overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У червні 2016 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальної справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що з відповідачем за даним позовом він знаходиться у шлюбі, зареєстрованому 06 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 106. Від шлюбу вони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні стосунки припинені у звязку з постійними сварками та втратою взаємних почуттів. Вважає, що їх сімя розпалася остаточно, поновлення шлюбних відносин неможливо. Подальше збереження їхньої сімї є неможливим та просто недоцільним. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні зясовано, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

У червні 2016 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальної справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалася на те, що з відповідачем за даним позовом вона знаходиться у шлюбі, зареєстрованому 09 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 220. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні стосунки припинені у звязку з постійними сварками та втратою взаємних почуттів. Вважає, що їх сімя розпалася остаточно, поновлення шлюбних відносин неможливо. Подальше збереження їхньої сімї є неможливим та просто недоцільним. У судове засідання позивачка не з'явилася, просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надавав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні зясовано, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

У червні 2016 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернулася [PERSON] з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані фактичним припиненням шлюбних відносин, відсутністю спільного з відповідачем господарства, бюджету, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Зазначає, що не має наміру відновлювати сім'ю, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Суд, враховуючи норму ст. 158 ЦПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина встановлена на підставі копії свідоцтва про шлюб, наявної в матеріалах справи. З позовної заяви вбачається, що позивач та відповідач мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка народжена у зареєстрованому шлюбі. Ст. 24 СК України вказує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно до ч. З ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Суд приходить до висновку, що розірвання шлюбу, укладеного між сторонами у даній справі, не суперечить закону, зокрема нормі ч. 2 ст. 110 СК України та не порушує прав інших осіб. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У червні 2016 року заявник звернулась до суду із заявою, у якій просить надати дозвіл на реєстрацію шлюбу між нею та [PERSON]. На обґрунтування своєї вимоги послалась на те, що вона являється неповнолітньою. В 2015 році познайомилася з [PERSON] Зазначає, що з останнім вирішили створити сімю, тому звернулися у ВДРАЦС щоб зареєструвати шлюб, однак там їм відмовили, так як вона не досягла шлюбного віку. Вказує, що на даний час перебуває на 30-му тижні вагітності. Заявник та її законний представник в судовому засіданні заяву підтримали та просять таку задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просить заяву задовольнити. Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції в судове засідання не зявився. Заслухавши заявника, її законного представника та заінтересовану особу, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на таке. [PERSON] народилася 02.10.1998 року, що підтверджується копією паспорта, наявною у матеріалах справи. На даний час заявнику виповнилося 17 років, тобто остання не досягла шлюбного віку. Згідно з довідкою № 67 від 09.06.2016 року, виданою жіночою консультацією Червоноградської ЦМЛ, заявник перебуває на обліку по вагітності у жіночій консультації цієї лікарні. [PERSON] народився 21.12.1997 року, що підтверджується копією його паспорта, наявною у матеріалах справи. Відповідно до статті 22 Сімейного кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Згідно зі ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Відповідно до ч.1 ст.27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року визначено, що головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. З пояснень заявника та [PERSON] судом встановлено, що заявник вагітна від [PERSON], у звязку з чим вказані особи мають намір зареєструвати шлюб до народження їхньої дитини. Ураховуючи наведене, суд вважає, що реєстрація шлюбу відповідає інтересам заявника, а тому заява задовольняється.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

У червні 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у звязку з чим підписав Заяву б/н від 05.07.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через веб сайт банку. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, що діяв на підставі Ліцензії НБУ від 29.07.2009 року, а наразі діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку № 22 по вулиці Танкістів в м. Миколаєві. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку № 22 по вулиці Танкістів в м. Миколаєві. В спірному будинку зареєстровані вона, її дочка [PERSON] та її сина, відповідач по справі, [PERSON] У 2006 році відповідач, зібрав всі свої особисті речі, залишив місце своєї реєстрації. Крім цього, відповідач не сплачує комунальні послуги, не підтримує будинок у належному стані, перешкод для проживання у будинку для відповідача позивач не створювала і замки не змінювала. Відповідач за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації. На теперішній час місце його фактичного проживання не відомо. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку № 22 по вулиці Танкістів в м. Миколаєві. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, вимоги, викладені у позові, підтримують у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будь яких заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків і дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок № 22 по вулиці Танкістів в м. Миколаєві належить на праві власності [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8). Згідно довідки з КП ДЄЗ Океан від 21.06.2016 року № 2495 (а.с.16), в будинку зареєстровані позивач [PERSON] з 04.03.1976 року, її дочка - [PERSON] з 07.02.2005 року та її син, відповідач по справі, [PERSON] з 28.12.1982 року. Відповідач з 2006 року за місцем своєї реєстрації не проживає, не сплачує комунальні послуги, не підтримує будинок у належному стані, що підтверджується актом о не проживанні (а.с.15). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є власником квартири, що розташована за вищевказаною адресою, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09.06.1995 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду. Відповідач по справі є онуком її рідної сестри, і 18.02.2015 року він був зареєстрований у зазначеній квартирі та фактично проживав до 08.05.2015 року. З цього часу відповідач добровільно залишив місце своєї реєстрації, зібравши свої особисті речі. На теперішній час місце його фактичного проживання не відомо, участі в утриманні квартири та сплаті житлово-комунальних послуг відповідач не приймає. Позивачка зазначає, що вона є пенсіонеркою, страждає на різні захворювання, має скрутний матеріальний стан і отримує невелику пенсію, тому реєстрація у квартирі відповідача викликає необхідність несення позивачкою додаткових витрат за утримання квартири. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будь яких заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків і дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09.06.1995 року, яке було видано Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду та зареєстрованого у Миколаївському МБТІ 28.06.1995 р. за № 7550 (а.с.8-9). Згідно довідки з КП ДЄЗ Океан від 18.05.2016 року № 2259 (а.с.10), у даній квартирі зареєстровані такі особи: позивач [PERSON] з 11.08.1975 року та відповідач [PERSON] з 18.02.2015 року. Судовим розглядом встановлено, що відповідач починаючи з 08.05.2015 року за місцем своєї реєстрації не проживає, не сплачує комунальні послуги, не підтримує квартиру у належному стані, що підтверджується актами про непроживання (а.с.11-13) та показами допитаних у судовому засіданні свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 10 грудня 2002 року Хорошівською селищною радою Харківського району Харківської області за актовим записом №23. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей -\~ [PERSON], [INFO] та [PERSON], 28 вересня 2010 року. Шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені біля п"яти років тому, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Вважає, що подальше збереження їх родини недоцільне і тому просила шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. У відповідності зі\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності зі\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 10 грудня 2002 року Хорошівською селищною радою Харківського району Харківської області за актовим записом №23. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей -\~ [PERSON], [INFO] та [PERSON], 28 вересня 2010 року (а.с. 4-5, 7) У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини біля п"яти років тому, з цього ж часу спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову і розірвання шлюбу між сторонами. У відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного, ст.\~112,\~113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулась з позовною заявою до суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. На задоволенні позовних вимог наполягала (а.с. 12). Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позовні вимоги визнав (а.с.20 ). Позов підлягає задоволенню. Згідно матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 червня 1998 року. Сторонам присвоєно прізвище "[PERSON]" (а.с.2). Згідно свідоцтва про народження у подружжя народилася дочка [PERSON], [INFO] Відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, ухиляється від її матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 181, 182, 183 СК України кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі, при цьому суд визначає частку заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину. Оголосивши матеріали справи, суд вважає, що стягненню з відповідача у вигляді аліментів підлягає 1/4 частини доходів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулась з позовною заявою до суду про стягнення з [PERSON]. аліментів на утримання дітей. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. На задоволенні позовних вимог наполягала . Відповідач в судове засідання не зявився, був допитаний в порядку, передбаченому Мінською конвенцією від 22.01.1993 року. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнав в повному обсязі. Згоден на розгляд справи в його відсутності. Позов підлягає задоволенню. Згідно матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02 вересня 2006 року. Подружжю присвоєно прізвище "Явнюк". Згідно свідоцтва про народження у подружжя народився син [PERSON], 15 жовтня 2010 року та дочка [PERSON], 13 лютого 2007 року. Відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дітей, ухиляється від їх матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 181, 182, 183 СК України кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі, при цьому суд визначає частку заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину. Оголосивши матеріали справи, суд вважає, що стягненню з відповідача у вигляді аліментів підлягає 1/3 частини доходів.

Outcome: approved