Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

15.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь борг за договором позики від 05.08.2013 року в розмірі 2 500 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 56 250 гривень на день звернення до суду. Свої вимоги мотивував тим, що 05.08.2013 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким він передав Відповідачеві грошові кошти у сумі 2 500 дол. США, а поручителем за вказаним договором виступила [PERSON]. Позивач стверджує, що він неодноразово звертався до відповідачів з вимогою виконати умови договору, однак відповідачі від виконання своїх зобов'язань ухиляються. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 11.02.2016 року від його представника [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Крім того зазначила, що в разі неявки в судове засідання відповідачів, не заперечує щодо ухвалення у справі заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши поданий позов, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 05.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження укладення даного договору відповідачем нібито 05.08.2013 року була написана розписка, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 500 дол. США, які зобов'язався повернути в строк до 01.08.2015 року, або за першою вимогою [PERSON] впродовж місяця. Крім того, з вищевказаної розписки вбачається, що при укладанні даного договору була присутня [PERSON], яка виступила поручителем, та зобов'язалась повернути кошти у згаданій сумі, якщо боржник буде не спроможний це зробити з будь-яких обставин, або передати в рахунок боргу у власність кредитора автомобіль DAEWOO MATIZ, 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК - в разі солідарного обов'язку Відповідачів (солідарних Відповідачів) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні Відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Ст. 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позичальник має право на одержання від боржника суми боргу, з урахуванням одержання відсотків, встановлених договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їхній розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, правовий аналіз ст.ст.1046, 1047 ЦК України, які наводилися судом вище, свідчить про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошових коштів позичальнику. Натомість позивачем не наданий суду такий документ. Щодо копії розписки на аркуші 7 даної цивільної справи, то суд її до уваги не бере, оскільки відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України за умови її оспорювання відповідачем на вимогу суду оригінал такого документа позивачем наданий не був. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Однак, на підтвердження зобов'язань відповідачів позивачем оригінал розписки до суду наданий не був, що унеможливлює задоволення позову та стягнення грошових коштів. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зазначене свідчить про те, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до суду з даним позовом та надати оригінал боргового документу. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed