Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

У червні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 31 серпня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/110042/3174/73, відповідно до якого позивачем надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 27176 доларів США строком з 31 серпня 2006 року по 31 серпня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом 12.50% на рік на суму залишку заборгованості. 30.06.2009 року укладено Додаткову угоду №1 відповідно до якої остаточна дата погашення кредиту 31 травня 2016 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31 серпня 2006 року між банком і [PERSON] укладено договір поруки № 014/110042/3174/73/283, відповідно до якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність перед банком за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість в сумі 9392,25 доларів США, про що було повідомлено як позичальника, так і поручителя. Оскільки позичальник ухиляється від виконання кредитних зобов'язань, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість в сумі 9392,25 доларів США, що по курсу НБУ становить 194220,71 гривень, а також понесені судові витрати (а.с. 2-7). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 15 січня 2016 року позовні вимоги задоволені: стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» борг за кредитним договором від 31 серпня 2006 року в загальній сумі 194220 грн.71 коп. (еквівалентно станом на 22 травня 2015 рік 9392,25 доларів США), з яких 137052 грн. 23 коп. (еквівалентно 6627,66 доларів США) - не погашена і прострочена заборгованість за кредитом, 9576 грн. 99 коп. (еквівалентно 463,13 долари США) - заборгованість по сплаті відсотків, 47591 грн.49коп. (еквівалентно 2301,46 долар США) - нарахована пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків; вирішено питання судових витрат (а.с.96-98). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором і судових витрат, та постановити нове рішення, яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в задоволені позовних вимог до [PERSON] відмовити (а.с. 103-107). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/110042/3174/73, відповідно до якого банком надано позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 27176 доларів США строком з 31 серпня 2006 року по 31 серпня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом 12.50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.14-15). На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, у цей же день між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність перед банком за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. (а.с.22). 30 червня 2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника було укладено додаткову угоду № 1, якою строк кредиту збільшився на 84 календарних місяці і датою повернення кредитних коштів стало 31 травня 2016 року (а.с. 18-19). У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів станом на 22 травня 2015 року існує заборгованість у розмірі 9392,25 доларів США, що в гривневому еквіваленті - 194220,71 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 6627,66 доларів США (137052,23 грн.), у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 1846,23 доларів США (38177,87 грн.), заборгованість по відсотках - 463,13 доларів США (9576,99 грн.); у тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 413,19 доларів США (8544,28грн.), пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків - 2301,46 доларів США (47591,49 грн.) (а.с.9-13). 22 квітня 2015 року банк направив позичальнику і поручителю вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором і надано 30-денний термін для усунення порушень (а.с.23-30). Задовольняючи позовні вимоги банку, суд 1 інстанції виходив із того, що позичальник неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача та поручителя, який поручився за виконання зобов'язань позичальником. Однак, у повній мірі з таким висновком погодитися не можна. Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року N 5 відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як убачається з матеріалів справи, 30 червня 2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника було укладено додаткову угоду № 1, якою строк кредиту збільшився на 84 календарних місяці і датою повернення кредитних коштів стало 31 травня 2016 року. Відповідно до п. 2.2, 2.3, 2.4 зазначеної угоди з 30 червня 2009 року фактична заборгованість за сумою кредитом збільшується на суму заборгованості за процентами (1 360,83 долари США), що не супроводжується видачею кредитних кошів. Із нового графіка погашення кредиту вбачається, що сума кредиту складає 30 144,02 долари США, сума нарахованих відсотків - 10342,55 долари США (а.с.19 зворот - 20 зворот). Із договору поруки від 31 березня 2006 року убачається, що сторони договору встановлюють, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті лише за письмової згоди (а.с.22). За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що порука [PERSON] припинилась у зв'язку із збільшенням загального обсягу виплат позичальника [PERSON] без згоди поручителя. Саме такі висновки маються у Постановах Верховного Суду України по справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 року, та по справі № 6-97цс13 від 25 вересня 2013 року, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції не застосовано норму матеріального права, яка підлягала застосуванню (ч.1 ст. 559 ЦК України), тому рішення суду в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором і судових витрат підлягає скасуванню (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON]. У частині стягнення заборгованості за кредитним договором із [PERSON] рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не ревізується.

Outcome: dismissed