Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивачка звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом в якому просить з врахуванням збільшених позовних вимог визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою с. Долина, вул. Шевченка, 27, Обухівського району Київської області. Обгрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги, позивачка зазначила, що на підставі рішення загальних зборів колгоспу ім. Калініна, с. Долина, Обухівського району, Київської області її покійному чоловіку, як працівнику колгоспу у 1988 році було надано для постійного проживання разом із сімєю чотирьохкімнатний житловий будинок, що розташований в с. Долина по вул. Шевченка, 27. 02.11.1988 року, без отримання будь-якого правовстановлюючого документа їх сімя була зареєстрована у вищевказаному будинку. На час вселення в будинок її покійний чоловік не отримував будь-яких рішень та інших документів на право користування і володіння будинком та господарськими спорудами. Рішенням №6 від 11.04.1996 року [PERSON] сільська рада передала її покійному чоловіку у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для обслуговування будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства. Оскільки вона понад 26 років добросовісно володіє будинком та господарськими спорудами, просить визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, за набувальною давністю. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, пославшись на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області [PERSON], щодо задоволення позовних вимог не заперечив, та пояснив що на даний час він перебуває на посаді [PERSON] сільського голови. Чоловіку позивачки як працівнику колгоспу ім.. Калініна у 1988 році, на підставі рішення загальних зборів та на підставі ордерів надавались для проживання колгоспникам з сім»ями будинки в тому числі і чоловіку позивачки [PERSON], який був зареєстрований у спірному житлі. Згодом колгосп ім.. Калініна було переіменовано СВК «Долина Плюс». Даний будинок і ще два аналогічних будинки по яким знаходяться справи в провадженні суду, СВК «Долина Плюс» не передала на баланс до [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області. Відповідно до записів в погосподарській книзі [PERSON] сільської ради спірний житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Шевченка 27 рахується за [PERSON], Коли він просив передати спірні будинки на баланс селищної ради, то йому СВК «Долина Плюс» повідомило, що в них на балансі ці будинки не перебувають, куди поділась документація невідомо, хоча більшу частину житлового фонду вони передали селищній раді. Також пояснив, що працівники колгоспу не могли вселятися в будинки самовільно, без будь-яких документів, оскільки рішення про вселення сімей приймалось на загальних зборах колгоспу і людям видавали відповідні ордери. СВК «Долина плюс» видала рішення на право власності на аналогічні будинки, що надавались колгоспникам на 34 сім»ї в тому числі і йому, а на три будинки серед яких будинок позивача документи відсутні, і право власності оформити не вдалось. Представник відповідача СВК «Долина Плюс» [PERSON], в судовому засіданні позов визнав та не заперечив протии його задоволення. Суд, заслухавши представників сторін, позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів колгоспу ім. Калініна, с. Долина, Обухівського району, Київської області, покійному чоловіку позивача як працівнику колгоспу у 1988 році було надано будинок для постійного проживання, що розташований за адресою с. Долина, вул. Шевченко, 27, в якому позивачка з 1988 року проживає зі своєю сімєю. 02.11.1988 року позивачка зі своєю сімєю була зареєстрована у вищезазначеному будинку, що підтверджується копією паспорта позивача. На підставі рішення [PERSON] сільської ради №6 від 11.04.1996 року покійному чоловікові позивача [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.06.2010 року [PERSON] отримала в порядку спадкування земельну ділянку площею 0,60 га., для обслуговування будівель і господарських споруд ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Долина, після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 28.05.2009 року. Довідкою КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» підтверджується той факт що житловий будинок № 27 розташований за адресою Київська область Обухівський район с. Долина, по вул. Шевченка, первинно заінвентарізований 10.02.1993 року на імя [PERSON], після чого згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 05.06.2010 року № 2-521 земельна ділянка площею 0,60 га, за вказаною адресою перейшла від [PERSON], до [PERSON], якою 07.07.2015 року було повторно замовлено та проведено поточну технічну інвентаризацію даного житлового будинку, але на праві приватної власності зазначений житловий будинок не зареєстрований. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно № 43247305 від 03.09.2015 року відомості щодо житлового будинку за адресою с. Долина, по вул. Шевченко, 27 Обухівського району Київської області відсутні. В погосподарській книзі обліку на 2011-2015 роки житловий будинок в с.Долина по вул. Шевченка, 27 Обухівського району Київської області рахується за [PERSON] Відповідно до ч. 2\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4\~ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Встановивши добросовісність особи, як володільця житла, необхідно встановити добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. Згідно ч. 3 ст.\~10, ч. 1 ст.\~60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України\~\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Власник нерухомого майна ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння. Право власності за давністю володіння не може предявляти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна. У такого володільця право на чуже майно має похідний та обмежений характер. Окрім того позивач просить визнати право власності на будинок за набувальною давністю в який вселився в 1988 році, та здійснював будівництво господарських будівель та споруд до 2005 року. З огляду на положення\~статті 376 ЦК\~право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил (п. 10 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5). Також вирішуючи цей спір, суд бере до уваги, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями не є чужим майном для позивача оскільки, відповідно до копії погосподарської книги [PERSON] сільської ради, наданої представником відповідача спірний будинок зареєстрований на імя позивача, і вселявся він у спірне житло разом з покійним чоловіком з дозволу колишнього власника, та його волі на відповідній правовій підставі, а тому, позов про право власності за давністю володіння не може бути задоволений, так як позивач володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна. Виходячи з вищезазначених положень в задоволенні позовних вимог потрібно відмовити.

Outcome: dismissed