Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

У лютому 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Кредит Європа Банк», третя особа [PERSON] про захист прав споживача та визнання правочинів недійсними. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.08.2008 року між позивачем та ЗАТ «Кредит Європа Банк» (мінило найменування на ПАТ «Кредит Європа Банк») укладено кредитний договір № 00009-CL-000000000053 про надання споживчого кредиту, згідно з яким відповідачем надано на умовах повернення, строковості, платності споживчий кредит у розмірі 27 970,85 доларів США зі строком користування 84 місяців з кінцевим строком погашення заборгованості 28.08.2015 року, зі сплатою 12,6% річних, а позивач зобов`язується своєчасно та у повному обсязі повернути відповідачу кредит та сплатити відсотки за користування кредитом і виконати всі взяті на себе зобов`язання відповідно до умов кредитного договору. При цьому цільове призначення кредиту - задоволення споживчих потреб з метою придбання транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки «SEAT», модель ALTEA STYLANCE 2008 року випуску, червоного кольору, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 1984 куб. см., реєстраційний номер [NUMBER] , та оплати послуг, передбачених кредитним договором, разової плати за надання кредиту, плати за перерахування грошових коштів на користь продавця та/або плати за послуги страхування. Позивач вважає, що укладений кредитний договір суперечить вимогам законодавства, а тому такий договір в силу положень ст. 203, 215 ЦК України має бути визнаний судом недійсним. Зокрема, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Національного банку України № 168 від 10.05.2007 перед укладанням договору про надання споживчого кредиту банк не надав позичальнику як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі про наявні умови кредитування з коротким описом відмінностей між ними, тип відсоткової ставки, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Також послалась на те, що при укладенні кредитного договору її було введено в оману щодо реальної відсоткової ставки та строку розрахунку відсотків, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України дана обставина є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Ухвалою суду від 02.02.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 03.03.2017 року (т. 1 а.с. 17). 20.02.2017 року представником відповідача - Кондрашиним І . В. подано письмові заперечення на позов (т. 1 а.с. 22-29), відповідно до яких заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Зазначив, що твердження позивача щодо не надання інформації банком про інші схеми кредитування, а саме - у гривні спростовуються змістом Бюлетеня про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту «Авто в кредит», у якому визначені схеми кредитування у гривнях, доларах США, євро, власноручно підписаного позичальником до укладення кредитного договору. Крім того, доводи позивача щодо порядку обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу, виходячи з 30 днів у місяці та 360 днів у році є безпідставними, оскільки цей метод є звичаєм ділового обороту для розрахунків процентів у іноземній валюті, зафіксований у додатку № 2 до кредитного договору. Твердження позивача щодо відсоткової ставки за кредитним договором на підставі порівняння відсоткової ставки у 12,6% річних у кредитному договорі з реальною відсотковою ставкою у 13,34%, зазначеною у додатку № 1 до кредитного договору є необґрунтованими, оскільки позивач не відрізняє визначення відсоткової (процентної) ставки за користування кредитом від визначення обсягу строку «реальна відсоткова ставка» та зазначений позивачем термін «реальна кредитна ставка» не передбачений законодавством. Крім того, просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Ухвалою суду від 28.03.2017 року (т. 1 а.с. 93-94) призначено у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київської незалежної судово-експертної установи та на вирішення судової економічної експертизи поставлено питання: 1. Якими є реальна процентна ставка та абсолютного значення подорожчання кредиту за кредитним договором № 0000-CL-000000000053 від 28.08.2008 року відповідно до базових умов, викладених на момент укладення договору? 2. Чи відповідають розраховані реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором даним, наведеним в зазначеному договорі і додатках до нього? 3. Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж (у тому числі за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), виходячи з базових умов, викладених в кредитному договорі № 0000-CL-000000000053 від 28.08.2008 року на момент його укладення? 05.05.2018 року представником відповідача - Кондрашиним І.В. подано відзив на позов (т. 1 а.с. 131-136), відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність. Зазначив, що на адресу відповідача надійшов оригінал клопотання експерта про надання додатків до кредитного договору, відомостей щодо руху коштів (виписки) по рахункам № [NUMBER] , № [NUMBER] , договори іпотеки, поруки, банківського рахунку та інших матеріалів кредитної справи, при цьому відповідач з огляду на ст. 19 Конституції України не може бути примушений надавати таку величезну кількість своїх документів та документів й відомостей третіх осіб, які не є учасниками цієї справи. Крім того, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. 18.06.2018 року на виконання вимог ухвали суду від 28.03.2017 року Київська незалежна судово-експертна установа надіслала висновок експерта № 2526 від 01.06.2018 року разом з матеріалами цивільної справи (т. 1 а.с. 100-117). Ухвалою суду від 22.06.2018 року провадження по справі поновлено, призначено підготовче засідання на 14.09.2018 року (т. 1 а.с. 177). Ухвалою суду від 19.09.2018 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову у справі та зупинено стягнення на підставі виконавчих документів у виконавчих провадженнях № 47227378 від 20 квітня 2017 року у справі № 755/27854/14-ц та № 51976580 від 20 квітня 2017 року у справі № 360/132/16-ц (т. 1 а.с. 196). Ухвалою суду від 21.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.02.2019 року (т. 1 а.с. 207) та ухвалою суду від 21.11.2018 року виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 21.11.2018 року та правильно зазначено рік призначення справи до судового розгляду (т. 1 а.с. 208). 12.12.2018 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив представника відповідача, відповідно до якої зазначила, що про наявність обставин недотримання відповідачем чинного законодавства при укладенні кредитного договору та договору застави вона довідалась лише під час розгляду справи із висновку економічної експертизи, якою підтверджуються обставини, викладені в позовній заяві. Таким чином, вважає, що вона не порушила строків позовної давності на звернення до суду із захистом свого порушеного права (т. 1 а.с. 220-221). 26.12.2018 року представником відповідача Кондрашиним І.В. надано письмові заперечення на відповідь позивача на відзив, відповідно до яких зазначив про порушення позивачем загального строку позовної давності, оскільки про нібито порушення свого права позивач довідалася та могла довідатися під час укладення оспорюваних правочинів, а не внаслідок фактично встановленого шляхом експертного дослідження про що свідчить правовий висновок Верховного Суду у постанові від 05.03.2018 року у справі № 569/423/15-ц у справі про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним. Крім того, позивач не довела факт обману зі сторони відповідача та обставин того, що вона не підписувала Бюлетень про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту «Авто в Кредит», не підписувала оспорюваний договір про надання споживчого кредиту, угоди, графіки погашення боргу та інші додатки до нього, договір застави транспортного засобу, не погоджувала їх умови, а відповідач надав їй не ті кредитні послуги, які позивач насправді бажала, всупереч власному волевиявленню (т. 1 а.с.223-226). Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.02.2019 року скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2018 року в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого документа у виконавчому провадженні № 51976580 від 20.04.2017 року у справі № 360/132/16-ц та постановлено в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову відмовлено (контр. провадження а.с. 151-153). У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, через канцелярію суду позивачем подана заява про розгляд справи у її відсутність. Також, у заяві зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, при цьому врахувати її відповідь на відзив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Представника відповідача АТ «Кредит Європа Банк» Кондрашин І.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Додатково зазначив, що поручителем [PERSON] сплачено повністю кредитну заборгованість. Заслухавши пояснення представника відповідача АТ «Кредит Європа Банк» Кондрашина І.В., дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що 28.08.2008 року між позивачем [PERSON] та ЗАТ «Кредит Європа Банк» (змінило найменування на АТ «Кредит Європа Банк») та поручителем [PERSON] , укладено договір про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053, відповідно до якого позивач отримала кредит в сумі 27 970,85 доларів США, зі сплатою 12,60% річних за користування кредитом, строком 84 місяців з кінцевим строком погашення заборгованості за кредитом 28.08.2015 року, який зобов`язувалася повернути зі сплатою процентів в порядку та на умовах, визначених кредитним договором з додатками до нього. Цільове призначення кредиту придбання транспортного засобу, а саме: легковий автомобіль марки SEAT, модель ALTEA STYLANCE, рік випуску 2008, колір червоний, номер шасі (кузова, рами, коляски)[NUMBER], об`єм двигуна 1984 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER] (т. 1 а.с. 7). Відповідно до п. 1.8 та п. 1.9 кредитного договору для виконання грошових зобов`язань позивачу відкрито рахунок № [NUMBER] у валюті кредиту та рахунок № [NUMBER] в гривнях. Кредитний договір підписано позичальником на кожній сторінці. У додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року, який є невід`ємною частиною кредитного договору та який власноруч підписаний позивачем, відображений детальний графік платежів із зазначенням дати платежу, суми платежу за розрахунковий період, погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом, залишок заборгованості та із зазначенням оплати обов`язкового страхування, страхування, разової плати за перерахування коштів, разової плати за надання кредиту, зазначення реальної відсоткової ставки, яка складає 13,34%, та абсолютне значення подорожчання кредиту, яке складає 14 262,83 доларів США (т. 1 а.с.8-9). У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.08.2008 року між банком та позивачем укладено договір застави транспортного засобу № 00009-CL-000000000053/А, відповідно до якого позивач у забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором передала в заставу банку легковий автомобіль марки SEAT, модель ALTEA STYLANCE, рік випуску 2008, колір червоний, номер шасі (кузова, рами, коляски)[NUMBER], об`єм двигуна 1984 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER] (т. 1 а.с. 12-13). 30.03.2009 року між цими ж сторонами укладена додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року, відповідно до якої викладено у новій редакцію: п.1.1 договору (кінцевим строком погашення заборгованості за кредитом визначено 30.08.2016 року), п. 1.17.2 договору (поручителі за цим договором поручаються та відповідають перед банком у повному обсязі за виконання позичальником своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту), п. 1.19 договору (суми та строки погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позичальника за кожним платіжним періодом визначаються у графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 2 (т. а.с. 10-11). Орієнтовна сукупна вартість кредиту у вигляді реальної процентної ставки та суми абсолютного подорожчання кредиту наведена в зазначено графіку платежів. Порядок погашення боргу визначений умовами), п. 1.20 договору (сторони засвідчують, що всі умови даного договору їм зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв`язку з укладенням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Волошиновичем О.П.) (т. 1 а.с.14). Крім того, 30.03.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору застави транспортного засобу № 00009-CL-000000000053/А від 28.08.2008 року, відповідно до якої викладено у новій редакцію: п. 1.1 договору (щодо зобов`язань заставодавця, що виникають за кредитним договором), п. 5.1 договору (всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв`язку з укладенням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Волошиновичем О.П.) (т. 1 а.с. 15). При цьому, як вбачається з розділу 2 додаткової угоди до договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року та статті 8 додаткової угоди до договору застави транспортного засобу № 00009-CL-000000000053/А від 28.08.2008 року позивач [PERSON] своїм підписом підтвердила, що до часу укладення цієї додаткової угоди в письмовій формі повідомлена про особу та місцезнаходження банку, всі кредитні умови, передбачені п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про суму та графік погашення кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту, про право дострокового повернення кредиту, річну відсоткову ставку за кредитом (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань), про інші права та обов`язки, визначені Умовами надання кредитів, які були наявні на час укладення цієї додаткової угоди, з якими позивач згодна, до яких вона приєднується та зобов`язується сумлінно їх виконувати. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому,згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Останні встановлені ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей, істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У пунктах 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено судам, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладання спірних договорів, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Отже, обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Згідно з п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Відповідно до пункту 2.5 зазначених Правил банки зобов`язані розробити форму (бюлетень, довідка, повідомлення, тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту перед укладенням кредитного договору. Як встановлено судом, перед підписанням договору про надання споживчого кредиту та договору застави відповідачем було надано позивачу повну інформацію щодо умов кредитування відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, що підтверджується Бюлетенем про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту «Авто в кредит» від 28.08.2008 року підписаного власноруч позивачем [PERSON] (т. 1 а.с. 31). Вирішуючи спір, суд виходить з того, що банк надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та процентної ставки, що вбачається із підписаного позивачем договору. При цьому, суд вважає, що при укладанні договору було волевиявлення позивача на укладення кредитного договору (з урахуванням отриманої від банку інформації, передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів»), та отримання згідно з умовами договору саме доларів США, її згода з визначеним договором розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами договору підтверджується систематичною сплатою періодичних платежів у доларах США відповідно до умов договору, зокрема, квитанціями про здійснення валютних операцій (т. 1 а.с. 59-78). Виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору та підписанням додаткових угод позивач фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджувала намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення її законних прав та інтересів при укладенні договору. Своїми підписами на кожній сторінці договору про надання споживчого кредиту та договору застави, додатків до них та додаткових угод, позичальник фактично підтверджував своє ознайомлення з умовами кредитування, зокрема і з умовами взаєморозрахунків. Крім того, матеріали справи свідчать про те, що сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При цьому, позивач не скористалась своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Таким чином, доказів, що доводили б факт умисних дій чи умисної бездіяльності банку з метою обману позичальника, а також доказів, що доводили б заперечування або замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню про надання споживчого кредиту та договору застави, позивачем суду надано не було. Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту від неї була прихована реальна відсоткова ставка, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, висновком судового експерта Київської незалежної судово-експертної установи Тарасюка С.Ю. № 2526 від 01.06.2-18 року за результатами проведення судово-економічної експертизи (т. 1 а.с.101-116), на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2017 року, встановлено наступне: 1. Відповідь на перше питання - в зв`язку з відсутністю повного обсягу документів, необхідних для проведення розрахунків, згідно вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, в тому числі документальних підтверджень здійснених платежів (фактичних витрат) позичальника, в межах наданих матеріалів в повній мірі не можливо встановити якою є реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року. В результаті проведеного дослідження в частині арифметичних розрахунків, виходячи з умов на момент укладення договору про надання споживчого кредиту (в т.ч. даних додатку № 1 «Графік платежів» від 28.08.2008 року до нього), встановлена сукупна вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) складає: - реальна процентна ставка на момент укладення договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року - 17,03; - абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року - 16 809,59 доларів США. 2. Відповідь на друге питання - згідно з додатком № 1 «Графік платежів» від 28.08.2008 року до договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року, реальна процентна ставка складає 13,34%, абсолютне значення подорожчання кредиту становить 14 262,83 доларів США. У зв`язку з відсутністю повного обсягу документів, необхідних для проведення розрахунків, згідно з вимогами Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, в тому числі документальних підтверджень здійснених платежів (фактичних витрат) позичальника, в межах наданих матеріалів не можливо встановити якою є реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту та дослідити їх відповідність даним, наведеним в договорі про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року та додатках до нього на момент укладення договору. У результаті проведеного дослідження в частині арифметичних розрахунків, виходячи з умов на момент укладення договору про надання споживчого кредиту (в т.ч. даних додатку № 1 «Графік платежів» від 28.08.2008 року до нього), встановлена сукупна вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) складає: - реальна процентна ставка на час укладення договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року - 17,03; - абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року - 16 809,59 доларів США. 3. Відповідь на третє питання - у зв`язку з відсутністю повного обсягу документів та документальних підтверджень здійснених платежів (фактичних витрат) позичальника (необхідних для проведення розрахунків, згідно вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року), в межах наданих матеріалів не можливо встановити розмірі документально обгрунтованих щомісячних платежів (в тому числі за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами) на момент укладення договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року. Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. . Як вбачається зі змісту дослідницької частини висновку (т. 1 а.с. 112), у зв`язку з відсутністю в межах наявних матеріалів договорів страхування та інформації щодо розмірів страхових платежів на майбутні періоди, розрахунок проведено без врахування зазначених витрат, а значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту не є остаточними, тобто, висновок не є категоричним і містить припущення. Також суд звертає увагу, що додатком до висновку експерта є розрахунок реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту на момент укладення договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року, складений у виді таблиці, без відображення у ній будь-яких обчислювальних дій по проведенню розрахунку величин реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту ( т. 1 а.с. 115-116). Враховуючи дані обставини, суд дійшов висновку, що висновок судово-економічної експертизи не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України і відповідно до ст. 89 ЦПК України суд не бере його до уваги. При цьому, відповідно до п. 11.4 договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року відсотки за користування кредитом встановлюються у розмірі 12,60 % річних. Згідно п. 3.3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року (які були чинними на час укладення договору), банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що платежі за річною процентною ставкою, які має сплачувати за кредитним договором позичальник, є складовою частиною розміру реальної процентної ставки, у зв`язку з чим ці поняття є різними, їх числове значення не може бути однаковим за визначенням, а розмір річної процентної ставки завжди буде меншим за розмір реальної процентної ставки. При цьому, реальна процентна ставка обумовлена сторонами в договорі про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року при його укладенні, відображена в додатку № 1 "Графік платежів" та визначена у розмірі 13,34%, який підписаний представником банку та позивачем [PERSON] , а також містить відомості щодо розміру абсолютного значення подорожчання кредиту 14262,83 доларів США доларів США. Таким чином, зміст додатку № 1 достовірно свідчить, що позивач була обізнана про вказані відомості на час укладення договору, який просить визнати недійсним, погодилась з такими умовами, підписавши угоду та додатки до неї. Щодо доводів позивача про порушення нарахування процентів за користування кредитом за методом «факт/360», слід зазначити наступне. Згідно з додатком № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року нарахування відсотків визначається виходячи з 30 днів у місяці та 360 днів у році (т. 1 а.с. 10-11). Відповідно до п. 1.18 Розділу ІІІ «Бухгалтерський облік доходів і витрат банку» Глави 1 «Загалі принципи відображення в бухгалтерському обліку доходів і витрат» постанови НБУ № 255 від 18.06.2003 «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України» для обрахування процентних доходів і витрат застосовуються такі методи визначення кількості днів: метод «факт/факт» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році; метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів; метод «30/360» передбачає, що для розрахунку використовується умовна кількість днів у році - 360, у місяці - 30. Тому, застосування зазначеного методу розрахунку процентів «факт/360» не суперечить вимогам чинного законодавства і є результатом домовленості сторін. Крім того, суд звертає увагу, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24.05.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.02.2017 року, позов ПАТ «Кредит Європа Банк» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованість за кредитним договором № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року у розмірі 54 224 грн. 32 коп. та судові витрати у розмірі 1 378 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 146-149). Також рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24.07.2017 року позов ПАТ «Кредит Європа Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованість за кредитним договором № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року у розмірі 12 848,55 доларів США, що становить 332 645 грн. 10 коп., пеню за несвоєчасну сплату боргу в розмірі 11 358 грн. 01 коп. та судові витрати у розмірі 5 385 грн. 18 коп. (т. 1 а.с. 150-153). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаними судовими рішеннями фактично встановлено та підтверджено правомірність, дійсність оспорюваного кредитного договору. За наявності зазначених судових рішень, які відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України мають преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, суд не вправі його змінювати, зокрема, шляхом визнання цього самого кредитного договору недійсним. Відповідні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 369/1495/16-ц (провадження № 61-19654св18). При цьому, позивач не була позбавлена права доводити недійсність оспорюваного кредитного договору під час розгляду справи про стягнення з неї заборгованості за ним. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з цих підстав. При цьому, суд враховує і пояснення представника відповідача, що поручителем в межах виконавчого провадження повністю оплачена кредитна заборгованість, стягнута за наведеними судовими рішеннями. Позовні вимоги про визнання недійсним договору застави транспортного засобу від 28.08.2008 року № 00009-CL-000000000053/А є похідними від вимог про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000053 від 28.08.2008 року, а відтак задоволенню не підлягають. Інших підстав для визнання недійсним договору застави транспортного засобу, відмінних від підстав для визнання недійсним кредитного договору, позивач не вказувала. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи з такого. Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Зважаючи е, що оспорюваними договором про надання споживчого кредиту та договором застави права позивача [PERSON] як споживача фінансових послуг не порушені, підстав для висновку про пропуск останньою встановленого законом строку для звернення до суду за захистом свого права суд не вбачає. Позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed