Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогами до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками. Зокрема позивач просить поділити майно, що належить позивачу, [PERSON], на праві спільної часткової власності, а саме:1/2 частки будинку [ADDRESS] та виділити в натурі наступні приміщення згідно з Технічним паспортом на житловий будинок від 02.07.2010: №1-1 - коридор площею -3,8 кв.м.; №1-2- коридор площею -3,0 кв.м.; №1-3 - кладова площею -6,0 кв.м.; №1-4 - житлова кімната площею -10,8 кв.м.; №1-5 -житлова кімната площею -14,9 кв. м.; №1-6 - кухня площею -5,5 кв. м.; №2-5- житлова кімната площею -11,7 кв. м. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за різницю між вартістю ідеальної 1/2 частки житлового будинку та реальним поділом житлового будинку [ADDRESS] у розмірі - 3 011,00грн. , припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS], зобов'язати відповідача [PERSON] надати дозвіл позивачу [PERSON] на реконструкцію та капітальний ремонт належної їй частини житлового будинку [ADDRESS], відшкодувати понесені судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між співвласниками будинку [ADDRESS] відсутня згода щодо його розподілу та проведення реконструкції(капітального ремонту), що в свою чергу призводить до порушення права позивача на володіння, розпорядження та користування належним їй майном. 19 серпня 2016 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкрито провадження у даній справі та призначено її судовий розгляд. 16 лютого 2017 року відповідач в особі представника [PERSON] подав письмові заперечення з доданими до них письмовими доказами. Заперечення відповідача полягають в тому, що попередні співвласники будинку вже визначили порядок користування будинком, який є обов'язковий і для позивача. Крім того, добудови які були зроблені відповідачем, та знаходяться на земельній ділянці відповідача, не можуть братись до уваги при обчисленні загальної площі будинку при вирішенні питання про його поділ та виділення в натурі. Отже позивач не набула права на житлову кімнату №2-5 площею 11,7 кв. м., яку вона просить їй виділити. Відповідач також звертає увагу на розмір земельної ділянки, яка буда подарована йому 17 лютого 2004 року, відсутність належного висновку судової експертизи, а також незрозумілістю запланованих робіт реконструкції на яку він повинен надати згоду. 17 березня 2017 року розпочато судовий розгляд справи по суті. 23 червня 2017 року на адресу суду надійшли копії кадастрових справ П-8087, ПА -4192 (які стали підставою для передачі земельних ділянок у власність (кадастровий номер [NUMBER] та кадастровий номер [NUMBER]) за адресою [ADDRESS]. 19 червня 2017 року, а в подальшому 22 січня 2018 року на вимогу суду надійшли завірені належним чином копії з матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS]. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; З урахуванням стадії судового розгляду суд продовжив здійснення провадження за новими правилами. Судом встановлено наступне. 20 вересня 2010 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбала 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], яка складається з житлового будинку під літ. «А», житловою площею 66,40 кв. м., загальною площею -111,80 кв. м., з наступними будівлями та спорудами:під літ. «Б»,- сарай, під літ. «Г»-вбиральня, під літ. «Д»- вбиральня, під літ. «Ж» -сарай, під №1-5 -споруди. Вказана частина житлового будинку розташована на земельній ділянці площею 0, 0393 га, кадастровий номер :[NUMBER]. Згідно експлікації внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень вказаного будинку всього по квартирі №1 складає 44,00кв. м., включаючи коридори розмірами 3,8 кв.м., 3,0 кв. м., кладова 6,0 кв м. , житлові 10,8 кв. м. та 14,9 кв. м., кухня 5,5 кв. м. Цього ж дня придбано земельну ділянку розміром 0,0393га. Згідно висновку №1-26/05 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 26 травня 2016 року, з технічної точки зору, з врахуванням фактичного користування, що склався між співвласниками, виділ 1/2 ідеальної частки, яка належить [PERSON], у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], відповідно до даних візуально-інструментального обстеження та документальних даних, можливий з відхиленням від вказаної частки. Також запропоновано два варіанти виділу 1/2 ідеальної частки, що належить позивачу, та визначено розмір грошової компенсації за кожним варіантом виділу. При цьому експерт виходив із загальної площі будинку 111,8 кв. м., та житлової -66,4 кв. м. встановлюючи ідеальні частки кожного співвласника, та варіантом №2 запропоновано виділити кімнату площею 11,7 кв. м.(№2-5) позивачу, що на 49/100 менша за її ідеальну частку. 25 серпня 2011 року [PERSON] надано згоду на реконструкцію, з правом демонтажу частини будинку, яка належить позивачу, за умови утеплення стіни. Також встановлено, що [PERSON] належить, 1/2 частина житлового будинку (по [ADDRESS]) (далі - Будинок). Цей факт підтверджується наступним. За договором дарування від 23 березня 1955 року відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] половину домоволодіння по [ADDRESS] під № 28/1 (договір посвідчений нотаріально в цей же день за реєстром № 5825 та вказане домоволодіння зареєстровано за обдарованими та записано в реєстрову книгу під № 9371 13 грудня 1956 року). У подальшому [PERSON] подарувала відповідачу 1/4 частину житлового будинку за договором дарування від 10 червня 1993 року, посвідченим нотаріально 10 червня 1993 року, зареєстрованим у реєстрі за №5 У-523 та зареєстрованим у Київському БТІ 6 лютого 1995 року. Також [PERSON] подарувала відповідачу 1/4 частину житлового будинку за договором дарування від 22 квітня 1999 року, нотаріально посвідченим 22 квітня 1999 року та зареєстрованим у реєстрі за № 5-2259. Київським БТІ вчинений реєстраційний напис про належність відповідачу 1/4 частини Будинку за реєстровим номером 9371 у реєстровій книзі д. 152-138. При цьому [PERSON] (частка в будинку якого подарована ним [PERSON]), [PERSON] та [PERSON], як особи, які спільно володіли на праві особистої власності Будинком, 29 березня 1955 року уклали, як співвласники, договір конкретного користування домоволодінням по [ADDRESS], який нотаріально посвідчений 1 червня 1956 року нотаріусом Шостої нотаріальної контори м. Києва Ганопольскою П.А. та зареєстрований за реєстром № 8035. Відповідно до вказаного договору конкретного користування Будинком сторони домовилися про таке: - [PERSON] користуватиметься однією половиною будинку з лівого боку, якщо стояти обличчям до двору, яка складається з однієї кімнати розміром 15,90 кв.м. та іншої розміром 11,80 кв.м., кухні 5,30 кв.м., прихожої 3 кв.; коридором 3,80 кв.м. та сараю; - [PERSON] користуватиметься однією кімнатою 11,70 кв.м., кухнею 5,80 кв.м., коридором 3,20 кв.м., прихожей 6,50 кв.м.; - [PERSON] користується однією кімнатою 7,70 кв.м., іншою кімнатою - 7,60 кв.м., кородором і сараєм [PERSON] та [PERSON] користуються спільно. Як видно із вказаного договору, площі кімнат у Будинку, 1/2 яких позивач придбала у попереднього власника [PERSON], відповідають розмірам, зазначеним у їх техпаспорті. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з частиною 4 ст. 358 ЦК України, якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Крім цього, відповідно до частини 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2014 року, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Із матеріалів позовної заяви видно, що позивач придбала 1/2 частину Будинку у [PERSON] на підстави договору купівлі-продажу від 20 вересня 2010 року (а [PERSON] 1/2 частина Будинку належала на підставі договору дарування, посвідченого нотаріально 27 квітня 1999 року за реєстровим № 2-1281). Також відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу Будинку від 20 вересня 2010 року позивачем 1/2 частини Будинку та земельної ділянки відчужувана 1/2 частина Будинку оглянута Покупцем (позивачем). Недоліків, які перешкоджають використанню 1/2 частини Будинку за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено. Крім того, відповідно до наявного технічного паспорту на Будинок, відкоригованого на 2 квітня 1999 року (розділ - експлікація до плану Будинку) раніше у Будинку було 3 квартири, у квартирі № 1 жив співвласник [PERSON], а у квартирах 2 і 3 відповідно інші співвласники Будинку - [PERSON] та [PERSON] Площі квартир відповідають площам у договорі від 29 березня 1955 року конкретного користування Будинком. Отже, три вказані попередні співвласники Будинку визнавали та дотримувалися встановленого ними у 1955 році порядку користування Будинком. Із зазначеного вбачається, що право [PERSON] на користування житловою кімнатою №2-5 площею 11,7 кв. м. визнавали і попередні співвласники Будинку: [PERSON], а після нього - [PERSON], які ніколи не вимагали передати їм зазначену кімнату. Відповідно до частини першої ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Частиною четвертою вказаної статті ЦК передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того, з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Відповідно до п. 2.2 Інструкції Держбуду України, від 24.05.2001, № 127 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна" прибудовою (до житлового будинку) є частина будинку, розташована поза контуром її капітальних зовнішніх стін і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну. Прибудови мають внутрішнє сполучення з основними частинами будинків. До них відносяться: прибудовані житлові кімнати та допоміжні приміщення (тамбури, веранди, кухні, комори, ванні кімнати, вбиральні тощо). Позивач не врахував, що відповідно до стор. 2, 5 Технічного паспорту на Будинок виготовленого ТОВ «Енергобудтехсервіс» 18 березня 2014 року прибудови здійснені пізніше, а саме кімнати: площею 4,1 кв.м. (а2, прибудова 1969 року (6,1 кв.м., 11,2 кв.м.- А1 - прибудова 1969 року), (2,1 кв.м. та 5,0 кв. м. - аЗ, прибудова 1996 року). Крім того, зазначені прибудові збудовані на належній відповідачу у даний час земельній ділянці і попередній співвласник Будинку [PERSON] визнавав його право на них. Зазначені прибудови не входили до договору конкретного користування домоволодінням (Будинком) від 29 березня 1955 року (між співвласниками Будинку), оскільки вони на той час не були ще збудовані, а тому - ніколи не належали позивачу, а також [PERSON], у якого він придбав частку в Будинку і не входять до складу площі Будинку, яка враховується при його поділі. Отже відповідач правомірно вважає, що оскільки він є власником зазначених добудов (прибудов) , вони знаходяться на земельній ділянці відповідача, а тому - не можуть братися до уваги при обчисленні загальної площі Будинку при вирішенні питання про його поділ та виділення в натурі. Отже, позивач не набула право на житлову кімнату №2-5 площею 11,7 кв. м., яку вона просить їй виділити, і її право на зазначену кімнату не порушено. Встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю виданого 23 травня 2000 року, [PERSON] належить право власності земельної ділянки розміром 0,535 га, яка розташована в [ADDRESS](кадастровий номер [NUMBER]). Дослідженням наданих суду матеріалів вбачається, що з 1955 року між співвласниками будинку [ADDRESS] було встановлено порядок користування, який в подальшому дотримувався кожним з них, включаючи і наступних співвласників. При цьому кожен співвласник здійснював добудови виключно тієї частини житлового будинку, яка була передана йому в користування. Зокрема розпорядженням Печерської районного державної адміністрації в особі Представника Президента України 14.04.1993 №202 було дозволено БТІ зареєструвати самовільно побудовані та переобладнані приміщення веранди 2,5 кв.м., кухні 6,1 кв.м. та житлової кімнати 11,2 кв. м. в 1/4 частині будинку [ADDRESS] та самовільно побудований сарай літ. «Ж», що належать [PERSON] та внести зміни до ТП. В 1994 році було надано дозвіл [PERSON], власнику 1/4 частини будинку реєстрацію в БТІ переобладнаної кухні 4,1 кв. м. Також в 1998 році було видано дозволи на введення в експлуатацію закінченого будівництвом - прибудов до будинку [ADDRESS], а саме [PERSON] позначення а3, [PERSON] - позначення а1. Під час приватизації в 2005 році земельної ділянки враховано розмір площі будинку, яка знаходилась в користуванні [PERSON]- 58,26 кв. м., а [PERSON] - 86,73 кв.м. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню. В даному випадку слід виходити з того, що у співвласника житлового будинку є право на виділ в натурі належної йому частки. При цьому вирішуючи даний спір встановлено, що запропонований варіант поділу будинку та визначений розмір грошової компенсації встановлений без врахування визначеного в 1955 році порядку конкретного користування, та здійснених самостійно кожним співвласником прибудов, які відповідно є власністю кожного з них. Безпосередньо, що стосується кімнати 2-5 площею 11,7 кв. м. слід зазначити, що остання була виділена в користування співвласнику будинку, від якого право власності в подальшому набув [PERSON] Отже слід дійти висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення вимог позивача, оскільки експертне дослідження щодо варіантів поділу та визначення розміру грошової компенсації не відповідає встановленим обставинам, а тому не може бути враховане під час виділення ідеальної частки кожному із співласників. Також суд позбавлений можливості зобов'язати відповідача надати дозвіл на реконструкцію та капітальний ремонт, оскільки такий дозвіл фактично надавався відповідачем, при цьому позивачем чітко не визначено перелік та вид робіт, які планується провести в будинку. З урахуванням викладеного позовні вимоги слід залишити без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed