Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою (а.с.25), яку в подальшому уточнила (а.с.66) до [PERSON], [PERSON], в якій просить захистити її права як власника будинку [ADDRESS] та на підставі ст.391 ЦК України усунути порушення її законних прав на житло, визнавши відповідачів та їх дітей втратившими право на користування належним їй будинком [ADDRESS], зняти з реєстрації її онука [PERSON] за даною адресою, виселити з будинку [PERSON], його дружину [PERSON] та їх неповнолітніх дітей на підставі ст.116 Житлового кодексу України, так як вони систематично порушують правила співжиття в одному житловому будинку і роблять неможливим її проживання в ньому. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Окрім неї, в будинку на даний час проживає зі своєю родиною її онук [PERSON] [PERSON] без її дозволу поселив в будинку свою дружину [PERSON], а також двох малолітніх дітей. Дружина онука [PERSON] постійно притисняє її, конфліктує з нею, погрожує її здоров'ю, ображає. Онук та його дружина неодноразово мали намір позбавити її життя, отруювали її їжу, стріляли в неї, знищили її птицю, пошкодили вікна будинку, в якому вона проживає. Над нею знущаються діти [PERSON], пишуть на будинку непристойні написи. Вказана родина зайняла приміщення літньої кухні, якою розпоряджаються на власний розсуд, перешкоджаючи їй в утриманні будинку, нести витрати не утримання житла не бажають, комунальні послуги не сплачують. Відповідачі неодноразово проникали до її кімнати в будинку, зриваючи замки з дверей. Вона з 2015 року до цього часу зверталась за допомогою до дільничного інспектора поліції, зверталась письмово до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області і до Роздільнянської місцевої прокуратури, де намагалась довести, що подружжя [PERSON] і їх діти несуть загрозу для її життя. Однак вказані органи не надають належної уваги вказаним скаргам, а проведені профілактичні бесіди не дають бажаних результатів, їх спільне життя в одному будинку залишається неможливим. Таким чином подружжя [PERSON] і їх діти систематично, морально і фізично її знищують і їх проживання в її будинку для неї є небезпечним та неможливим. Ці обставини дають підстави відповідно до ст.116 Житлового Кодексу України для їх виселення, тим більше,що у відповідача [PERSON] є власне житло у виді квартири в с. Понятівка Роздільнянського району. При таких обставинах, вона вважає, що її законні права на користування, володіння і розпорядження власним будинком порушені, а тому просить суд усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні належним їй будинком шляхом зняття з реєстрації за вказаною адресою її онука [PERSON], а також шляхом визнання втратившими право на проживання в будинку та виселення з будинку самого [PERSON], його дружину та їх двох неповнолітніх дітей на підставі ст.116 ЖК України, так як вони систематично порушують правила проживання в будинку, а застосовані до них заходи громадського впливу не дали будь-яких результатів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] В наданих суду поясненнях та письмових запереченнях відповідач [PERSON] суду пояснив, що позивачка [PERSON] є його рідною бабусею, яка виростила його з малолітнього віку. Він разом з нею зареєстрований у вказаному будинку в [ADDRESS]. В будинку проживають члени його сім'ї - дружина [PERSON] та двоє неповнолітніх дітей - сини [PERSON] та [PERSON], які поселились в будинок за згодою позивачки. Цей будинок належав на праві власності позивачці та померлому її чоловікові - [PERSON]. На належну [PERSON] частку останній залишив заповіт на його користь і він подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті [PERSON] До цього часу він не оформив спадщину, так як не має наміру судитися з позивачкою при її житті та створювати нові підстави для конфлікту з бабусею. Однак позивачка в силу свого віку має намір у любий спосіб позбавити його права на користування житлом, а тому затіяла конфлікт з ним та його дружиною, видумуючи різні історії з отруєнням, вбивством і наміром позбавити її життя. Вони не створюють їй перешкод в проживанні, так як позивачка проживає у власному будинку, а вони живуть в літній кухні біля будинку. У спільному користуванні лише приміщення кухні, де вони готують їжу. Вони разом сплачували комунальні послуги. Однак з минулого року вони взяли всі комунальні витрати на себе, позивачка добровільно віддала їм розрахункові книжки. Оплата за комунальні послуги, а саме оплата за послуги водопостачання, електроенергію, газ та сміття здійснюється ними регулярно, заборгованостей вони не мають. В зимній період у будинку є різні види опалення, які вони використовують кожен на власний розсуд. Пічне опалення є у позивачки в будинку, так і у них в літній кухні. Газовим опаленням вони не користуються, хоч воно також наявне в будинку. Конфліктні ситуації між ними дійсно виникають, однак їх причиною є вік позивачки, її підозрілість, довірчі стосунки зі сторонніми людьми, які мають намір заволодіти її житлом та провокують дома сварки. Він також був вимушений звертатись за захистом до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, так як [PERSON] поводила себе не адекватно та погрожувала спалити будинок, його дружину [PERSON] та їх спільних малолітніх дітей. До цього часу за рішенням від 16.10.1996 року Опікунської ради при виконавчому комітеті Роздільнянської міської ради народних депутатів він є піклувальником над [PERSON] і свої обов'язки має намір виконувати попри всі негаразди, так як розуміє свій обов'язок перед позивачкою.. Щодо порушення норми співжиття, які роблять неможливим для проживання позивачки в будинку, вказаний факт не знайшов свого підтвердження ні під час проведення перевірки Роздільнянським ВП ГУНП в Одеській області, ні Роздільнянською місцевою прокуратурою, тому ці звинувачення позивачки не знайшли свого підтвердження, а тому є безпідставним та не обґрунтованим. Відповідач [PERSON] також просила в позові [PERSON] відмовити, так як підстави для їх виселення надумані. Вона проживає в будинку з часу їх одруження з [PERSON] Спочатку в них були добрі стосунки з [PERSON], однак далі в них дійсно виникли конфлікти, так як [PERSON] стала звинувачувати її в тому, що вона готує отруєну їжу, краде у неї продукти та речі. Вона намагається не вступати з жінкою в конфлікти, так більший час її вдома не має, вона працює в м. Роздільна прибиральницею в школі, а тому проживає в м. Роздільна. Чоловік працює в м. Одеса, а тому також не має наміру покидати житло. Однак їм доводиться зустрічатися з позивачкою на кухні, якою вони користуються спільно, де і виникають конфлікти, який вони завжди стараються уникнути. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів - Роздільнянська міська рада, також вважають, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню виходячи з наданих по справі доказів, про що повідомили в наданих суду письмових запереченнях.(а.с.43) Представник третьої особи Прибилов О.О. пояснив, що підтверджень порушення правил співжиття позивачкою не надано, подані [PERSON] скарги до правоохоронних органів залишені без задоволення. Крім цього, необхідно врахувати, що відповідач [PERSON] фактично є співвласником цього будинку, який успадкував після смерті діда. Ухвалою суду від 03.08.2017 року о участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено - орган опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації, так як позивачка збільшила позовні вимоги та просила виселити з належного їй будинку двох неповнолітніх дітей онука [PERSON] (а.с.93) Третя особа - орган опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації, також просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] та надали суду письмовий висновок в порядку ст.119 СК України щодо відсутності їх згоди на виселення з будинку [PERSON] її неповнолітніх правнуків - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], посилаючи на те, що їх батько [PERSON] фактично є співвласником будинку по [ADDRESS] і опікуном позивачки, іншого житла в м.Роздільна сім'я [PERSON] не має. Судом по справі на підставі наданих сторонами доказів встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] Одеської області., що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно та технічним паспортом на вказаний будинок (а.с.4,6) Згідно технічного паспорту будинковолодіння складається з житлового будинку та господарчих споруд, серед яких є і літня кухня. (а.с.6) Згідно записів домової книги за вказаною адресою на час розгляду справи зареєстровані та проживають [PERSON], власник будинку та зареєстрований з 1995 її рідний онука - [PERSON]. (а.с.14) Крім цього судом встановлено, що у вказаному будинку без реєстрації проживають члени сім'ї [PERSON] - його дружина [PERSON] (а.с.164 - свідоцтво про шлюб), яка зареєстрована в [ADDRESS], а також в будинку проживають двоє неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно наданого на адресу суду Акту обстеження житлово-побутових умов проживання вказаної сім'ї від 04.04.2017 року, складеного за участю представників органу місцевого самоврядування Роздільнянської міської ради, між членами сім'ї визначений порядок користування житловим будинком, згідно якого [PERSON] проживає у самому будинку житловою площею 65,4 кв.м (дві житлові кімнати), а сім'я онука проживає в літній кухні. Оплата за комунальні послуги та вивіз сміття здійснюється постійно, заборгованості немає.(а.с.88) Також судом встановлено, що на підставі рішення Роздільнянської міської ради від 16.10.1996 року [PERSON] призначений піклувальником над громадянами [PERSON] та [PERSON]. (а.с.110) Також судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.125). При житті [PERSON] залишив заповіт від 06.07.2009 року, яким все своє майно заповів онуці [PERSON] (а.с.134) і [PERSON] спадщину після його смерті прийняв, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори (а.с.122), відповідні заяви про прийняття спадщини подала і [PERSON] після смерті чоловіка, прийнявши таким чином ? частину належного йому у шлюбі майна та обов'язкову частку у спадщині. (а.с.123,124) Згідно письмового висновку, наданого суду по справі в порядку ст.119 СК України, орган опіки та піклування Роздільнянської райдержадімінстрації, вивчивши обставини проживання неповнолітніх дітей [PERSON] - синів [PERSON] та [PERSON] надали висновок, в якому заперечують проти позбавлення права користування житловим будинком по [ADDRESS] та виселення з нього неповнолітніх. (а.с.103) Позивачем по справі в якості доказів щодо протиправної поведінки відповідачів надані копії висновків Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області по зверненням [PERSON] до правоохоронних органів за захистом прав від 18.04.2016 року (а.с.11), 22.05.2015 року (а.с.13), 11.08.2017 року (а.с.153), 15.12.2017 року (а.с.209), 24.01.2017 року (а.с.217), 11.08.2017 року (а.с.223) З висновку Роздільнянського РП ГУНП в Одеській області за наслідками перевірки звернення [PERSON] від 29.03.2016 року вбачається, що факти викладені в заяві [PERSON] про неправомірні дії [PERSON] та його дружини [PERSON] не підтвердилися. Зокрема при перевірці встановлено, що між вказаними особами існує конфлікт щодо невирішених питань особистого, побутового та фінансового характеру, однак факти щодо отруєння [PERSON] вказаними особами та несплати ними комунальних послуг не підтвердились. (а.с.12) У висновку Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області за наслідками перевірки звернення [PERSON] від 12.05.2015 року зазначено, що між тими ж учасниками конфлікту виникли неприязні стосунки щодо повернення позичених [PERSON] грошів у дідуся, після чого зі сторонами проведено профілактичну бесіду. (а.с.13) У висновку Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області за наслідками перевірки звернення [PERSON] від 07.08.2017 року зазначено, що між тими ж учасниками конфлікту виникли неприязні стосунки і скаржниця посилається на спроби членів її сім'ї отруїти її, повідомляє про реальну загрозу її життю. При цьому згідно змісту висновку викладені факти щодо наявності в діях [PERSON] та його дружини [PERSON] кримінально караних діянь не підтвердились, а з відповідачами по справі проведено профілактичну бесіду. (а.с153) За висновком Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області за наслідками перевірки звернення [PERSON] від 29.03.2016 року вбачається, що факти викладені в заяві [PERSON] щодо її отруєння та позбавлення права на проживання в будинку, про неправомірні дії [PERSON] та його дружини [PERSON] не підтвердилися.(а.с.209) До також висновку прийшов дільничний інспектор Роздільнянського ВП ГУНП [PERSON], по результатам розгляду заяви [PERSON] від 17.01.2017 року, викладеного у висновку від 24.01.2017 року, 11.08.2017 року на неправомірні дії [PERSON] щодо вчинення ним сімейних сварок, намагання її отруїти, зазначивши, в яких вкотре заявив, що між сторонами конфлікту існує ряд невирішених питань побутового та фінансового характеру. (а.с.223) У відповіді Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області на адресу [PERSON] повідомлено також, що за її заявою щодо її побиття онуком [PERSON] на підставі акту судово-медичного обстеження 28.07.2017 року проводиться перевірка. Допитаний по справі в якості свідка інспектор Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області [PERSON] в суді підтвердив, що він неодноразово розглядав скарги [PERSON] на її онука та його сім'ю, знає сім'ю з 2006 року, однак більшість фактів, викладених в них, не підтверджувались. Раніше позивачка писала такого зміст скарги на свого покійного чоловіка, а після його смерті ці скарги почали стосуватись вже онука. В ході перевірки та виїздів на місце конфлікту з'ясовувалось безпідставність звинувачень [PERSON] членів своєї сім'ї у протиправних діях щодо позбавлення її життя, пошкодження її майна. При останньому виїзді [PERSON] вела себе агресивно, відмовилась надавати пояснення. [PERSON] та його дружина позитивно характеризуються сусідами, є благополучною сім'єю, не вживають алкогольні напої, обоє працюють і ростять своїх дітей. Проживають в літній кухні будинку і при можливості можуть обмежити випадки спілкування з позивачкою, однак будь-які перепланування можливі лише за згодою [PERSON], на що вона не погоджується. Допитані по справі в якості свідків сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично дали аналогічні свідчення в суді і підтвердили, що про конфлікт [PERSON] з онуком [PERSON] знають лише з її слів, однак жоден із свідків не був очевидцем побиття чи отруєння [PERSON] її онуком. Дані свідки повідомили, що дійсно між [PERSON] та її онуком [PERSON], якого вона виростила змалку, на теперішній час склалися складні стосунки. Так свідок [PERSON] повідомили, що конфлікти сталися по причині несплати сім'єю онука комунальних послуг, крім цього свідок зазначила, що [PERSON] показувала на тілі синці, розповідала, що це її штовхав [PERSON], коли вона штукатурила будинок. Свідок сусідка [PERSON] суду пояснила, що дійсно в подвір'ї [PERSON] інколи чути сварки, кричить та висловлюється нецензурними словами як правило одна лише [PERSON] Діти до неї ставляться добре, однак [PERSON] вороже ставиться саме до невістки, з якою в неї спочатку були добрі стосунки. Причини цих сварок надумані саме [PERSON], яка має намір вижити дітей з будинку. Свідок [PERSON] також підтвердила в суді, що знає сім'ю відповідачів, як порядну та працьовиту. Вони не провокують сварки в домі, це робить [PERSON] в силу свого віку. Протилежні свідчення по справі дала свідок [PERSON], яка підтвердила, що їй відомо про побиття [PERSON] її онуком, про перешкоджання жінці проживати у власному будинку, в зв'язку з чим остання вимушена була проживати деякий час у неї в будинку. Таким чином, в позовній заяві виходячи з наведених обставин, позивачка просить усунути їй перешкоди у користування будинком, належним їй на праві власності, шляхом зняття з реєстрації за вказаною адресою [PERSON], виселення з будинку його та членів його сім'ї - дружини [PERSON] та їх неповнолітніх дітей в силу наведених фактів протиправної поведінки членів сім'ї. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] належить відмовити виходячи з наступних підставі. Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За змістом п.34 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином виходячи з даних норм позивачка [PERSON], будучи законним власником будинку по [ADDRESS] у випадку порушення її прав користування та володіння житлом мала право звернутися до суду з позовом для усунення перешкод в користуванні власністю, при цьому і шляхом зняття [PERSON] з реєстрації при умові визнання його втратившим право на користування житлом, а також щодо виселення осіб, які самовільно вселилися в належний їй будинок або які порушують правила співжиття в належному їй будинку, зробивши їх спільне життя з власником будинку неможливим. В даному випадку суд вважає, що відповідач [PERSON] є членом сім'ї власника будинку, який в установленому законом порядку зареєстрований за вказаною адресою, а тому відповідно має право на користування вказаним житлом відповідно до ст.156 ЖК України. Даною статтею встановлено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Крім цього, відповідно до ст.156 ЖК України за згодою власника будинку член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника непотрібно. Відповідач [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб і відповідно до ст.64 ЖК України є членом його сім'ї, проживає в будинку [PERSON] більше 15 років, а тому суд виходить з того, що вселилась вона в даний будинок за згодою власника [PERSON], так як все своє в шлюбі життя проживала в даному будинку та народила двох спільних дітей, які також проживають у вищевказаному будинку. Тому обґрунтування позивача наведені у позові про виселення, щодо самоправного зайняття будинку [PERSON] не можуть бути взятими до уваги, оскільки вона вселилася у будинок, як родич та член сім`ї власника будинку (внук) і в розумінні ЦК України не втратила право користування жилим приміщенням в даному будинку до цього часу. Далі, позивач просить визнати всіх відповідачів такими, що втратили право на користування житлом в належному їй будинку. Підстави для визнання осіб, втратившими право на користування житловим приміщенням передбачені ст.71,72 ЖК України та пов'язані з тимчасовою відсутністю вказаних осіб по місцю проживання, а тому суд вважає, що підстав для визнання відповідачів, втратившими право на користування будинком, у суду не має, так як [PERSON], його дружина та діти постійно використовують для проживання будинок позивачки. Щодо заявлених вимог про виселення сім'ї [PERSON] з будинку позивачки за протиправні дії, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Відповідно до п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Позивач мотивувала свої вимоги про виселення відповідачів з підстав ч.1 ст. 116 ЖК України, тим, що відповідачі систематичо порушуючи правила співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. У якості обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що вона неодноразово зверталася до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області на неправомірні дії відповідачів. Однак із наданих суду висновків Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області по результатам розгляду заяв [PERSON] на протязі 2016-2017 років викладені в скаргах факти щодо вчинення відповідачами кримінально караних дій або дій, які містять склад адміністративних правопорушень по аналогічним статтям, не підтверджені. Відповідно до ст. 221 КУпАП прийняття рішення за 173 КУпАП є компетенцією суду, а будь-якої постанови суду про притягнення [PERSON] або [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП або посилання на таку постанову, до справи не додано. Клопотання про таке витребування позивачем або представником в інтересах позивача не заявлено. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень будь-які постанови суду про притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності в порядку КУпАП відсутні. Тому само по собі проведення профілактичних бесід з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (заявницею) не може розцінюватися, як дієвий захід попередження та впливу на систематичні порушення у порядку, передбаченому актами, які визначають повноваження органів внутрішніх справ. Заходи адміністративного попередження (також заходи адміністративного запобігання, адміністративно-запобіжні заходи) - вид адміністративного примусу, визначені нормами адміністративного законодавства способи офіційного фізичного або психічного впливу уповноважених на те осіб на фізичних або юридичних осіб з метою профілактики або виявлення протиправних, забезпечення громадського порядку та громадської безпеки, попередження та локалізації наслідків надзвичайних ситуацій. Особливості застосування заходів адміністративного попередження (запобігання) пов`язані з тим, що вони застосовуються за умови відсутності протиправного діяння; є профілактичними заходами; застосовуються з метою попередження, недопущення правопорушень; забезпечення громадського порядку і громадської безпеки під час надзвичайних ситуацій; попередження настання шкідливих наслідків у цих ситуаціях. Від адміністративних стягнень і заходів адміністративного припинення відрізняються тим, що застосовуються за відсутності правопорушень. Однак незважаючи на профілактичний характер, ці заходи можуть бути застосовані в примусовому порядку. Заходи адміністративного попередження є досить різноманітними та застосовуються різними об'єктами в різних галузях суспільного життя. В законодавстві України такі заходи передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення і Митним кодексом України, законами України про міліцію, про оперативно-розшукову діяльність, про Службу безпеки України, про дорожній рух тощо. Тобто суд приходить до висновку, що проведення поліцією профілактичних бесід з відповідачами на предмет недопущення протиправної поведінки для застосування ст. 116 ЖК Української РСР і виселення без надання іншого житлового приміщення не дають підстав, оскільки дана правова норма вимагає наявності дієвих заходів попередження та впливу на систематичні порушення у порядку, передбаченому актами, які визначають повноваження цих органів. При цьому в матеріалах справи відсутні докази та посилання про застосування до [PERSON] та [PERSON] і інших дієвих заходів попередження та впливу на систематичні порушення у порядку, передбаченому актами, які визначають повноваження судів, прокуратури, органів внутрішніх справ. Відсутність доказів про систематичність порушень відповідачами правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку та відсутність доказів застосування заходів запобігання і громадського впливу без позитивних результатів унеможливлює застосування норми ч.1 ст. 116 ЖК України, як підстави для виселення відповідачів. Навпаки, судом при розгляді справи встановлено, що по місцю роботи та проживання сім'я відповідача [PERSON] характеризується позитивно (а.с.86,89) Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON], яка звинуватила відповідачів в у неправомірній поведінці, намаганню позбавити життя позивачку, у знущанні над нею, так як свідок мала матеріальну заінтересованість в даній справі і під час проживання у неї [PERSON] отримала від неї заповіт на будинок по [ADDRESS] Одеської області, писала скарги в поліцію на сім'ю онука [PERSON] Тому позов [PERSON] в частині виселення відповідачів [PERSON] та його дружини [PERSON], а також їх двох неповнолітніх дітей також задоволенню не підлягає. Оскільки підстав для виселення відповідачів не має, то і в задоволенні інших позовних вимог стовно зняття на цій підставі з реєстрації за вказаною адресою [PERSON], визнання всіх відповідачів втратившими право на користування житлом, не має і в задоволенні позову [PERSON] належить відмовити повністю. Відповідачі не втратили інтересу до цього житла, так як працюють в м. Роздільна та в м. Одеса, діти навчаються в школі в м. Роздільна, переїзд до будь-якого іншого населеного пункту привів би до втрати нормальних життєвих зв'язків, можливості винаймати жито сім'я не має. Судові витрати по справі сплачені позивачкою при звернення до суду і в зв'язку з відмовою позивачу в позові не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed