Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся депутат Узинської міської ради VII [PERSON] з цивільним позовом до депутата Узинської міської ради VII скликання [PERSON], третя особа Узинська міська рада про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що [INFO] під час проведення сесії депутатів Узинської міської ради, депутатом даної ради - [PERSON] публічно було висловлено погрозу фізичною розправою у сторону та по відношенню до нього, яка публічно стверджувала, що «відірве йому голову», що чули також й інші депутати. З даного приводу позивач звернувся до ОВС з відповідною заявою, яка зареєстрована за номером № 16657 за ЖЕО в Узинський відділ поліції, яка була прийнята [PERSON]. Відповідно до листа 14.06.2016 року, Білоцерківський ВП ГУ поліції в Київській області надіслав відповідь на звернення [PERSON] за вихідним номером № 11568, де зазначено, що підстави для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відсутні. При цьому, відповідачу винесено офіційне попередження про недопущення протиправних дій відносно [PERSON]. В результаті протиправних дій відповідача йому була спричинена моральна шкода. Враховуючи зазначене, позивач просить суд стягнути з депутата Узинської міської Ради - [PERSON], моральну шкоду на користь депутата [PERSON] у розмірі 10 000 гривень ( десять тисяч гривень); зобов'язати депутата Узинської міської ради VII скликання - [PERSON] публічно вибачитися перед депутатом Узинської міської ради VII скликання - [PERSON] на сесії Узинської міської ради VII скликання наступним чином: «Я, депутат Узинської міської ради VII скликання [PERSON], спростовую висловлювання щодо моїх погроз про «відірвання голови» по відношенню до депутата Узинської міської ради VII скликання - [PERSON] та вибачаюся за образу і на майбутнє обіцяю утримуватись від порушень правил депутатської етики, погроз та образливих висловлювань, а також інших протиправних діянь не лише по відношенню до депутата Узинської міської ради VII скликання - [PERSON], а й по відношенню до інших депутатів Узинської міської ради». В відкритому судовому засідання позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, що є аналогічними наведеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач в відкрите судове засідання не з»явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належним чином, направила до суду свого представника, який в відкритому судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що позивач надумано звинувачує відповідача у порушенні правил депутатської етики, а висловлені ним обставини не відповідають дійсності. Крім того, відповідачем було подано заперечення на даний позов, в яких вона просить суд відмовити в задоволенні позову як необгрунтованому. Представник третьої особи Узинської міської ради в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належним чином, представник третьої особи подав до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій просив справу без його участі не розглядати, а справу відкласти на іншу дату. Вказана заява мотивована неможливістю представника третьої особи з'явитись до суду. Представник третьої особи до поданої заяви жодного належного та допустимого доказу неможливості бути присутнім в судовому засіданні до суду не подав, у зв'язку з чим суд визнає причини неявки до суду представника третьої особи не поважними, та вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідка, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є депутатом Узинської міської ради VII скликання, обраний від БПП «Солідарність», що підтверджується копією посвідчення № 20, виданим 19.11.2015 року. [INFO] позивач звернувся з заявою до начальника Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області підполковника поліції [PERSON], в якій просив притягнути до відповідальності депутата Узинської міської ради [PERSON], яка [INFO] під час проведення сесії депутатів Узинської міської ради висловила погрозу фізичної розправи в його адресу при виконанні депутатських повноважень. Відповідно до копії висновку старшого дільничого офіцера поліції Узинського відділення Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області майора поліції [PERSON] від 14 червня 2016 року по факту звернення депутата Узинської міської ради Київської області [PERSON], встановлено, що даним відділенням поліції було проведено перевірку по вказаному зверненню, по закінченню якої вирішено перевірку по зверненню депутата Узинської міської ради Київської області [PERSON] вважати закінченою, гр.[PERSON] винести офіційне попередження. Вказаною перевіркою встановлено, що зі слів [PERSON] [PERSON] погрожувала йому, однак, остання вказаний факт заперечувала, та вказала що ніякого конфлікту із [PERSON] у неї не було. Факт погроз з боку відповідача по відношенню до позивача вказаною перевіркою доведений не був. В повідомленні начальника Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області підполковника поліції [PERSON] № 11568 від 14.06.2016 року, зазначено, що за інформацією, що зареєстрована 07.06.2016 року за № 16657 в ЖЄОЗП про вчинені кримінальні порушення та інші події Білоцерківського ВП, а саме стосовно висловлювання на адресу заявника погроз фізичною розправою була проведена перевірка, підстав для внесення відомостей до ЄРДР немає за відсутністю в даному випадку будь-якого кримінального правопорушення; депутату Узинської міської ради гр. [PERSON] винесено офіційне попередження про недопущення протиправних дій відносно заявника. Копія зазначеного попередження міститься в матеріалах справи. В іншому повідомленні начальника Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області підполковника поліції [PERSON] № 11702 від 02.07.2016 року, також, зазначено, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР немає за відсутністю в даному випадку будь-якого кримінального правопорушення. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Позивач в позовній заяві та в відкритому судовому засіданні вказує на те, що [INFO], відповідач публічно, в усній формі погрожувала йому фізичною розправою, зазначила, що відірве йому голову, що чули всі присутні на засіданні 6 сесії Узинської міської ради УП скликання депутати ради. Позивач мотивує своє звернення до суду тим, що дії з боку відповідача глибоко образили його та спричинили серйозні душевні переживання, неспокій та тривогу, призвели до вимушених змін у його виробничих стосунках та завдали непоправну шкоду діловій репутації як представника громади, адже дана ситуація мала місце під час виконання ним повноважень як депутата Узинської міської ради. При цьому, позивач посилається на п.5 ч.1 ст.8 Закону України «Про статус депутата місцевих рад», де вказано, що депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися правил депутатської етики, зокрема, не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових чи службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад. Позивач зазначає, що дії відповідача, а саме погрози в його сторону образили та принизили його честь та гідність, вплинули на його ділову репутацію та на поважне ставлення до нього оточуючих людей та вплинули на взаємовідносини з іншими депутатами, однак, належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного до суду не надав, своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 27 ЦПК України не скористався. Позивач не скористався своїм правом щодо заявлення клопотання про допит як свідків осіб, які були присутні на засіданні 6 сесії Узинської міської ради УП скликання депутатів ради, які б могли підтвердити чи спростувати факти зазначені ним чи відповідачем та її представником. Позивач вказує на те, що в зв»язку з неправомірними діями відповідача відносно нього була поширена неправдива інформація, однак, доказів поширення відносно нього будь-якої інформації та ким ця інформація поширювалася до суду надано не було. Відповідач в позовній заяві та представник відповідача в відкритому судовому засіданні заперечили факт будь-яких неправомірних дій з боку відповідача по відношенню до позивача. Свідок [PERSON], який є помічником позивача по справі як депутата Узинської міської ради, в судовому засіданні вказав, що чув погрозу від [PERSON], адресовану [PERSON] що відповідач по справі звернувшись до [PERSON] зазначила, що відкрутить йому голову. В подальшому свідок дав протирічні покази щодо погроз з боку відповідача по відношенню до позивача. Суд критично ставиться до показів зазначеного свідка, оскільки він знаходиться в прямому підпорядкуванні позивача, що прямо впливає на його об'єктивність. Крім того, покази позивача та свідка мають значні розбіжності щодо вказаних ними обставин про дії з боку відповідача по відношенню до позивача. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 277 ЦПК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В той же час, відповідно до роз'яснень, наданих судам у п.4 ППВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи», зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки)загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Суд звертає увагу позивача на п.6 названої постанови, де зазначається, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Не можна залишити поза увагою і п.15 вказаної постанови, де йдеться про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Враховуючи зазначене вище, слід дійти висновку, що висловлювання про «відірвання голови» не може вважатись образою або наклепом, оскільки не містять в собі інформаційного навантаження, та виключає можливість перевірити достовірність чи не достовірність такого твердження.А саме висловлювання за своєю суттю є погрозою вбивством, так як, наслідком відірвання голови є настання смерті фізичної особи. Таке висловлювання містить в собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого законодавцем у ст.129 КК України - погроза вбивством. Суд наголошує, що з об'єктивної сторони такий злочин проявляється у залякуванні потерпілого позбавленням його життя. Таке залякування може бути виражене у будь-якій формі, в тому числі і усно. Погроза вбивством має бути конкретною і реальною. Реальність погрози визначається достатністю підстав побоюватися її виконання. При визначенні реальності погрози значення має з'ясування форми, характеру, місця, часу, обстановки її висловлення, характеру попередніх взаємовідносин між винним і потерпілим тощо. Особливе значення при цьому має сприйняття погрози самим потерпілим, а також і присутніми при цьому іншими особами. На окрему увагу заслуговує той факт, що позивач [PERSON] по всьому тексту позовної заяви сам вказує на те, що відповідач висловлювала йому саме погрозу, а саме: погрозу фізичною розправою, що слід трактувати саме як погрозу вбивством. В будь-якому випадку, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України). Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, співставлені з наведеними вимогами закону та роз'ясненнями постанови пленуму Верховного Суду України, у суду немає достатніх підстав вважати, що відповідач в будь-який спосіб поширила недостовірну інформацію про позивача чим би завдала моральних страждань позивачу. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом з тим, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оцінюючи моральну шкоду в 10 000,00 грн. позивач не пояснив суду в чому саме полягає спричинення йому моральної шкоди та з чого саме він виходив визначаючи саме таку суму. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, оцінивши які суд мав би можливість встановити наявність чи відсутність нанесення моральної шкоди позивачу та визначити розмір шкоди. Позивач в відкритому судовому засіданні належним чином не довів факт будь-яких неправомірних дій з боку відповідача по відношенню до нього, а саме факт висловлювання погроз на його адресу, що діями відповідача було завдано шкоду його честі, гідності та діловій репутації, що відповідач порушила правила депутатської етики, хоча предметом спору є захист честі, гідності та ділової репутації позивача. Таким чином, позивач свій обов'язок доказування не виконав, належними та допустимими доказами свої вимоги не довів, чим не виконав вимогами ч.1 ст.60 ЦПК України. За таких обставин, заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Питання судових витрат вирішується відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed