Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась [PERSON] з позовом до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна, про встановлення факту проживання однією сім?єю більше п`яти років, з метою прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги за законом. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю зі [PERSON] , померлим [INFO] , за адресою [ADDRESS] , з листопада 2013 року по 02 травня 2020 року, тобто не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, що відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] . Вимоги позиву обґрунтовані тим, що з листопада 2013 року позивач та [PERSON] проживали разом в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, здійснювали спільні витрати, зокрема, купували майно, продовольчі товари для спільного користування, здійснювали витрати на утримання квартири, оплату комунальних послуг тощо. Оскільки [PERSON] був чоловіком похилого віку і йому був необхідний постійний догляд, а дітей чи будь-кого з інших родичів у нього не було, то догляд за ним, виконання роботи по дому, купівлю продуктів, оплату комунальних послуг здійснювала позивач. [INFO] [PERSON] помер. Його поховання та всі пов`язані з цим витрати також здійснювались позивачем. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина. З огляду на те, що заповіт відсутній, а дітей чи інших родичів у померлого не було, 27 серпня 2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги. 01 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що [PERSON] не було надано документів, які підтверджують факт родинних відносин та/або факт проживання однією сім`єю з померлим [INFO] [PERSON] . У зв`язку з цим у позивача виникла необхідність у зверненні до суду з позовною заявою про встановлення факту її проживання однією сім`єю більше п`яти років зі [PERSON] , з метою прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги за законом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівни завірену належним чином копію спадкової справи №3/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . (а.с.32-34) 20 квітня 2021 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. надійшла копія спадкової справи №3/2020, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . (а.с.42-67) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 05 травня 2021 року від представника відповідача Київської міської ради - Поліщук Г.В. надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві зазначено, що долучені до позовної заяви документи не доводять та не встановлюють юридичного факту щодо проживання [PERSON] зі [PERSON] однією сім`єю в період з листопада 2013 року по [INFO] . Згідно доводів представника відповідача, виключно показання свідків та пояснення позивача не можуть бути належним доказом проживання однією сім`єю. Показання свідків не містять інформації на підтвердження реальних сімейних відносин. Також у відзиві зазначено, що позивачем не надано доказів того, що позивач брала участь у витратах на утримання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , крім того, в матеріалах справи відсутня інформація щодо нарахування плати за комунальні послуги на ім`я позивача на вказану квартиру. На переконання представника відповідача акт ЖЕД-411 також не є належним доказом постійного проживання позивача зі спадкодавцем. Також, на думку представника відповідача, місцем реєстрації позивача, а відповідно і місцем її постійного поживання є будинок в м.Шпола Черкаської області. Згідно доводів відзиву, за відсутності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження ведення спільного господарства, взаємних прав та обов`язків між позивачем та спадкоємцем, позовна заява задоволенню не підлягає. Також у відзиві наведені доводи щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача судових витрат. (а.с.78-83) 20 травня 2021 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Кучеренко О.В. надійшла до суду відповідь на відзив, в якій представник позивача просить не брати до уваги відзив на позовну заяву з огляду на відсутність повноважень у представника відповідача, який підписав та подав відзив до суду. Також у відповіді на відзив зазначено, що позиція відповідача щодо оцінки показань свідків є передчасною, оскільки свідки ще не були допитані судом. При цьому представник позивача зазначає, що заявлені до допиту в якості свідків особи є сусідами позивача та спадкодавця, отже їм може бути достеменно відомо чи вели вони спільне господарство, чи позивач дійсно проживала зі спадкодавцем за вказаною у позові адресою. Також у відповіді зазначено, що у відзиві наведені заперечення щодо обставин, які взагалі не були викладені в позовній заяві. Згідно наведених у відповіді на відзив доводів, позивачем надані докази на підтвердження здійснення позивачем комунальних платежів на оплату комунальних та інших послуг від імені [PERSON] щодо спадкового майна. При цьому постачання житлово-комунальних послуг здійснюється на ім`я саме власника квартири. Також у відповіді на відзив наведено обґрунтування щодо наявності підстав для стягнення з відповідача судових витрат з огляду на порушення відповідачем прав позивача, оскільки при зверненні позивача із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, Київською міською радою було оспорено право позивача на спадкування. Тому представник позивача просить позов задовольнити. (а.с.86-92) 27 травня 2021 року від представника відповідача Київської міської ради - Поліщук Г.В. надійшли до суду заперечення, в яких представник просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В запереченнях наведені доводи та долучені докази наявності у представника відповідача повноважень на представництво інтересів Київської міської ради в суді. Також у запереченнях зазначено, що показання свідка підтверджують лише те, що позивач була знайома зі спадкодавцем, але не містять інформації на підтвердження реальних сімейних відносин. Згідно доводів представника відповідача, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні такі докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін побуту, проведення спільних витрат, взаємність прав та обов`язків, а тому показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення даного факту. Отже показання свідків містять лише абстрактну та загальну інформацію, що не є належними доказами в даній категорії справ. Також у запереченнях зазначено, що надані квитанції про сплату за комунальні послуги датовані лише кінцем 2016 року, отже не мають ніякого значення для вирішення даної справи, адже не підтверджують п`ятирічний термін проживання однією сім`єю позивача зі спадкодавцем. Також в запереченнях надана оцінка акту ЖЕД-411, як недостатньому доказу постійного проживання позивача зі спадкодавцем. Крім того, зазначено, що місце проживання позивача та спадкодавця зареєстроване за різними адресами. На думку представника відповідача відносини між позивачем та спадкодавцем не носили характеру сімейних, а проявлялись у відвідуваннях, спілкуванні та не пов`язані зі спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав та обов`язків. Крім того, в запереченнях наведені доводи щодо розподілу судових витрат. (а.с.100-105) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 26 серпня 2021 року закінчено підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду. (а.с.166-167) Позивач [PERSON] та її представники - адвокати Єсипенко О.О., Кучеренко О.В. в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Кучеренко О.В. надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив та зазначила про наявність всіх ознак проживання позивача та спадкоємця однією сім`єю з листопада 2013 року. Також пояснила, що [PERSON] потребував постійного догляду, який також здійснювала позивач та зазначила про відсутність інших спадкоємців. Представник позивача - адвокат Єсипенко О.О. суду пояснила, що позивач зі спадкоємцем проживали однією сім`єю більше семи років. Позивач [PERSON] суду пояснила, що її познайомили зі [PERSON] 12 листопада 2013 року, з цього часу вони проживали разом. [PERSON] був інвалідом, на час їх знайомства йому вже було ампутовано дві ноги. Зазначила, що не працювала, в усьому допомагала [PERSON] . Матеріальну допомогу також надавав син позивача, який допоміг встановити нові двері. Пояснила, що мала зі [PERSON] спільний бюджет -пенсія останнього витрачалась на продукти харчування та ліки. Позивач придбавала продукти харчування, їжу готували разом, жили в одній квартирі. Оскільки [PERSON] не міг виходити з квартири, все доводилось робити позивачеві. Також пояснила, що в день знайомства зі [PERSON] вона погодилась переїхати до нього для надання допомоги через стан здоров`я останнього, спочатку була доглядальницею, через декілька тижнів прийшли родичі [PERSON] , з якими він посварився та запропонував позивачеві залишитися жити разом з ним, допомагати, як одна сім`я, також хотів укласти з позивачем шлюб. Зазначила, що вони проживали як чоловік та дружина, позивач займалась похованням [PERSON] . Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву викладено клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.44), який був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.171). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] . (а.с.56, 59) 27 серпня 2020 року позивачем [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. подано заяву про прийняття спадщини (а.с.43). 01 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. із заявою, в якій як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . (а.с.54). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. від 01 грудня 2020 року №51/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що заявником не подано документів які підтверджують факт родинних відносин та/або факт проживання однією сім`єю з померлим [INFO] [PERSON] . (а.с.55). Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статтею 1218 ЦК України). Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. На підтвердження позовних вимог стороною позивача долучено до позовної заяви копію довідки АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається здійснення [PERSON] платежів, у тому числі й за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , за період з 19 вересня 2016 року по 30 липня 2020 року. (а.с.14-20) Також в матеріалах справи наявна копія довідки від 15 травня 2020 року, видана [PERSON] щодо здійснення поховання померлого [PERSON] (а.с.53) Крім того, на підтвердження вимог позову позивачем надано копію акту від 27 травня 2020 року, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджують проживання з 12 листопада 2013 року гр. [PERSON] по [ADDRESS] . (а.с.21) При цьому в отриманих судом матеріалах спадкової справи наявна копія цього ж акту, проте без зазначення дати, з якої [PERSON] проживає в квартирі. (а.с.52) Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.90 ЦПК України) Для доведення обставин у справі щодо проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, позивачем заявлено клопотання про виклик в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , задоволене судом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з позивачем знайома приблизно з 2015 року, відносини сусідські, померлого [PERSON] , який був сусідом свідка, знала приблизно з середини 1990-х років. Зазначила, що позивач зі [PERSON] проживали разом приблизно з 2015 року, після проведення останньому операцій. Свідок з позивачем часто ходили на базар, позивач доглядала за [PERSON] , купувала продукти харчування. Також, на припущення свідка, позивач здійснювала організацію та оплату поховання [PERSON] , оскільки більше не було кому цим займатись. При цьому свідок зазначила, що ніколи не була в квартирі, де проживали [PERSON] та позивач. Зі слів позивача їй відомо, що остання готувала їжу та прибирала в квартирі. Щодо спільного придбання [PERSON] та позивачем майна свідку нічого не відомо, свідок не спілкувалась зі [PERSON] стосовно того, які в нього стосунки з позивачем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з позивачем познайомилась поблизу будинку приблизно влітку 2013 року, позивач повідомила, що проживає в квартирі [PERSON] , здійснює за ним догляд. З цього часу позивач постійно проживала в квартирі. Свідок зазначила, що позивач готувала, прибирала в квартирі, ходила по магазинах, сплачувала за комунальні послуги. Позивач розповідала, що здійснювала організацію та оплату поховання [PERSON] . Стосунки між покійним та позивачем були нормальні, дружні, взаємні, позивач ставилась до нього по сімейному. Також свідок показала, що декілька разів заходила до квартири, де проживали [PERSON] та позивач. За спостереженнями свідка, відносини між ними більше були схожі як на здійснення догляду. Позивач здійснила заміну дверей в квартирі. Також свідок показала, що [PERSON] надавав кошти позивачеві та говорив, що купувати, їли вони разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з позивачем познайомилась на початку зими 2013 року, зі [PERSON] свідок знайома приблизно 15 років. Позивач розповідала свідку, що її познайомили зі [PERSON] . Також свідок зазначила, що позивач доглядала останнього, як жінка, як член сім`ї, ходила за продуктами, також позивачу передавали передачі. Після смерті останнього позивач запрошувала свідка на поминки, проте свідок не ходила. Пояснила, що крім позивача ніхто не міг здійснювати організацію похорон. Разом з тим, свідок зазначила, що між позивачем та [PERSON] були відносини, як між дружиною та чоловіком - позивач доглядала його, турбувалась про його здоров`я, вела всі домашні справи, купувала продукти харчування, вони турбувались один про одного. При цьому свідок зазначила, що особисто не була свідком відносин між позивачем та [PERSON] , ніколи не була в квартирі, де вони проживали та пояснила, що інтуїтивно вирішила, що вони проживають як сім`я. З пояснень позивача та показань свідків в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] був інвалідом (ампутація обох ніг), отже безумовно потребував стороннього догляду та допомоги в придбанні ліків, продуктів харчування, здійсненні оплат за комунальні послуги тощо. Надіючи оцінку зібраним у справі доказам, слід зазначити, що в довідці АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.14-20) відображена інформація про здійснення з картки позивача платежів, починаючи з 19 вересня 2016 року, тобто менше ніж за п`ять років до часу відкриття спадщини. Також суд приходить до висновку, що інформація, відображена в акті від 27 травня 2020 року (а.с.21), підписаному [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчено начальником ЖЕД-411, щодо проживання позивача по [ADDRESS] з 12 листопада 2013 року, не є доказом проживання в квартирі саме з вказаної дати з точки зору його належності, допустимості та достовірності, з огляду на наступне. Складаючи та підписуючи акт про проживання особи за певною адресою, особи які його підписують мають бути присутніми в даному помешканні на дату складання такого акту та можуть встановити проживання особи станом саме на цю дату. Крім того, [PERSON] та [PERSON] , при допиті їх в якості свідків, показали, що ніколи не були в квартирі, розташованій в [ADDRESS] , з часу їх знайомства з позивачем та до часу смерті [PERSON] . Більше того, в матеріалах спадкової справи наявна копія цього ж акту, яку позивач подала приватному нотаріусу та посвідчена останнім, в якій відсутнє зазначення дати, з якої [PERSON] проживає в квартирі (а.с.52), що свідчить про внесення в копію акту (а.с.21) вказаної інформації після звернення позивача до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Також суд надає критичну оцінку показанням свідків [PERSON] та [PERSON] щодо проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, оскільки такі показання свідків є припущенням останніх. Так вказані свідки ніколи особисто не були свідками відносин позивача та спадкодавця, ніколи не спілкувались з останнім з приводу його ставлення до позивача. Крім того, їх показання щодо наявності між [PERSON] та [PERSON] сімейних відносин суперечать показанням свідка [PERSON] , яка декілька разів була в квартирі та особисто спостерігала за ставленням вказаних осіб один до одного, та зазначила, що відносини між ними більше були схожі на догляд позивача за [PERSON] , який був інвалідом, у зв`язку з чим і потребував відповідного догляду. Крім того, наявність у [PERSON] та [PERSON] спільного бюджету спростовується поясненнями самого позивача про те, що спадкодавець надавав їй кошти на придбання продуктів харчування та ліків. Встановлення позивачем дверей в квартирі (про що позивачем не надано належних та допустимих доказів) не свідчить ані про те, що кошти на це витрачались зі спільного бюджету, ані про наявність такого. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності обов`язкових ознак, що притаманні сімейним відносинам, які за доводами сторони позивача мали місце між [PERSON] та [PERSON] , як то наявність спільного бюджету, харчування за спільні кошти, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Сам по собі факт проживання [PERSON] та [PERSON] в одній квартирі та догляд позивача за [PERSON] , як людиною з інвалідністю, не свідчить про наявність між вказаними особами фактичних сімейних відносин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна, про встановлення факту проживання однією сім?єю більше п`яти років, з метою прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги за законом задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору у визначеному законом розмірі за рахунок позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed