Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі договору дарування від 07.09.2017 року став власником нерухомого майна, а саме спортивного комплексу за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці площе. 0,071 кв.м, яка знаходиться у постійному користуванні Закритого акціонерного товариства «Чернігівський м`ясокомбінат». Проте після відчуження будівлі до позивача перейшло право користування земельною ділянкою для обслуговування будівлі, в зв`язку з чим просив припинити право постійного користування земельної ділянки та визнати право користування даною земельною ділянкою. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представники відповідача Приватного акціонерного товариства «Комплекс Любецький» подали відзив на позовну заяву та просили відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Чернігівської міської ради подала відзив проти задоволення позову та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Комплекс «Любецький» утворене шляхом зміни організаційно-правової форми та назви товариства Публічне акціонерне товариство «Чернігівський м`ясокомбінат» відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів та державної реєстрації Статуту в новій редакції, зареєстрованого Державним реєстратором 05.07.2016 року. Відповідно до рішення Чернігівської міської ради народних депутатів від 17.08.1992 року № 240 надано у постійне користування земельну ділянку з видачею державного акту на право землекористування Чернігівському м`ясокомбінату по [ADDRESS] - 8,21 га. ПрАТ «Комплекс «Любецький» набув всіх прав, обов`язків, в тому числі і права постійного користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , площею 0,0710 га, що належали орендному підприємству «Чернігівський м`ясокомбінат» і наразі є її законним землекористувачем та сплачує податок на землю. Позивач обґрунтовує свою позицію, зокрема посилаючись на ч. 3 ст. 415 глави 34 Цивільного кодексу України, яка передбачає право користування чужою земельною ділянкою для забудови, проте не поширюються на спірні правовідносини. Окрім того, зазначена норма встановлює, що особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). Як вбачається з позову, попереднім власником споруди є [PERSON] , яка не мала належним чином оформлених прав на спірну земельну ділянку, а тому такі права і не можуть перейти позивачу. Відповідно до вимог ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Договір дарування нерухомого майна, за яким позивач набув у власність об`єкт нерухомості по [ADDRESS] , не містить ні розміру (площі) земельної ділянки на якій розміщено майно ні її кадастровий номер (а.с. 7-9). Разом з тим, як вбачається з додатків до позову, попереднім власником будівлі було проведено реконструкцію магазину-кафе під спортивний комплекс. Згідно п. 3.21 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його технікоекономічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власниками об`єкту нерухомості приміщення магазину площею 383,2 кв.м. по [ADDRESS] є ТОВ «Громада», частка якого складає 7/10 частини приміщення та [PERSON] - 3/10 частини приміщення, нежилого приміщення магазину непродовольчих товарів «1-1»-«1-6» площею 66,0 кв.м - [PERSON] . Проте, із наданих позивачем доказів не вбачається, чи змінювалась площа забудови земельної ділянки при здійсненні реконструкції магазину-кафе під спортивний комплекс і яка саме площа земельної ділянки необхідна для обслуговування власності позивача. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5 статті 7 ЗК України (у редакції, чинній на час видачі Державного акта від 25.07.1994) у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства; сільськогосподарським підприємствам і організаціям; громадським об`єднанням; релігійним організаціям; промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям; організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу для потреб оборони; для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам; житловим, житлово-будівельним, гаражно- будівельним і дачно-будівельним кооперативам; спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних і фізичних осіб, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам. Документами, що посвідчують право на земельну ділянку було передбачено статтею 23 ЗК України (у редакції, чинній на час видачі акта), зокрема право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форма державного акту затверджена постановою Верховної ради країни від 13 березня 1992 року № 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею». Державні акти періоду 1992-2001 років в Україні не містять інформацію про кадастровий номер земельної ділянки. Крім відсутності інформації щодо кадастрового номеру, державні акти на право постійного користування землею могли містити дані щодо декількох земельних ділянок з різними цільовими призначеннями. Враховуючи зазначене, за наявності у суб`єкта господарювання державного акту на земельну ділянку без кадастрового номеру, то для переоформлення земельної ділянки має бути виконана кадастрова зйомка та розроблена технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). На підставі розробленої технічної документації державний кадастровий реєстратор вносить земельну ділянку до державного земельного кадастру та здійснює присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці. Виконання вказаних вище дій підтверджує виданий реєстратором витяг з Державного земельного кадастру. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до частини 3 статті 334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України). Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України). Згідно норм статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою, у тому числі, є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Отже, перехід права власності на нерухоме майно - є підставою припинення, у тому числі - права постійного користування земельною ділянкою. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України № 6-2225цс16 від 12.10.2016. Отже, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізмом роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Крім того, згідно правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України № 908/27/18 від 15.01.2019, аналогічно перехід права власності на нерухоме майно - є підставою припинення, у тому числі - права оренди земельною ділянкою. З урахуванням вимог ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми ст.108 Цивільного кодексу України). Частиною 2 статті 92 Земельного кодексу України визначено перелік суб`єктів, які набувають права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, зокрема: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства і об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Стаття 141 Земельного кодексу України визначає підстави припинення права користування земельною ділянкою, до яких віднесено: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Земельна ділянка на підставі п.1.1 п.1 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради Народних депутатів від 17 серпня 1992 року № 240, загальною площею 8,21 га, передана Чернігівському м`ясокомбінату в постійне користування з видачею державного акту на право землекористування від 25 липня 1994 року серія ЧН -26 для виробничих потреб. Коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки встановлюється на підставі Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року за №548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.11.2010р. за №1011/18306. Статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації ділянок у Державному земельному кадастрі (ч. 10 ст. 79-1 ЗК України). Проте, в державному земельному кадастрі відсутня інформація реєстрації земельної ділянки. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням вимог ст.92 Земельного кодексу України, земельним законодавством не передбачено правонаступництво відносно прав на землю, тоді як набуття права на землю відбувається у визначеному ст.116, 123 Земельного кодексу України порядку. З врахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову позивача з підстав заявлених в позовній заяві.

Outcome: dismissed