Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

02 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з вимогами до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна-агро», третя особа: Виконавчий комітет Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08.06.2012 року управлінням Держкомзему у Фастівському районі було зареєстровано договір оренди землі між ТОВ «Аскон-2007» та [PERSON] на 10 років щодо земельних ділянок за кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER], що знаходяться на території Триліської сільської ради Фастівського району. Однак, при перереєстрації договорів оренди стало відомо, що 21.07.2016 року були зареєстровані договори оренди землі між ТОВ «Деремезна-Агро» та гр. [PERSON] на 10 років. Позивач посилається на недійсність укладенихміж ТОВ «Деремезна-Агро» та [PERSON] договорів оренди, оскільки [PERSON]передала в оренду зазначеному товариству земельні ділянки, володіє і користується якими на підставі договорів ТОВ «Аскон-2007», тому не може передати те, що вже передано іншій особі в оренду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON]та представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна-агро», які були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, за викликом суду не з'явились, не використавши наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, від них не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи Виконавчий комітет Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи судом повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], земельна ділянка площею 2,3102 га, що знаходиться на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], належить [PERSON].(а.с.12). Відповідно державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], земельна ділянка площею 2,3526 га, що знаходиться на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], належить [PERSON] (а.с.12). 10 лютого 2012 року в Управлінні Держкомзему у Фастівському районі були зареєстровані договори оренди земельних ділянок № 261 та № 262 між ТОВ «Аскон-2007» та гр.[PERSON] на 10 років щодо земельних ділянок площами 2,3102 га та 2,3526 га відповідно, що знаходяться на території Триліської сільської ради Фастівського району. При перереєстрації договору оренди до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач отримав інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 02.09.2016 року за №67150097 та за № 67149316 про те, що 21.07.2016 року було зареєстровано договори оренди землі між ТОВ «Деремезна-агро» та [PERSON] на 10 років (а.с.15,16).Договори були зареєстровані Виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області реєстратором [PERSON]. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним та Цивільним кодексами України, Законами України «Про оренду землі», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України). Згідно зі ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.4 ст.124, ст.125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочин має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд вважає, що спірний договір оренди землі є недійсним, а дії відповідачів порушують право позивача володіти і користуватися земельною ділянкою впродовж встановленого строку дії договору. Крім того, спірний договір оренди землі не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладено до закінчення строку попереднього договору оренди землі, а спірна земельна ділянка на той момент знаходилась в користуванні позивача. Одна й та сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями та не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря). Укладення спірного договору оренди землі створило позивачу перешкоди в реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі. При укладенні спірного договору оренди землі були порушені також норми ст.24 Закону України «Про оренду землі» та ст.ст.13, 525 ЦК України. Стаття 33 Закону України «Про оренду землі», що узгоджується із загальними нормами ч.1 ст.777 ЦК України, законодавець закріпив переважне право наймача, що належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк. Положення щодо переважного права орендаря на поновлення договору оренди закріплені також у п.11 договору від 01.09.2009 року. Відповідно до ст.215 ЦК України, недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 15 квітня 2015 року у справі № 6-55цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, в разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого ст.33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі п.2 ч.2 ст.16 ЦК України. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання правочину (угоди) недійсним (ч.2 ст.16 ЦК України та ч.3 ст.152 ЗК України). Частина 1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Між відповідачами ТОВ «Деремезна-агро» та гр. [PERSON] були укладені договори оренди земельних ділянок під час дії договорів оренди землі з ТОВ «Аскон-2007», а відтак були порушені права позивача на володіння та користування землею на умовах договору оренди, переважне право на поновлення договору оренди на новий строк. При таких обставинах суд вважає, що спірні договори оренди земельних ділянок від 21.07.2016 року порушують права позивача та вбачає підстави для визнання їх недійсними. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З вказаних підстав позовні вимоги про визнання оспорюваних договорів оренди земельнихділянок підлягають задоволенню. Позовна вимога про скасування державної реєстрації договору оренди на вищевказану земельну ділянку є похідною від позовної вимоги про визнання договору оренди землі недійсним, оскільки підставою виникнення іншого речового права та винесення вказаного рішення був оспорюваний договір оренди землі. Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно ч.2 вказаної статті у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі викладеного, суд вважає, що зазначена позовна вимога також підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна-агро» підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ТОВ «Аскон-2017»в розмірі 1378,00 грн. з кожного.

Outcome: approved