Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.08.2016 року звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 27.05.2010 року рішенням Тростянецького районного суду Сумської області за нею було визнано право власності на приватизовану земельну ділянку площею 1000 кв.м., розташованої по [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Батько позивача [PERSON] помер [INFO]. Після винесення рішення позивачем були оплачені роботи по виготовленню документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), під час проведення яких було встановлено, що площа земельної ділянки становить 0,0822 гектарів. Позивачем було отримано витяг із Державного земельного кадастру, в якому також площа указаної земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] становить 0,0822 гектарів, земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. При поданні документів для державної реєстрації права власності на земельну ділянку спеціалістами адміністративних послуг було вказано, що площа земельної ділянки указана у витязі із Державного земельного кадастру не співпадає з площею, указаною в рішенні Тростянецького районного суду Сумської області 27.05.2010 року та роз'яснено, що в реєстрації права власності їй буде відмовлено. Було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання внесення змін до судового рішення. Посилаючись на указані обставини, положення статей 4, 116, 125, 158 Земельного кодексу України, статей 321, 328, 392 Цивільного кодексу України та те, що визнання права власності на земельну ділянку не порушить прав третіх осіб, позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: м. Тростянець вул. Гришина, 5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0822 гектарів в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 30 травня 2009 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, пояснила, що звернулась із документамиземлеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з метою реєстрації права власності на земельну ділянку до центру надання адміністративних послуг, оглянувши документи спеціаліст центру усно повідомив, що через невідповідність площі у рішенні суду з площею згідно з витягом з Державного земельного кадастру реєстрацію права власності не буде здійснено. Позивач вказала, що зверталась також до міської ради, намагалась з'ясувати можливість вирішення цієї ситуації рішенням сесії, проте усно її було роз'яснено про те, що міською радою це питання не може бути вирішено. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Тростянецька міська рада подала заяву про розгляд справи без участі її представника, проти задоволення позову не заперечила (а.с. 19). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 17.05.2010 року, яке набрало законної сили 07.06.2010 року, за [PERSON], 1965 року народження, визнано право власності на приватизовану земельну ділянку розміром 1000 кв. м., яка розташована під [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 30 травня 2009 року (а.с. 8). Згідно Витягу з державного земельного кадастру від 28.05.2015 земельна ділянка, приватної форми власності, що розташована по [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, має площу 0,0822 гектарівта кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до статті 3 та 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом указаних процесуальних норм об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Аналогічні роз'яснення містить пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", де вказано, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. На підтвердження своїх позовних вимог позивач не наводить обставин та доказів, які свідчать про оспорення її права власності відповідачем, натомість посилається на те, що центром надання адміністративних послуг відмовлено у державній реєстрації її права власності на земельну ділянку, яка розташована під [ADDRESS], визнане за нею рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 17.05.2010 року у порядку спадкування після смерті її матері. При цьому доказів прийняття відповідним центром надання адміністративних послуг рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації права власності позивача на спірну ділянку із зазначенням мотивів такої відмови [PERSON] суду не надано. Суд не погоджується з доводами позивача та не може взяти до уваги указані посилання позивача як доказ оспорювання чи невизнання права власності позивача на спірну земельну ділянку. Відповідно до статті 392 ЦК України, на яку посилалася позивач, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для захисту прав позивача на підставі статті 392 ЦК України у спосіб обраний [PERSON],в умовах, коли рішенням суду Тростянецького районного суду Сумської області від 17.05.2010 року, яке набрало законної сили 07.06.2010 року, за позивачем вже визнано право власності на земельну ділянку, яка розташована під [ADDRESS]. Крім того, позивач не надала доказів, що відповідач у справі не визнає чи оспорює право власності позивача на земельну ділянку, або сумнівається у належності указаного нерухомого майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин, зокрема Навпаки, як вбачається із заяви, поданої відповідачем, Тростянецька міська рада Сумської області не заперечує проти позову, тобто не оспорює права власності [PERSON] на земельну ділянку (а.с.19). Фактично доводи позивача зводяться до того, що їй центром надання адміністративних послуг як суб'єктом владних повноважень, який не є відповідачем у цій справі, у реєстрації права власності на земельну ділянку, тобто у визнанні та підтвердженні факту набуття речового права шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте така відмова не свідчить про оспорення центром надання адміністративних послуг права власності позивача. Суд відповідно до статті 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 16 ЦК України, 30, 33 ЦПК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, та обирає особу, яка є відповідачем у справі. З огляду на викладене є підстави вважати, що позивач обрала неналежний спосіб захисту свого, як вона вважає, порушеного права. За таких обставин, підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Позивач не позбавлена можливості в інший позасудовий спосіб врегулювати питання реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, яке уже визнано рішенням суду, а у разі спору у судовому порядку, пред'явивши відповідні позовні вимоги, у тому числі в порядку адміністративного судочинства, оспоривши відмову суб'єкта владних повноважень зареєструвати своє право власностівизнане за нею рішенням суду, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або обравши інший спосіб захисту залежно від змісту порушеного права. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed