Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «КИЇВЩИНА-КАПІТАЛ» звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Перша Українська індустріально-інвестиційна компанія», в якому просило визнати недійсними укладені ТОВ «Перша Українська індустріально-інвестиційна компанія» договори пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку: № 016(с)-ОбІн від 25.07.2005 року із [PERSON], № 013(с)-ОбІн від 25.07.2005 року із [PERSON], № 014(с)-ОбІн від 25.07.2005 року із [PERSON] В обґрунтування позову ТОВ «Фінансова компанія «КИЇВЩИНА-КАПІТАЛ» посилалось на те, що воно є іпотекодержателем майнових права на квартири в недобудованому будинку [ADDRESS], оспорювані договори укладені із порушеннями чинного законодавства за відсутності права користування земельною ділянкою і дозволу на будівництва у забудовника. Під час судового розгляду до участі в справі в якості співвідповідачів було залучено [PERSON], [PERSON], а в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ПАТ «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що забудовник не набув майнові права, тому неміг їх продавати фізичним особам, майнові права на квартири належать позивачеві внаслідок нотаріального посвідчення договору іпотеки, оспорюваними договорами порушено право позивача щодо майнових прав, які перебувають в іпотеці, позивача було виключено із реєстру кредиторів ухвалою господарського суду під час розгляду справи про банкрутство, про порушення своїх прав позивач дізнався після пред'явлення позовів [PERSON] та [PERSON] Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на його безпідставність, відсутність порушень прав позивача, належне виконання інвесторами своїх зобов'язань за договором і оплату повної вартості інвестування, незаконність договору іпотеки позивача. Інші відповідачі, представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв, клопотань суду не подали, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 25 липня 2005 року ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» уклало договори пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку № 016(с)-ОбІн від 25.07.2005 року із [PERSON], № 013(с)-ОбІн від 25.07.2005 року із [PERSON], № 014(с)-ОбІн від 25.07.2005 року із [PERSON] Згідно вказаних договорів об'єктом інвестування є квартири в будинку по [ADDRESS], а саме квартира [NUMBER] по договору № 016(с)-ОбІн, № 291 по договору № 013(с)-ОбІн, № 298 по договору № 014(с)-ОбІн. Вказаними договорами передбачено, що інвестор здійснює інвестування будівництва визначеного об'єкта інвестування, а підприємство зобов'язується передати у власність об'єкт інвестування, договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до виконання ними своїх зобов'язань, що підтверджується договорами та угодами. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру та довідок про інвестування від 28.07.2005 року [PERSON] та [PERSON] проінвестували сто відсотків вартості загальної площі об'єкту інвестування, що підтверджується довідками, квитанціями. 02 грудня 2005 року між виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області та ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки під будівництво житлового комплексу ([ADDRESS]), що підтверджується договором, актом. 19 червня 2006 року між ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» та ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» було укладено договір суборенди земельної ділянки щодо вказаної вище ділянки, що підтверджується договором. Згідно нотаріально посвідченого договору іпотеки від №686п від 13.09.2007 року ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» в забезпечення виконання умов кредитного договору №68/07 від 29.08.2007 року та додаткових угод до нього передала в іпотеку ПАТ «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ» майнові права на 54 квартири, які є об'єктом інвестування в об'єкті будівництва, в т.ч. і на спірні квартири, що розташовані в [ADDRESS], що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Згідно договору про зміну сторони в зобов'язані від 27.07.2009 року ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» прийняв на себе всі права і обов'язки ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» по договору пайової участі в інвестуванні позивача, що підтверджується договором, актом. Згідно договору від 21.08.2009 року ПАТ «АКБ «КИЇВ» передав ТОВ «Фінансова компанія «КИЇВЩИНА-КАПІТАЛ» права вимоги за укладеним 13.09.2007 року договором іпотеки, що вбачається із матеріалів справи та узгоджується із поясненнями представників сторін. 06 листопада 2013 року укладено договір про відступлення права вимоги між ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» з однієї сторони, [PERSON], з другої сторони і [PERSON] з третьої сторони. Відповідно до вказаної цивільно-правової угоди ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» погоджується, первісний інвестор відступає, а новий - приймає на себе права та обов'язки, що належать первісному інвестору за договором № 016(с)-ОбІн від 25.07.2005 року і стає інвестором за цим договором. Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за Основний договором, що підтверджується договором, актом прийому-передачі. 05 листопада 2013 року укладено договори про відступлення права вимоги між ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» з однієї сторони, [PERSON], з другої сторони і [PERSON] з третьої сторони. Відповідно до вказаної цивільно-правової угоди ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» погоджується, первісний інвестор відступає, а новий - приймає на себе права та обов'язки, що належать первісному інвестору за договорами № 013(с)-ОбІн та № 014(с)-ОбІн від 25.07.2005 року і стає інвестором за цими договорами. Пунктом 1.2 вказаних договорів передбачено, що новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за Основними договорами, що підтверджується договорами, актами прийому-передачі. Будинок до цього часу в експлуатацію не зданий, що вбачається із пояснень представників сторін. При наданні правової оцінки позовним вимогам суд враховує наступне. В обґрунтування свої вимог позивач посилався на ст.ст. 177-179, 190, 203, 215, 216 ЦК України, тому суд вирішує спір на засадах диспозитивності цивільного судочинства. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначає Закон України «Про інвестиційну діяльність». Згідно ст.7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, такими цінностями може бути майнові права на нерухоме майно. Згідно ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майнові права - це будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі і права, які є складовими частинами права власності (право володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Правовою природою виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст.328 ЦК України, тобто право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 177 ЦК України визначено, що до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше. Статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами, а статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлюється, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Виходячи з цього речове право є юридичним поєднанням особи і речі, і всі суб'єкти визнають цей обов'язок обмежуючи тим самим особисті домагання цього предмета, тим самим речове право має абсолютний характер. Фактичний зміст речового права проявляється в конкретних формах володіння річчю: об'єкт - тільки матеріальні речі, суб'єкти - особи, які можуть бути суб'єктами цивільно-правових відносин. Речові права встановлюються законом, рішенням суду, заповітом або договором. Таким чином, об'єктом цивільного права за інвестиційним договором є закріплені за певними особами майнові права, отримані в результаті інвестицій на конкретно визначену площу та якими позивач вправі володіти, користуватися і розпоряджатися. Судом встановлено, що відповідачі-фізичні особи уклали договори про інвестиційну діяльність, за умовами якого оплатили 100% грошових коштів вартості обумовленої ціни на об'єкт інвестування - жиле приміщення визначеного розміру, яке має бути передано у власність інвестору після введення будинку в експлуатацію. Згідно ст.7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та інвестицій, включаючи реінвестицій та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів. Інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей. Такими цінностями можуть бути майнові права на нерухоме майно, які за ст.4 вищевказаного Закону можуть бути об'єктом інвестиційної діяльності. Ці майнові права є відмінні від права власності на майно, вони не потребують державної реєстрації і охороняються законом. Таким чином, аналіз описаний вище норм законодавства дає підстави вважати, що майнове право визначається як «право очікування», воно є складовою частиною майна як об'єкт цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно у майбутньому. Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 30.01.2013 року у справі № 6-128цс12, від 04.12.2013 року, від 30.01.2013 року, від 03.04.2013 року, від 25.09.2013 року. Враховуючи викладене вище, суд вважає необґрунтованими доводи позову про те, що у первинного забудовника не виникло майнових прав, які він за цивільно-правовими угодами надалі відчуджував іншим особам. Окрім іншого, вказані доводи позову є протирічливими і суперечать посиланням самого ж позивача, що він є іпотекодержателем саме тих майнових прав, які виникли у первинного забудовника і потім були відчуджені іпотекодавцеві, а також які були зареєстровані у відповідному державному реєстрі при нотаріальному посвідченні договору іпотеки. За ст.1,5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Вказаним Законом визначено, що предметом іпотеки може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому. Положеннями ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не визначалося, що предметом іпотеки можуть бути майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено. З правового аналізу положень ЦК України та Закону України «Про іпотеку» вбачається, що майнове право, яке є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Виконання зобов'язань за інвестиційною угодою свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт. Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора або без його згоди на передачу майнових прав в іпотеку, порушує права інвестора й не відповідає вимогам ч. 2 ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки). Стаття 6 вказаного Закону зобов'язує іпотекодавця до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані в установленому законом порядку. Відомості про дотримання вказаних вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства при укладення договору іпотеки суду не подано. З огляду на вказані вище норми права позивач не набув майнові права на об'єкти інвестування, на спірні по цій справі квартири в будинку по [ADDRESS] а може вважатись лише іпотекодержателем цим прав за умови чинності неоспорених норм договору іпотеки щодо цих квартир. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Зібраними у справі доказами не підтверджуються доводи позивача про порушення його прав та законних інтересів оспорюваними правочинами, а також порушення чинного законодавства при їх укладенні, оскільки позивач не набув права вимоги за відповідними позовними вимогами, а його доводи спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами. Враховуючи викладене вище, суд вважає товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КИЇВЩИНА-КАПІТАЛ» неналежним позивачем за пред'явленими ним позовними вимогами. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, на підставі поданих сторонами доказів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, позовні вимог залишились не доведеними, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed