Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що її чоловіку [PERSON] на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 18.01.1978 р. на праві власності належало домоволодіння №2, що розташоване у м. Дніпропетровську по вул. Новоросійська. 18.09.1996 р. чоловік позивача помер, та 17.07.1997 р. державним нотаріусом четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння №2, що розташоване в м. Дніпропетровську по вул. Новоросійська (реєстр №4-1362). Як зазначається позивачем при зверненні до суду, 11.12.2009 р. на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 25.02.2009 р. №90/43 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0407 г, що розташована на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, вул. Новоросійська, буд. 2 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Як зазначається позивачем при звернені до суду, за життя свого чоловіка та після його смерті на протязі 1978 2009 р.р. за власні кошти подружжя самочинно без належного дозволу та належно затвердженого проекту було здійснено реконструкцію житлового будинку літ. А-2: зроблено прибудови на І та ІІ поверху літ. А?-2 площею 49,8 кв.м та літ. А?-2 площею 26,1 к.м, а також ганку літ. «а» площею 1,7 кв.м. В результаті житлова площа будинку літ. А-2 становить 117,9 кв.м, а загальна площа будинку 208,9 кв.м. В житловому будинку літ. Б-2 також були зроблені перебудови. 09.12.2011 р. фахівцями КП «ДМБТІ» була виконана інвентаризація обєкта нерухомості, виготовлений технічний паспорт на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новоросійська, буд. 2, в якому зазначені як самовільно забудовані і такі, що підлягають прийняття в експлуатацію наступні будівлі та споруди: другий поверх житлового будинку літ. А-2, прибудови літ. А?-2, літ. А?-2, літ. Б?-1, літ. Б?-1, «б-1», веранда літ. «б?-1» зі сходами літ. «б?». КП «ДМБТІ» відмовило в реєстрації права власності на самочинно збудоване майно. 17.05.2012 р. Інспекцією Державного архітектурно будівельного контролю у Дніпропетровській області була видана декларація про готовність обєкта до експлуатації №ДП 18212076179 на домоволодіння №2 по вул. Новоросійській в м. Дніпропетровську, згідно якої закінчений будівництвом обєкт вважається готовим до експлуатації. Посилаючись у позові на те, що право власності на самовільно побудовані будівлі та споруди підлягає державній реєстрації, у позові й заявлено відповідну вимогу про визнання за позивачем права власності на двохповерховий житловий будинок літ. А-2 житловою площею 117,9 кв.м, загальною площею 208,9 кв.м, прибудову літ. А?-2 площею 49,8 кв.м та прибудову літ. А?-2 площею 26,1 кв.м, ганок літ. «а» площею 1,7 кв.м, двоповерхового житлового будинку літ. Б-2 житловою площею 58,7 кв.м, загальною площею 86,4 кв.м, прибудову літ. Б?-1 площею 12,5 кв.м, прибудову літ. Б?-1 площею 6,3 кв.м, прибудову літ. «б-1» площею 4,7 кв.м, веранду літ. «б?-1» площею 9,5 кв.м зі сходами літ. «б?» площею 3,0 кв.м та балконом, вбиральню літ. «Е», розташовані по вул. Новоросійській, 2 у м. Дніпропетровську. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову, не надав заяви про розгляд у його відсутності, та у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Заслухав пояснення позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом, позивач на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, яке видано державним нотаріусом четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 17.07.1997 р., є власником жилого будинку, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Новоросійська, буд. 2 на земельній ділянці площею 425 кв.м, що належав померлому гр. [PERSON] на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровську від 18.01.1975 р., зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарбюро за р. №324-143. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину на цій земельній ділянці розташований жилий шлакобетонний будинок А-І жил. площею 26,6 кв.м та такі господарські будівлі: літня душова цеглова Ж, вбиральня дощата Е, спорудження №1-6, І. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №749977 позивач є власником земельної ділянки площею 0.0407 га, яка розташована на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, Новоросійська, б. 2 та цільове призначення якої обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; державний акт виданий на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 25.02.2009 р. №90/43. Як встановлено судом, за життя чоловіка позивача [PERSON] (останній помер 24.09.1996 р.) та після смерті чоловіка позивачем (на протязі 1978 2009 р.р.) було проведено реконструкцію жилого будинку; даний жилий будинок після реконструкції з прибудовами, господарчими спорудами та будівлями готовий до експлуатації, про що зазначено у декларації про готовність обєкта до експлуатації від 17.05.2012 р. Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Разом з тим, відповідно до ст. 26 Закону України "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства; згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На переконання суду, позивач не виконав обовязок доказування, не надав доказів розгляду органом місцевого самоврядування питання щодо визнання за позивачем власності на зазначене вище майно; разом з тим, позивач не надав доказів звернення до органу місцевого самоврядування із означеного питання, не звертався до КП «ДМБТІ» та не отримував рішення реєстратора про відмову в реєстрації права власності, у звязку з чим позивач мав би змогу здійснювати дії та обирати певний спосіб захисту прав. При ухваленні даного рішення суд керується також п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно №7/5 від 07.02.2002 р., відповідно до якого оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно і здійснюється органами місцевого самоврядування: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані обєкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує права на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, утім, відповідного документа про відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам позивачем суду не було. Разом з тим, позов про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. Судові витрати віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed