Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з ФОП [PERSON] на її користь безпідставно отримані кошти в сумі 19191,00 грн. та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона працювала в Житомирському центральному регіональному відділенні ПАТ «Мегабанк» на посаді провідного економіста відділу корпоративного бізнесу. 28 серпня 2017 року ФОП [PERSON], який є клієнтом ПАТ «Мегабанк», подав платіжне доручення № 921 на суму 2200,00 грн. для сплати податку на додану вартість за липень 2017 р. Позивач, як працівником банку на яку покладаються обовязки щодо проведення платежів, під час оформлення банківських документів допустила помилку в сумі платежу, а саме замість 2200,00 грн. набрала 22000,00 грн., у звязку з чим 28.08.2017 року Житомирським центральним регіональним відділенням ПАТ «Мегабанк» з поточного рахунку ФОП [PERSON], згідно з платіжним дорученням № 921, на рахунок Головного Управління Державної казначейської служби України помилково було перераховано кошти в сумі 22000,00 грн. замість 2200,00 грн. Після чого, [PERSON] вимагав повернення від банку помилково перерахованих коштів, мотивуючи це відсутністю у нього інших оборотних коштів для здійснення підприємницької діяльності. З метою врегулювання конфліктної ситуації керівництвом Житомирського центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк» було запропоновано позивачу перерахувати на рахунок відповідача різницю в сумі сплаченого податку з її особистих коштів, оскільки помилка сталася з її вини. Позивач погодилася та перерахувала ФОП [PERSON], який після вирішення питання, щодо повернення Державною податковою службою надмірно сплаченого податку обіцяв повернути отримані від позивача кошти. 31.08.2017 року Житомирське ЦРВ ПАТ «Мегабанк» звернувся до Житомирської ОДПІ ГУ ДФС Житомирської області з листом, в якому просило повернути надлишково перераховані кошти, на що інспекція повідомила, що обов'язковою умовою для перерахування коштів з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податків є подання таким платником до контролюючого органу заяви у складі податкової звітності. 26.09.2017 року Житомирське ЦРВ ПАТ «Мегабанк» повторно звернувся до Житомирської ОДПІ ГУ ДФС Житомирської області з листом № 285 в якому просив повернути перераховані кошти, зазначивши, що сума надлишково перерахованих коштів була компенсована за рахунок власних коштів позивача, на що інспекція повідомила про неможливість повернення коштів до банку. Однак, відповідач не звертався з відповідною заявою до податкових органів щодо повернення вищевказаних коштів, а тому Житомирська ОДПІ не може повернути кошти на рахунки Житомирського ЦРВ ПАТ «Мегабанк» на підставі звернення банку, відповідач вільно користується отриманими від позивачки коштами, повернувши банку від заборгованої суми лише 609,00 грн, які в свою чергу отримала позивач, тому вважає, що її майнові права підлягають захисту у порядку ст. 1212 ЦК України, оскільки кошти, які отримані відповідачем від [PERSON] є безпідставно набутим майном. 18.05.2018 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про зменшення позовних вимог в остаточній редакції, відповідно до якої, позивач просила стягнути з відповідача 13571,00 грн., оскільки відповідач повернув частину коштів на рахунок Житомирського ЦРВ ПАТ «Мегабанк». (а.с. 86). 29.05.2018 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано до суду письмові пояснення, у яких він вказав, що касир банку протиправно, з власної необачності, будучи працівником банку з повною матеріальною відповідальністю, через власну помилку розпорядилася кредитними коштами відповідача, з яких останній сплачує відсотки за кредитною лінією. Тож 31.08.2017 року позивач добровільно здійснила відшкодування завданих відповідачу збитків, перерахувавши на банківський рахунок відповідача надмірно перераховану суму. При цьому, відповідач не зобов'язаний без своєї волі, через помилку касира, вносити податкові платежі авансом. Вважає, що спірні правовідносини виникли в межах повної матеріальної відповідальності касира перед банком та регулюються виключно положеннями КЗпП України, стаття 130 якого надає працівнику право добровільно та за свій рахунок виправляти, допущені ним фінансові помилки перед третіми особами (а.с. 90-92). Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі та участі її уповноваженого представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без їх участі, проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.08.2017 року відповідач, ФОП [PERSON], звернувся до ПАТ «Мегабанк» та надав платіжне доручення № 921 на суму 2200,00 грн. для сплати податку на додану вартість за липень 2017 року (а.с. 15). В свою чергу, позивач 28.08.2017 року будучи працівником Житомирського центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк», з поточного рахунку ФОП [PERSON] № 26006050000325, згідно платіжного доручення №921 від 28.08.2017 року, перерахувала на рахунок №37511000208917 кошти в сумі 22000,00 грн. з призначенням платежу ПДВ за липень 2017 р. ФОП [PERSON]. Тож позивач помилково перерахувала з рахунку ФОП [PERSON] в рахунок сплати податку на додану вартість більшу суму, ніж зазначено ФОП [PERSON] у платіжному дорученні, а саме замість 2200,00 грн. перераховано 22000,00 грн., тобто сума помилково перерахованих коштів становить 19800, грн. (а.с. 16). Позивач вказала, що ПАТ «Мегабанк» запропонував позивачу, як особі яка винна у помилковому списанні коштів з рахунку ФОП [PERSON] власними коштами відшкодувати завдані збитки. Судом становлено, що 31.08.2017 року [PERSON] перерахувала на рахунок ФОП [PERSON] 19800,00 грн. в рахунок відшкодування коштів, які були помилково перераховані нею відповідно до платіжного доручення № 921 від 28.07.2017 року (а.с. 17). Вказані обставини підтверджується учасниками справи, що в розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб'єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлює Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» \~05.04.2001р. \~№\~2346-III. Відповідно до п. 1.30 ч. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача. Положеннями ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» \~визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону. У разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов'язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. У разі\~переказу з\~рахунка платника\~без законних\~підстав,\~за ініціативою\~неналежного стягувача,\~з порушенням\~умов доручення\~платника на\~здійснення договірного\~списання або\~внаслідок інших\~помилок банку\~повернення платнику\~цієї суми\~здійснюється у\~встановленому законом\~судовому порядку.\~При цьому\~банк,\~що списав\~кошти з\~рахунка платника\~без законних\~підстав,\~має сплатити\~платнику пеню\~у розмірі\~процентної ставки,\~ що\~встановлена цим\~банком по\~короткострокових кредитах,\~за кожний\~день починаючи\~від дня\~переказу до\~дня повернення\~суми переказу\~на рахунок\~платника,\~якщо інша\~відповідальність не\~передбачена договором. Працівники банку, винні в здійсненні помилкового переказу, несуть відповідальність відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 1091 ЦК України\~банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні. Банк повинен негайно інформувати платника на його вимогу про виконання платіжного доручення. Порядок оформлення та вимоги до змісту повідомлення про виконання банком платіжного доручення встановлюються законом, банківськими правилами або договором між банком і платником. Згідно\~ст. 1092 ЦК України\~у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього\~Кодексу та закону. У разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення у зв'язку з порушенням правил розрахункових операцій виконуючим, банком відповідальність може бути покладена судом на цей банк. Якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з\~Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Згідно зі ст.\~7\~та п. 38.1 і 38.4 ст.\~38\~Закону України\~"Про\~платіжні системи\~та переказ коштів в Україні", режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у звязку з неналежним виконанням платіжного доручення ФОП [PERSON], саме на банк ПАТ «Мегабанк», який обслуговує клієнта, покладається відповідальність перед ФОП [PERSON] за помилковий переказ грошової суми проведений позивачем, а тому компенсацію майнової шкоди яку здійснила позивач, носить добровільний характер, не являвся її обовязком перед клієнтом банку, а тому не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Слід зазначити, що позивачем [PERSON] не заподіяно шкоду роботодавцю - ПАТ «Мегабанк», а тому законодавство з трудових правовідносин, в даному випадку, суд не застосовує та не надає їм належної оцінки. Звертаючись з позовом до суду, позивач також посилається на норму ст. 1212 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За таких обставин, ураховуючи, що грошові кошти були передані [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди відповідно до ст. 1166 ЦК України, завданої йому внаслідок помилки, яку допустила [PERSON] під час виконання нею своїх трудових обовязків, суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивачки на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України. Крім того, [PERSON] не надано суду доказів того, що у відповідача виникли будь-які грошові зобовязання перед позивачем, встановлені строки його виконання, тощо, які відповідачем не виконані та потребують судового захисту. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ФОП [PERSON], третя особа Житомирське центральне регіональне відділення ПАТ «Мегабанк» про стягнення коштів є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Враховуючи норму ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не відшкодовує за рахунок відповідача понесений позивачем судовий збір, оскільки дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Враховуючи наведене\~та

Outcome: dismissed