Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позов мотивовано тим, що згідно виконавчого листа 2-113 від 11.03.2011 року виданого Гайворонським районним судом Кіровоградської області присуджено стягнення аліментів із відповідача [PERSON], на її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 28.02.2011 року й стягувати до повноліття. Відповідач протягом тривалого часу не сплачує аліменти, які присуджені. Згідно довідки заборгованості по виплаті аліментів [PERSON], виданої Державним виконавцем ВДВС Гайворонського РУЮ Кіровоградської області, заборгованість останнього зі сплати аліментів, станом на 01.05.2014 року, становить 7833,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При щомісячній сплаті аліментів сума неустойки рахується за кожен окремий місяць. Таким чином, при щомісячній сплаті аліментів сума неустойки (пені) визначається у розмірі одного відсотка від суми аліментів за кожен день прострочення. Враховуючи наведене розрахунок неустойки виходячи з періоду заборгованості, а саме з липня 2012 року по березень 2014 року: Сума пені за 2011 рік складає: 32,98 грн. Сума пені за 2012 рік складає: 245,82 грн. Сума пені за 2013 рік складає: 1587,63 грн. Сума пені за 2014 рік складає: 502,2 грн. Виходячи з наведеного, сума вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів становить 2368,63 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просить його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні, позов не визнав. Надав суду заперечення в якому вказав, що позивачка в позові просить стягнути пеню по несплаті аліментів за 2011 рік - березень 2014 року. Згідно розрахунку по заборгованості по аліментах, виданого Гайворонською ДВС , за 2012 рік ним сплачено 7631 грн., а повинен був сплатити лише 7 400, тобто, ним переплачено 231 грн. Тому вимогу про стягнення пені за 2012 рік в сумі 245,82 грн. він вважає безпідставною. 18.12.2012 року він захворів, переніс мікроінсульт, погіршився його стан здоров»я, з того часу в нього гіпертонія III стадії П ризик III. В зв'язку з погіршенням стану здоров»я, з грудня 2012 року по даний час змінилося його матеріальне становище, істотно зменшився його дохід, не має змоги працювати фізично як раніше. Тому його вини в умисній несвоєчасній сплаті аліментів за період з 2013 - по березень 2014 року немає. Вказані обставини стверджуються медичною довідкою. В травні 2014 року він взяв кредит в банку і заплатив відповідачці 3298,50 грн. в рахунок сплати аліментів. Всього за 6 місяців 2014 рік ним сплачено 4498,50 грн., тобто 749,75 щомісячно, що перевищує суму, яку присудив йому суд - 696 грн. щомісячно, тому вимоги позивачки про сплату пені за 2014 рік теж вважає безпідставними. Відповідно ч.2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В нього батьки похилого віку, вони хворіють, що стверджується довідками, за ними потрібний догляд, який він здійснює, тому він не має змоги поїхати на заробітки. Роботи за станом здоров»я він не має, що стверджується довідкою сільської ради. Він щомісячно сплачує аліменти на утримання дітей в сумі, яку дійсно може надавати на їх утримання. В даний час він проживає разом з батьками на їх пенсію. Тому злісного ухилення від несплати аліментів у нього немає. Крім того, відповідно ч.4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» щодо наявності та розміру заборгованості по аліментах, саме з дати одержання повідомлення з ДВС у одержувача аліментів виникає право на стягнення пені та з цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення. А позивачка такого повідомлення в суд не надала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, свідка [PERSON], суд вирішив про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області стягнуто аліменти із відповідача [PERSON], на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 28.02.2011 року й стягувати до повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей на користь позивачки за виконавчим листом 2-113 від 11.03.2011 року виданого Гайворонським районним судом Кіровоградської області, станом на 01.05.2014 року, становить 7833,00 грн. Цей факт підтверджується довідкою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гайворонського районного управління юстиції (а.с. 10). Станом на 01.07.2014 року заборгованість складає 5826 гривень 50 копійок. Відповідно до ч. 2 ст.74 Закону у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Згідно зі ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати, таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем заборгованість по сплаті аліментів сплачувалась, але в меншому розмірі та не щомісячно. Позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з липня 2012 року по березень 2014 року. З оглянутого в судовому засіданні копії виконавчого провадження № 639 відкритого за виконавчим листом № 2-113 від 11.03.2011 року щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] встановлено, що будь-яких попереджень про виникнення заборгованості боржнику не направлялось, відповідно строки погашення по заборгованості боржнику не встановлювались. Про відповідальність за умисне створення заборгованості, передбачену ст. 196 СК України, державний виконавець його не повідомляв. Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний рахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Пояснення позивача та її представника проте, що відповідач був належним чином повідомлений про розмір заборгованості суд не враховує, оскільки письмових підтверджень у матеріалах виконавчого провадження немає. З матеріалів справи вбачається, що відповідач офіційно не працює і не має сталого заробітку. 18 грудня 2013 року захворів, переніс мікроінсульт, а тому змінилось його матеріальне становище (а.с. 22). Відповідач довів, що несплата аліментів була з поважної причини, а саме в зв'язку з тим, що він не працює та хворіє, а тому право на неустойку у [PERSON] не виникло. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи те, що стягнення аліментів згідно рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області визначено в процентному відношенні від доходу боржника то відповідач повинен бути своєчасно та належним чином повідомлений державним виконавцем про розмір такої заборгованості, крім того не доказана вина [PERSON] у виникненні заборгованості. На підставі викладеного позовні вимоги про стягнення заборгованості по стягненню пені по несплаті аліментів задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed