Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

26 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради Красноокнянського району Одеської області про визнання заповіту недійсним , посилаючись на те ,що 09 листопада 2015 року помер її батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна земельної ділянки площею 5,65 га,що розташована на території Римарівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області , право батька на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ ОД №009544 .Так як вона є єдиним спадкоємцем за законом , то, звернувшись своєчасно до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька , їй стало відомо , що земельну ділянку площею 5,65 га,що розташована на території Римарівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області , батько заповів [PERSON] Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Гулянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області .Позивач зазначала,що зазначений заповіт є недійсним , так як батько , як їй стало відомо ,на момент складення заповіту був у стані сильного алкогольного сп»яніння , а крім того , заповіт складений з порушенням вимог закону,так як батько проживав на території Римарівської сільської ради Красноокнянського району, а заповіт посвідчено секретарем Гулянської сільської ради Красноокнянського району .На думку позивача, секретар Гулянської сільської ради мала право вчиняти нотаріальні дії лише в межах території [PERSON] сільської ради. Так як батько позивача , на її думку, перебував у стані сильного алкогольного сп»яніння і не міг усвідомлювати значення та правові наслідки нотаріальної дії, а секретар Гулянської сільської ради не мав право посвідчувати заповіт її батька, який був мешканцем іншої сільської ради, то позивач просила задовольнити її позовні вимоги та визнати заповіт недійсним. В подальшому представник позивача надав суду уточнені позовні вимоги, якими просив визнати вищевказаний заповіт нікчемним ,зазначаючи підставами для визнання вказаного заповіту нікчемним те,що він був посвідчений секретарем Гулянської сільської ради, яка не була особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, в тому числі посвідчувати заповіт, так як після набрання сили Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування ,затвердженої наказом Міністерства юстиції України №3306/5 від 11 листопада 2011 року будь-якого рішення [PERSON] сільською радою про покладення на секретаря сільської ради обов»язків щодо вчинення нотаріальних дій не приймалося. Крім того, секретар Гулянської сільської ради Красноокнянського району ,навіть при наявності такого рішення, мала право посвідчувати нотаріальні дії тільки в межах територіальної громади та відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а саме [PERSON] сільської ради, а [PERSON], [PERSON] є жителями іншої адміністративно-територіальної одиниці Римарівської сільської ради. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та вважав, що заповіт повинен бути визнаний нікчемним, оскільки [PERSON] був зареєстрований і проживав в с.Нестерове Римарівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області , склав заповіт у [PERSON] сільській раді ,яка є окремою адміністративно-територіальною одиницею. Навіть при відсутності у Римарівській сільській раді уповноваженої на вчинення нотаріальних дій посадової особи у заповідача була можливість звернутися до приватного нотаріуса в с.м.т. [PERSON] або до державної нотаріальної контори .Секретар же [PERSON] сільської ради ,посвідчивши заповіт [PERSON] ,який не є мешканцем вказаної сільської ради , перевищила свої повноваження ,визначені Законом України «Про місцеве самоврядування». Представник позивача також зазначав, що секретар сільської ради мав би діяти за аналогією нотаріальної діяльності , яка здійснюється за територіальним принципом визначення нотаріального округу, яким є територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться нотаріальна контора або робоче місце, а повноваження секретаря як посадової особи виконавчого комітету сільської ради, таким чином обмежується територією відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Крім того ,на секретаря Гулянської сільської ради рішенням [PERSON] сільської ради були покладені повноваження щодо вчинення нотаріальних дій у листопаді 2010 року . Однак після набрання сили Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування ,затвердженої наказом Міністерства юстиції України №3306/5 від 11 листопада 2011 року рішення про покладення повноваження щодо вчинення нотаріальних дій на секретаря Гулянської сільської ради [PERSON] не приймалося і лише у листопаді 2015 року було прийняте рішення [PERSON] сільської ради про покладення на останню повноважень щодо вчинення нотаріальних дій. Таким чином,на думку представника позивача,у період після набрання сили Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування , затвердженої наказом Міністерства юстиції України №3306/5 від 11 листопада 2011 року до 06 листопада 2015 року секретар Гулянської сільської ради не була посадовою особою, уповноваженою на вчинення нотаріальних дій. А так як заповіт [PERSON] був посвідчений саме в цей період -24 лютого 2015 року то такий заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення ,неповноважною особою і тому представник позивача, посилаючись на ч.1 ст.1257,215 .ч.1 ст.219 ЦК України ,просив визнати заповіт нікчемним. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що він був у дуже добрих відносинах з покійним [PERSON], вони допомагали один одному по господарству і той декілька раз говорив, що хоче заповісти йому землю. Він це не сприймав всерйоз ,але [PERSON] повертався і повертався до цієї розмови. Вони навіть їздили до приватного нотаріуса в с.м.т.Красні [PERSON] ,щоб [PERSON] склав заповіт, але плата за оформлення була занадто висока .Тому 24 лютого 2015 року він відвіз [PERSON],на його прохання до Римарівської сільської ради для складення заповіту ,але голова сільради [PERSON] повідомила, що у сільраді немає секретаря ,який може посвідчити заповіт.Тоді вони поїхали у сусіднє село с.Гулянку Красноокнянського району,де у приміщенні сільської ради секретарем Гулянської сільської ради ,один на один з [PERSON], було посвідчено заповіт. Заповіт посвідчила посадова особа - секретар сільської ради,[PERSON] дійсно бажав заповісти землю йому і тому він вважає ,що підстав для задоволення позову немає. Представник відповідача _Гулянської сільської ради [PERSON] позов не визнав та пояснив , що законом не заборонено секретарю відповідної сільської ради вчиняти нотаріальні дії,а саме посвідчувати заповіти, особам, які не проживають на території відповідної сільської ради. Так,коли до [PERSON] сільської ради звернувся [PERSON] з проханням скласти заповіт , то перед посвідченням заповіту секретар проконсультувалася у нотаріальній конторі щодо можливості оформлення ,де їй роз»яснили ,що вона має вчинити таку нотаріальну дію. Щодо відсутності повноважень секретаря Гулянської сільської ради вчиняти нотаріальні дії у період після прийняття нової інструкції, то на час оформлення заповіту діяло рішення [PERSON] сільської ради від 2010 року і будь-якої інформації або вказівок щодо необхідності прийняття нового рішення про покладання обов»язків на секретаря сільської ради вже відповідно до нової інструкції до сільської ради не надходило. Вислухавши пояснення сторін, заслухавши показання свідка ,дослідивши письмові докази по справі , суд прийшов до наступного. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер 09 листопада 2015 року (а.с.17) На момент смерті [PERSON] проживав у [INFO] ,що територіально відноситься до Римарівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області ,і цей факт із сторін ніхто не оспорює. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна земельної ділянки площею 5,65 га ,розташованої на території Римарівської сільської ради Красноокнянського району,право на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №009544 ( а.с.22) 24 лютого 2015 року [PERSON] склав заповіт, яким земельну ділянку площею 5,65 га ,розташовану на території Римарівської сільської ради Красноокнянського району,право на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №009544 , заповів [PERSON] Вказаний заповіт було посвідчено [PERSON] ,секретарем Гулянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за N 12 (а.с. 75). Дані про вказаний заповіт внесені до Спадкового реєстру 26 березня 2015 року ,номер у Спадковому реєстрі 57275711(а.с.13) [PERSON] є донькою [PERSON] і спадкоємцем першої черги (а.с.18-19, 20-21) За зверненням позивача [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] була відкрита спадкова справа №43/2015(номер у спадковому реєстрі 58405987) 03 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ( а.с.74 ) Як повідомила у судовому засіданні свідок [PERSON], коли до неї 24 лютого 2015 року звернувся [PERSON] з проханням посвідчити заповіт, то вона,знаючи,що останній не проживає на території [PERSON] сільської ради , проконсультувалася у державній нотаріальній конторі щодо можливості здійснення вказаної нотаріальної дії, на що їй повідомили,що не має значення, де людина прописана і вона має право посвідчувати такий заповіт.Вона діяла у відповідності до вимог Закону, перевірила особу [PERSON] на підставі паспорта, останній був тверезим, адекватним, чітко визначив своє бажання заповісти земельну ділянку [PERSON] Переконавшись у бажанні заповідача щодо умов заповіту,вона склала проект заповіту, прочитала заповіт вголос, роз'яснила його зміст, після чого заповіт прочитав вголос [PERSON] та особисто його підписав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування ,згідно із ст. 1217 ЦК України , здійснюється за заповітом або за законом. Загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, за якою заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем, посвідчений нотаріусом або іншою посадовою, службовою особою, визначеною у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу Положеннями ст. 1251 ЦК України визначено ,якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Крім того,, відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат», у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, зокрема щодо посвідчення заповітів (крім секретних). Згідно із ч. 1 ст. 1257 цього ж Кодексу заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Так ,судом встановлено, що рішенням [PERSON] сільської ради Красноокнянського району Одеської області №4-УІ від 18 листопада 2010 року [PERSON] була обрана секретарем Гулянської сільської ради і на неї ,відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування»,були покладені обов»язки секретаря виконавчого комітету [PERSON] сільської ради та вчинення нею нотаріальних дій ( а.с.62) Таким чином, [PERSON] як посадова особа органу місцевого самоврядування ,протягом каденції , була уповноважена вчиняти нотаріальні дії ,в тому числі посвідчувати заповіти. На думку суду , думка позивача щодо відсутності повноважень секретаря Гулянської сільської ради після прийняття Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом МЮ України 11.11.2011р за № 3306/05, зареєстрованим 14.11.2011 р. за № 1298/20036 (далі Порядок) та необхідності прийняття нового рішення сільською радою щодо повноважень секретаря , є хибною , так як зазначений Порядок визначає деталізовану процедуру вчинення нотаріальних дій , а правовою підставою для здійснення відповідною посадовою особою нотаріальних дій є положення ст. 1251 ЦК України та ст.37 Закону України «Про нотаріат» щодо уповноваження посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування на здійснення нотаріальних дій,на підставі рішення органу місцевого самоврядування. До того ж ,відповідно до п. п. 1.1-1.3 Порядком , перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат", згідно якої вказані особи мають право ,в тому числі, і посвідчувати заповіти крім секретних. Таким чином, на час набуття законної сили Порядку ,секретар Гулянської сільської ради вже мала повноваження ,визначені законодавством і правових підстав для прийняття нового рішення сільської ради не було. Згідно зі ст.5ЦК України ,акти цивільного законодавства регулюють відносини,які виникли з дня набраннями ними чинності .Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі ,крім випадків ,коли він пом»якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Що стосується вимог позивача щодо недотримання форми та посвідчення заповіту , то судом встановлено ,що заповіт складено у письмовій формі , ознак секретності оспорюваний заповіт немає. Доказів того, що заповіт суперечить нормам ЦК України , іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам , суперечить правам непрацездатних дітей або будь-яким іншим вимогам, визначеним ст.203 ЦК України ,позивач не надала. Судом не можуть бути прийняті доводи позивача щодо відсутності повноважень секретаря Гулянської сільської ради на посвідчення заповіту особи, яка не проживає на території [PERSON] сільської ради. Так ,відповідно до ст. 41 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженими Наказом МЮ України 11.11.2011р за № 3306/05, зареєстрованим 14.11.2011 р. за № 1298/20036 , нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93, 103 Закону України «Про нотаріат», та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Таким чином , вказаним Законом та Порядком прямо передбачено перелік нотаріальних дій, які забороняється вчиняти посадовим особам органів місцевого самоврядування. Серед цього переліку відсутня будь-яка заборона щодо посвідчення заповіту члену іншої територіальної громади. Отже , громадянин України має право звернутися до будь-якого нотаріуса чи посадової, службової особи органу місцевого самоврядування . Для визначення дійсності заповіту важливим є волевиявлення особи на складання заповіту , посвідчення заповіту нотаріусом в межах закріпленого за ним територіального нотаріального округу чи посвідчення секретарем виконавчого комітету на території сільської ради, де його обрано,а також дотримання інших вимог,передбачених ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст.1, ,47 Закону України «Про нотаріат» ,вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальної дії та місця посвідчення заповіту не забороняють посвідчувати заповіт заповідачу за його бажанням в системі органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат» , з метою надання їм юридичної вірогідності Таким чином, судом не встановлено будь-яких порушеннь закону щодо форми та порядку посвідчення оспорюваного заповіту,а позивачем не надано будь-яких доказів , які б слугували підставою для встановлення нікчемності вказаного заповіту. Тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed