Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

1.Позиція позивача. 01 грудня 2020 року [PERSON] подано даний позов до провадження Заводського районного суду, яким заявлено позовні вимоги: -Виділити зі спільної часткової власності в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 19/100 частко домоволодіння за адресою [ADDRESS] що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), та складається з житлового будинку (літ. Б), загальною площею 91,6 кв.м, житловою площею 80,0 кв.м, навіс (літ. б), огорожа № 7, хвіртка № 8, частина тротуару І. -Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок літ. Б), загальною площею 91,6 кв.м, житловою площею 80,0 кв.м, навіс (літ. б), огорожа № 7, хвіртка № 8, частина тротуару І, за адресою [ADDRESS] . Підставою для звернення із позовом є те, що 14 жовтня 2008 року [PERSON] , на підставі договору дарування 19/100 частин домоволодіння, укладеного між [PERSON] , як дарувальником та [PERSON] , як обдарованою, отримано у дар 19/100 частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю. від 14 жовтня 2008 року, зареєстровано у реєстрі за № 5269. Крім позивача співвласниками домоволодіння [ADDRESS] також є [PERSON] , частка якого становить 1/5 частину у праві спільної часткової власності; [PERSON] , частка якого становить 1/5 частину у праві спільної часткової власності; [PERSON] частка якого становить 13/50 частин у праві спільної часткової власності; [PERSON] , частка якої становить 3/20 частин у праві спільної часткової власності. Як зазначено позивачем, кожний зі співвласників фактично володіє окремими частинами домоволодіння, з окремими входами та комунікаціями, що підтверджено технічним паспортом від 17 червня 2020 року. Також обґрунтовуючи свою позицію позивач послалася на технічний висновок обстеження технічного стану будівельних конструкцій проведений державним підприємством «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» № ІІ-037/20 від 25.08.2020 року. За період власності на 19/100 зазначеного домоволодіння, позивачем проведено ряд реконструкцій, будівлі які перебувають у користуванні позивача мають задовільний стан, комунікації та окремий вхід на території частини домоволодіння яким користується позивач, забезпечують можливість виділу частини належної позивачу із спільної часткової власності у окремий об`єкт нерухомого майна. Підставою для звернення із позовом, як зазначено позивачем, є не врегулювання питання окремої поштової адреси, розподілу земельної ділянки з присвоєнням окремих кадастрових номерів та ніше, що обмежує позивача оформити це питання в нотаріальному порядку. 2.Позиція відповідачів. Відповідачі буду належним чином обізнані про наявність спору, та судовий розгляд своїм правом на подання відзиву на позов не скористалися, в судові засідання не прибували, причину неявки суду не повідомляли. 3.Заяви, клопотання і процесуальні рішення. 01 грудня 2020 року позивачем подано до провадження суду зазначений позов. 04 грудня 2020 року ухвалою судді прийнятий позов до провадження суду, та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 04 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 05 жовтня 2021 року ухвалено про проведення заочного розгляду справи. 4.Фактичні обставини встановлені судом. 14 жовтня 2008 року [PERSON] , на підставі договору дарування 19/100 частин домоволодіння, укладеного між [PERSON] , як дарувальником та [PERSON] , як обдарованою, отримано у дар 19/100 частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю. від 14 жовтня 2008 року, зареєстровано у реєстрі за № 5269 (а.с. 8). Згідно до даного договору у аб. 2 п. 1.2. Договору відображено, що згадане домоволодіння, де відчужується частка у праві власності, знаходиться на земельній ділянці площею 522 м2, на яку на момент укладення цього договору право власності якою [PERSON] належним чином не оформлено. П. 1.3. Договору - на земельній ділянці, де відчужується частка у праві власності на домоволодіння, розташовані А-1 - житловий будинок шлакобетонний, розмір житлової площі 72,) (сімдесят дві цілих нуль десятих) м2, загальною площі 124,7 (сто двадцять чотири цілих сім десятих) м2; Б-1 - житловий будинок шлакобетонний, розмір житлової площі 35,0 (тридцять п`ять цілих нуль десятих) м2, загальної площі 47,6 (сорок сім цілих шість десятих) м2; Д-1 - сарай цегляний; В-1 - сарай шлакобетонний; Г-1 - вбиральня дощата; № 1,4,6-8 - огорожі; № 2, 3 - зливні ями; І - тротуари. Право власності [PERSON] на зазначену 19/100 частину домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору дарування зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна -1603423012104, 18 липня 2018 року номер запису про право власності 27133405, що підтверджено витягом станом на 20.07.2018 року (а.с. 10). Зміна прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON] підтверджена копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] , громадянином Польщі, та [PERSON] , громадянкою України, зареєстрований 28 листопада 2014 року, актовий запис 639 проведений Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 9). 5.Норми права застосовані судом. Стаття 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ч. 1 ст. 15 ЦК України, - Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч. 1 ст. 16 ЦК України, - Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч. 2 ст. 183 ЦК України, - Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Ч. 1 ст. 316 ЦК України, - Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України, - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст. 319 ЦК України, - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 321 ЦК України.: 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 3. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 355 ЦК України - Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Ч. 2 ст. 355 ЦК України - Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Ч. 1 ст. 356 ЦК України - Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Ч. 1 ст. 358 ЦК України - Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Ч. 2 ст. 358 ЦК України - Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Ст. 364 ЦК України. 1. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. 3. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Ст. 367 ЦК України. 1.Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. 2. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Ст. 376 ЦК України. 1.Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. 6.Висновки та мотиви прийнятого рішення. Звертаючись із позовом, позивач заявляє вимоги про виділ зі спільної часткової власності в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 19/100 частко домоволодіння за адресою [ADDRESS] що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), та складається з житлового будинку (літ. Б), загальною площею 91,6 кв.м, житловою площею 80,0 кв.м, навіс (літ. б), огорожа № 7, хвіртка № 8, частина тротуару І, та визнання за нею права власності на нього. При цьому зі змісту договору дарування частини домоволодіння, укладеного 14 жовтня 2008 року [PERSON] , укладеного між [PERSON] , як дарувальником та [PERSON] , як обдарованою, позивачем отримано у дар 19/100 частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] (найменування до перейменування - Червоноармійська), за номером 39 (тридцять дев`ять). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю. від 14 жовтня 2008 року, зареєстровано у реєстрі за № 5269 (а.с. 8). Як відображено у п. 1.3. Договору щодо характеристик нерухомого майна, частку якого отримано позивачем у дар, що також дублюється і у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 липня 2018 року (а.с. 10), А-1 - житловий будинок шлакобетонний, розмір житлової площі 72,0 (сімдесят дві цілих нуль десятих) м2, загальною площі 124,7 (сто двадцять чотири цілих сім десятих) м2; Б-1 - житловий будинок шлакобетонний, розмір житлової площі 35,0 (тридцять п`ять цілих нуль десятих) м2, загальної площі 47,6 (сорок сім цілих шість десятих) м2; Д-1 - сарай цегляний; В-1 - сарай шлакобетонний; Г-1 - вбиральня дощата; № 1,4,6-8 - огорожі; № 2, 3 - зливні ями; І - тротуари. Тобто житлового будинку «Б» загальною площею 91,6 кв.м, і житловою площею 80,0 кв.м, навіс - б, хвіртка № 8; за змістом договору дарування не зазначено як об`єкту нерухомості отриманого у дар, та зареєстрованого як право власності за позивачем, а у дар позивачем отримано 19/100 в тому числі житлового будинку «Б-1», житлової площі 35,0 (тридцять п`ять цілих нуль десятих) м2, загальної площі 47,6 (сорок сім цілих шість десятих) м2. Будь яких рішень, свідоцтв, документів про прийняття в експлуатацію новозбудованих об`єктів, або реконструйованих які б були в передбаченому законом порядку зареєстровані як право власності в межах об`єкту - домоволодіння [ADDRESS] , з боку позивача не надано. Натомість наданий технічний паспорт на ім`я позивача - [PERSON] виготовлений станом на 17 червня 2020 року містить данні про те, що домоволодіння [ADDRESS] складається: з А-1 - житловий будинок; Б - житловий будинок; Б-1 - житловий будинок, [ADDRESS] ворота з хвірткою, № 4, 6, 6 огорожа, № 8 хвіртка, І, ІІ тверде покриття (а.с. 11-19). Таким чином судом встановлено, що за час з дати набуття прав власності [PERSON] на 19/100 домоволодіння [ADDRESS] , і по час звернення із позовом, складові даного домоволодіння змінилися, з`явилися нові об`єкти, змінено характеристика об`єктів, без належної реєстрації права власності. При зверненні із позовом, позивач витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого на час звернення до суду не надала, а посилаючись на наявність права власності на заявлений об`єкт нерухомості, надала витяг з зазначеного реєстру сформованого станом на 20 липня 2018 року (а.с. 10), який фактично підтвердив складову об`єкту нерухомості - домоволодіння [ADDRESS] , відображену у договорі дарування частки домоволодіння від 14 жовтня 2008 року, а саме: А-1 - житловий будинок, житлової площі 72,0 м2, загальною площі 124,7 м2; Б-1 - житловий будинок, житлової площі 35,0 м2, загальної площі 47,6 м2; Д-1 - сарай; В-1 - сарай, Г-1 - вбиральня; № 1,4,6-8 - огорожі; № 2, 3 - зливні ями; І - тротуари. За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі - суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55. Пунктом 2.3 наведеної інструкції визначено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону . У пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, наведено поняття реконструкції об`єкта нерухомості, відповідно до якого реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників. Таким чином позивачем не доведено за рахунок яких саме дій відбулось таке збільшення та, чи таке збільшення площі проведено з дотримання установленого законом порядку, з врахуванням встановлених розбіжностей між характеристиками та об`єктами розташованими на території домоволодіння [ADDRESS] , в порівнянні з датою набуття позивачем права власності на 19/100 частини даного домоволодіння, та на час звернення із даним позовом. Крім того, згідно до статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою-другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Не зважаючи на ці вимоги, позивачем надано технічний висновок «про стан будівельних конструкцій за результатами обстеження будівель та споруд і можливості виділення власності, яка належить [PERSON] в окремий об`єкт нерухомого майна з наданням поштової адреси» № ІІ-037/20 від 25.08.2020 року складений Державним підприємством «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» (а.с. 20-33), зазначено щодо задовільного стану будівельних конструкцій, що у фактичному користуванні позивачки знаходяться житловий будинок літ. Б, навіс літ. б, огорожа № 7, хвіртка № 8, частина тротуару І, що як зазначено забезпечить незалежне у фізичних відносинах положення обстежуваної частини домоволодіння, що дозволить виділити обстежувану часту ділянки з розташованими на ній будівлями і спорудами в самостійний об`єкт нерухомого майна з наданням окремої поштової адреси. І що власник має фізичну і експлуатаційну можливість незалежно розпоряджатися своєю частиною майна. Щодо визначення відповідності заявленого об`єкту позивачем до виділу нерухомому майну, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності, та саме частці в праві спільної часткової власності позивача яка дорівнює 19/100 частин домоволодіння, стороною позивача заявлено про відсутність таких експертних досліджень, так як на думку представника позивача всі надані висновки до позову є достатніми та такими що надають змогу провести такий виділ. А посилаючись на визначення вартості нерухомого майна як об`єкту заявленого до виділу, позивачем надано звіт про оцінку майна № РВ-201123-003 (а.с. 36-50), яким надано ринкова вартість 19/100 частки об`єкту оцінки, без ПДВ у розмірі 110844 гривень, із зазначенням вартості 1м.кв. у розмірі 1210 гривень. Так, згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)". Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, сторона позивача, будучи представлена професійним адвокатом, не була обмежена у праві на збір та надання доказів, на підтвердження заявлених вимог, але як на стадії звернення із позовом, так і під час розгляду справи, стороною позивача жодних заяв та клопотань про проведення експертного дослідження, з метою встановлення відповідності заявленого об`єкту до виділення ідеальній частці позивача у праві спільної часткової власності, можливих варіантів такого виділу, встановлення порядку користування земельною ділянкою на які розташований заявлений об`єкт нерухомості, так як земельна ділянка не є об`єктом права власності та перебуває у комунальній власності. Крім того, щодо земельної ділянки, то у зазначеному висновку № ІІ-037/20 від 25.08.2020 року складеному Державним підприємством «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» (а.с. 20-33), вказано на можливість розділу земельної ділянки «…з дотриманням вимог ДБН Б.В.2.2-12.2019 п. 6.1.41 «для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менш 1,0м». Фактично виділ земельної ділянки в натурі має бути виконаний за участю місцевих органів влади, управлінням земельних ресурсів, управлінням архітектури і управлінням комунального господарства залежно від наявності у власників документів на володіння землею…». Що фактично підтверджує відсутність проведеного експертного дослідження з метою встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка є комунальною власністю, між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] , у разі виділу 19/100 часток зі спільної часткової власності на зазначене домоволодіння у окремий об`єкт нерухомості. Також судом враховується, що неможливість вирішення в нотаріальному порядку питання про отримання саме окремої поштової адреси, не є невизнанням, оспоренням або порушенням прав позивача, як підстава для звернення із даним позовом. На підставі вище зазначеного, встановив, що позивачем заявлено вимогу про виділ частки об`єкту спільної часткової власності, на будівлі які за своїми характеризуючими даними змінилися з часу набуття позивачем права власності на 19/100 домоволодіння, по час звернення із позовом, не підтвердження реєстрації прав власності на об`єкти збудовані за зазначений період та які включені позивачем до обсягу позовних вимог, без визнання ідеальних розмірів часток співвласників, можливості його поділу у натурі та варіантів поділу, не вирішення експертним шляхом можливість порядку користування земельною ділянкою у разі такого поділу, без проведення будівельно-технічної експертизи із визначенням ідеальних часток всіх співвласників зазначеного домоволодіння, а тому заявлений поділ домоволодіння є неможливим, а позовні вимоги заявлені [PERSON] є такими що не підлягають задоволенню. В той же час, позивачка не обмежена у праві досудового врегулювання зазначеного питання між співвласниками домоволодіння, так як в ході судового розгляду встановлено, що сторона позивача не довела наявність спору між нею та відмовідачами, та можливість мирового врегулювання поділу нерухомого майна шляхом оформлення нотаріального посвідченого договору. А у разі наявності спору, позивачка не обмежена у заявлені позовних вимог до відповідачів з інших підстав. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). 7.Судові витрати. Позивачем при зверненні із позовом понесені судові витрати у розмірі 1120,00 гривень, що підтверджено квитанцією (а.с. 1). З врахуванням приписів ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому враховуючи, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, та позов задоволенню не підлягає, то і понесені витрати стороною позивача відшкодуванню також не підлягають та покладаються на сторону позивача.

Outcome: dismissed