубинця, 30, а синів [PERSON] та [PERSON] залишила на виховання та утримання з позивачем [PERSON] В подальшому відповідачка виїхала на заробітки в Чеську республіку, залишивши їх доньку на виховання та утримання бабусі [PERSON] На підставі рішення Тячівського районного суду від 17.02.2015 року позивач [PERSON] сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісячно. Представник також зазначив, що після того як [PERSON] одружився з іншою жінкою, відповідачка стала неодноразово заявляти, щоб [PERSON] купив їй автомобіль, а у випадку відмови, вона звернеться до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з нею. Оскільки [PERSON] не зміг зібрати докази та переконати комісію органу опіки та піклування та суд про доцільність не забирати від нього синів та передавати їх на виховання з матірю, враховуючи висновок органу опіки та піклування Тячівської РДА від 02.11.2015 року за №290, яким комісія рекомендувала суду залишити малолітніх [PERSON] та [PERSON] на вихованні у матері [PERSON], а малолітнього [PERSON] - на вихованні у батька [PERSON], Тячівським районним судом 09.02.2016 року було ухвалено рішення і визначено місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з матірю, а неповнолітнього [PERSON] - разом з батьком. Позивач [PERSON] змирився з судовим рішенням, що набрало законної сили та вважав, що він зобовязаний приймати участь у вихованні та утриманні своїх дітей, які за рішенням суду залишено на вихованні та утриманні матері. Після проголошеного судового рішення відповідачка [PERSON] виїхала до Чеської Республіки, а доньку [PERSON] та сина [PERSON] залишила на виховання бабусі [PERSON] і йому здійснюються перешкоди у прийманні участі у вихованні його дітей. На думку представника позивача, зазначені обставини дають підстави для прийняття судом рішення про передачу на виховання та утримання дітей батькові. Також представник позивача зазначив, що відповідачка без згоди батька передала на утримання та виховання дітей бабусі [PERSON], яка неналежно виховує дітей, змінила дітям спосіб життя, сина [PERSON] позбавила дитячого садка, не усвідомлюючи, що вихователі дитячого садка приймають вагому участь у вихованні дітей. Будинок у якому проживають [PERSON] та [PERSON] має три кімнати, в яких проживає 12 осіб різного віку та статі, це також негативно впливає на виховання дітей. Представник зазначив, що малолітній [PERSON] знаходиться в закритому приміщенні, позбавлений вільного відпочинку, не відпочиває як інші діти. Позивач [PERSON] не може зустрічатися та спілкуватися з донькою [PERSON] та сином [PERSON], брати участь у їх вихованні, так як дітей від нього ховають. Діти втратили родинне спілкування, не зустрічаються з рідним братом [PERSON], який проживає з батьком, у дітей порушений спосіб життя. Права та обовязки матері та батька щодо дітей є рівними, навіть тоді, коли вони не є подружжям. Законом передбачено покарання батька або матері у випадку вчинення неправомірних дій щодо своїх дітей. Виховання дітей належить до найважливіших питань життя сімї. Представник зазначив, що в суспільстві виникає багато питань, повязаних із визначенням проживання дітей, тому комісія органу опіки і піклування та суд при вирішені зазначеного питання мають рахуватись насамперед з інтересами дітей. На думку представника позивача слід відхилити практику, яка свідчить, що майже завжди дітей залишали з матірю, при тому як мати давно перестали бути обєктом дискримінації. Дуже важко врахувати інтереси дітей, які звикли бачити вдома обох батьків і в яких сьогодні питають з ким вони хочуть залишитися і кого більше люблять. Звичайно, діти не відповідають на ці питання, бо відчувають ці почуття до обох батьків. Тому, при визначенні даного питання комісія органу опіки та піклування, суд, мають врахувати особистий вклад кожного із батьків, насамперед у духовний та моральний розвиток дітей завдяки власним моральним якостям. Також представник зазначив, що син [PERSON] має проблеми зору, а тому батько [PERSON] негайно звернувся до кваліфікованих лікарів, розпочато лікування в інституті очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова медичних наук в [PERSON]. Син потребує наступне тривале медикаментозне лікування. Батько [PERSON] півроку намагався продовжити лікування у спеціалізованій медичній установі, щоб долікувати зір [PERSON], але відповідачка та бабуся ховають сина від батька. Про питання погіршення зору в [PERSON] батько порушував на засіданні комісії органу опіки та піклування, на якому виступила завідуюча дитячою поліклінікою [PERSON], яка перевірила амбулаторну картку [PERSON] і наголосила батькам про необхідність невідкладеного лікування сина. Відповідачка емоційно сприйняла зауваження та пояснила, що вона з сином звернулася до приватного лікаря в Мукачеві, який виписав [PERSON] окуляри і він вилікуваний. Крім наведеного, син [PERSON] мав можливість влітку оздоровитись в курортних містах на морі зі своїм братом [PERSON], однак бабуся заборонила здійснити цю поїздку [PERSON], про що депутатом було складено акт від 26 вересня 2016 року. Просить передати неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання та виховання батькові [PERSON]. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вважає їх безпідставними. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона підтримує висновок органу опіки та піклування Тячівської РДА від 20 жовтня 2016 року за №343. Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей, а саме доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9). На підставі рішення Тячівського районного суду від 17 лютого 2015 року позивач [PERSON] зобовязаний сплачувати на користь відповідачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісячно і до її повноліття (а.с.10). Після розірвання шлюбу згідно рішення суду визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з відповідачкою [PERSON], а сина [PERSON] разом з позивачем [PERSON], що підтвердили сторони в судовому засіданні. Згідно даних медичної картки та історії розвитку дитини неповнолітньому [PERSON] надавалася медична допомога по лікуванню органів зору (12-15, 66-68). Відповідно до висновку органу опіки і піклування Тячівської районної державної адміністрації від 20 жовтня 2016 року за №343 визнано недоцільним передачу неповнолітнього [PERSON] на виховання та проживання батька [PERSON] Також у висновку зазначено, що рішенням суду неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено на вихованні матері, а неповнолітнього сина [PERSON] на вихованні батька. Під час бесіди працівниками органів опіки та піклування з неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] зясовано, що діти хочуть проживати з матір»ю. При обстеженні умов проживання дітей в будинку №30 по вулиці Кубинця в с. Новоселиця, де проживає [PERSON], встановлено, що для них створені належні умови проживання та виховання (а.с.56, 57). Згідно з ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ст. 141 CK України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. А згідно до ст.ст. 160, 161 цього Кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Як встановлено в судовому засіданні, на час розгляду справи в суді неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON], а неповнолітні [PERSON] та [PERSON] разом з відповідачкою [PERSON] Крім того, самі неповнолітні [PERSON] та [PERSON], під час бесіди з працівниками органу опіки та піклування пояснили, що мають бажання проживати зі своєю матірю [PERSON], яка створила їм нормальні умови для проживання Оцінивши зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, беручи до уваги особисту прихильність неповнолітнього [PERSON] щодо його проживання зі своєю матір»ю [PERSON], наявність висновку з цього приводу органу опіки і піклування, який у своєму висновку зазначив про недоцільність передання неповнолітнього [PERSON] на виховання та проживання позивачу [PERSON], суд вважає, що вимоги позивача щодо передання йому на утримання та виховання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], належними і допустимими доказами в судовому засіданні не стверджені, а тому в задоволенні його позову до [PERSON], де третя особа орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про передання неповнолітньої дитини на постійне місце проживання та виховання батькові, слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed