Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить зобов'язати [PERSON] припинити користуватися земельною ділянкою площею 5,77 га, яка розташована на території Новгородківської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, та належить [PERSON] на підставі держаного акту на право приватної власності на землю серії 1-ЗП №040856, виданого Новгородківською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 10.01.2000 року. Позов обґрунтований тим, що 08 жовтня 2008 року [PERSON] видав [PERSON] довіреність на керування та користування земельною ділянкою площею 5,77 га, яка розташована на території Новгородківської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, яка належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ЗП №040856, виданого 10.01.2000 року Новгородківською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 08 жовтня 2008 року за реєстровим №12204. Крім довіреності позивач надав [PERSON] зазначений державний акт на виконання повноважень зазначених в довіреності. 12 вересня 2016 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою передати [PERSON], що він скасовує довіреність, видану 08 жовтня 2008 року на його ім'я. 12 вересня 2016 року приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] передала заяву [PERSON] про скасування довіреності від 08 жовтня 2008 року на керування та користування земельною ділянкою площею 5,77 га належної [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ЗП №0440856. Оскільки на теперішній час [PERSON] не припинив користуватися зазначеною земельною ділянкою, позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом, оскільки такі дії відповідача порушують його право власності на земельну ділянку. В судове засідання сторони не зявились. Від представника позивача до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно виданого 10 січня 2000 року Новгородківською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ЗП №040586 [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 5.77 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Новгородківської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. 08 жовтня 2008 року [PERSON] видав на імя [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 08 жовтня 2008 року за реєстровим №12204, за якою уповноважив його керувати та користуватися належною йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ЗП №040586 від 10 січня 2000 року земельною ділянкою площею 5.77 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Новгородківської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, для чого надав йому право подавати від його імені заяви, отримувати орендну плату в будь-якому розмірі та вигляді, підписувати усі передбачені законодавством України цивільно-правові договори відносно керування та користування земельною ділянкою, в тому рахунку (але не виключно) договори оренди на умовах на його власний розсуд, з правом розірвання та укладання нових договорів оренди, представляти його інтереси у Мелітопольській обєднаній державній податковій інспекції Запорізької області, у відповідній райдержадміністрації Запорізької області, у відповідному відділі земельних ресурсів, органах місцевої влади та в усіх інших компетентних організаціях та установах з цього приводу, а також виконувати усі дії та формальності, повязані з виконанням даних повноважень. Довіреність видана строком на десять років та дійсна до 08.10.2018 року \\а.с.6\\. 12 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою передати [PERSON], що він скасовує довіреність, видану 08 жовтня 2008 року на його ім'я \\а.с.7\\. 12 вересня 2016 року приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] передала заяву [PERSON] про скасування довіреності від 08 жовтня 2008 року на керування та користування земельною ділянкою площею 5,77 га належної [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ЗП №0440856 \\об.с.а.с.7\\. Статтею\~ст.237 ЦК України\~передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, при цьому представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно до ч.1,3\~статті 238 ЦК України\~представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Положеннями\~статті 239 ЦК України\~передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє, при цьому згідно ч.1\~ст.240 цього Кодексу\~представник зобовязаний вчиняти правочини за наданими йому повноваженнями особисто. Відповідно до\~ст.241 ЦК України\~правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Положеннями частин 1,3\~ст.244 ЦК України\~представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю, а довіреність є письмовий документ, що видається однією особою для представництва перед третіми особами, тобто видача довіреності односторонній правочин. Згідно ч.1\~ст.245 ЦК України, передбачено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчиняти правочин, а відповідно до ч.3 даної статті (з урахуванням внесених законом України №514-У1 (514-17) від 17 вересня 2009 року змін) встановлено, зокрема, що довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою орган місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами. Довіреності, посвідчені зазначеними в частині третій посадовими особами, прирівнюються до нотаріально посвідчених. Відповідно до ч.1 та ч.3\~ст.247 ЦК України\~строк довіреності встановлюється у довіреності, а якщо строк довіреності є встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Довіреність, у якій не вказана дата її вчинення, є нікчемною. Статтею 248 ЦК України\~передбачено, що Представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність. Частиною першою\~ст.249 ЦК України\~передбачено, що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Як випливає з положень ст..249 ЦК України, момент скасування довіреності та момент втрати нею чинності для представника та третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, не збігаються. Так, нотаріально посвідчена довіреність є скасованою з моменту подання особою нотаріусу відповідної заяви та вчинення нотаріусом на її підставі окремих дій. При цьому, відповідно до ч.4 ст.249 ЦК України права та обовязки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася. Отже, скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту настання першої із подій: -або коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності; - або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася. До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя, тобто особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Вказаний обов'язок вона може виконати самостійно або доручити його виконання іншій особі, зокрема, державному нотаріусу, який скасував довіреність. Така можливість передбачена, зокрема, п. 154 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 20/5, відповідно до якого повідомлення осіб про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом за правилами п. 275 цієї Інструкції, шляхом передавання відповідної заяви. Так, матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач самостійно повідомляв повірену особу про скасування довіреності, а направлення нотаріусом заяви [PERSON] про скасування довіреності (об.с. а.с.7)\~\~за відсутності в справі даних про те, що ця заява була отримана [PERSON], не є підставою вважати, що відповідач знав чи міг знати про її скасування. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року\~"Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). За\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог\~і заперечень, крім випадків, установлених\~ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано суду жодного доказу на порушення його прав, як землевласника, зі сторони відповідача [PERSON], тобто доказів того, що відповідач [PERSON] дійсно користується належною йому земельною ділянкою. Окрім того, суду не надано доказів того, що відповідач був повідомлений про скасування довіреності. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, в створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Таким чином, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд приходить до висновку про те, що з боку позивача не надані суду належні та допустимі докази відносно позовних вимог, які не знайшли свого доведення у судовому засіданні, не ґрунтується на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed