Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на її користь заборгованність по сплаті аліментів в розмірі 10 872,76 гривень та пеню в сумі 3.313,64 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] [INFO] року в нас народилась дочка - [PERSON], реєстрація народження якої відбувалась у Черницькій сільській раді Бродівського району Львівської області, про що в книзі реєстрації народжень 2011 року актовий запис № 4 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2011 року зобов'язано [PERSON] сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 29 вересня 2011 року і до досягення дитиною повноліття. Цим же рішенням вказано, що розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Із 12.06.2016 р. до об'єктів індексації віднесено розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Це передбачає Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17.05.2016 р. № 1368-VШ. державний виконавець обчислює суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок і повідомляє про нього стягувану та боржнику. На даний момент у Відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на мою користь утримання нашої дитини, що значно порушує як права самої дитини, так і змушує мене більше працювати, а також Відповідач порушив свої зобов'язання, які закріплені у ст. 180 СК України. Таким чином у Відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 10 872,76 гривень. За період з 29.09.2011 року по 01.12.2016 року, розмір неустойки позивачем визначений в сумі 3.313,64 гривень. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним, додатково пояснивши, що не може підтвердити факт звернення до органів ДВС або інших органів та установ за виконанням рішення суду, відповідач виконував рішення добровільно. Також зазначив, що заборгованість на його думку утворилась з причини, що відповідач сплачував кожен місяць по 500 гривень, не рахуючи при цьому індексації. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив. Додатково пояснив, що рішення суду виконувалось відповідачем добровільно та своєчасно. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав. Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», що набув чинності 05.10.2016 року: Стаття 2: Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Стаття 5: 1. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Стаття 6: 1. У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. 2. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. 3. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. 4. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання. Стаття 7: 1. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. 2. Одночасно з виконавчим документом стягувач подає заяву, в якій зазначаються: 1) реквізити банківського рахунка, на який слід перераховувати кошти; 2) прізвище, ім'я, по батькові стягувача, реквізити документа, що посвідчує його особу. 3. У разі наявності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів або заперечення її розміру боржником стягувач має право пред'явити виконавчий документ для примусового виконання. 4. Підприємства, установи, організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, зазначені у частині першій цієї статті, за заявою стягувача зобов'язані здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника у розмірі, визначеному виконавчим документом, з урахуванням положень статті 70 цього Закону. Стаття 71: 4. Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;2) подання заяви стягувачем або боржником;3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;5) закінчення виконавчого провадження… Аналогічні нормах ст.ст. 2, 3, 72, 74, що містились у Законі України «Про виконавче провадження» (1999 р.), що втратив чинності. З аналізу наведеного законодавства виходить, що відповідач (боржник), не може вважатись органом або особою, на яку покладений обов'язок обчислення суми стягнення або заборгованності за судовими рішеннями. Ненадежним також є розрахунок заборгованності, що зроблений позивачем (стягувачем). Згідно з ст. 58, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні сторони маю неповнолітню дочку - [PERSON] (а.с. 7), Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2011 року зобов'язано [PERSON] сплачувати аліменти (а.с. 8-9). У зв'язку з укладенням шлюбу 12.09.15 року позивач змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 24). На підставі ст. 61 ЦПК України представники сторін визнали, що з вересня 2011 року по листопад 2016 року відповідач сплачував позивачу за рішенням суду по 500 гривень на місяць. З огляду на принцип диспозитивності стадії виконання судових рішень, оскільки позивачка не надала суду інших допустимих доказів, які б свідчили про звернення рішення суду до виконання, ненадання розрахунку суми заборгованості, здійсненного відповідними органами, як то передбачено законом, слід вважати позовні вимоги недоведеними.

Outcome: dismissed