Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

У лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі ПАТ «ДПЗКУ») про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у справі № 757/38548/14-ц позивача поновлено на роботі на посаді заступника голови правління ПАТ "Державна продовольча зернова корпорація України" з 16.12.2014 року, у зв'язку з чим 25.11.2015 року видано виконавчий, який пред'явлено до виконання. 17.12.2015 року відкрито виконавче провадження Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 3.02.2016 року [PERSON] вийшов на роботу в ПАТ «ДПЗКУ», де його ознайомили з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.01.2016 року № 6-п та наказом ПАТ «ДПЗКУ» № 24/1-к від 18.01.2016 року про поновлення на посаді та одночасно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26.01.2016 року № 8-п, наказом ПАТ «ДПЗКУ»№ 49-к від 1.02.2016 року про звільнення з посади заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Оскільки фактичне поновлення на роботі позивача відбулося тільки 3.02.2016 року, з часу ознайомлення його з наказом про поновлення на роботі, то позивач вважає, що його звільнення відбулося з порушенням норм ст. 40 КЗпП України так, як звільнення відбулося в період, коли він не був поновлений на посаді та не приступив до виконання своїх службових обов'язків. Тому, позивач звернувся з цим позовом до суду, просив визнати незаконними та скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26.01.2016 року № 8-п, наказ ПАТ «ДПЗКУ» № 49-к від 1.02.2016 року про його звільнення із займаної посади, поновити на посаді та стягнути середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представники відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення (а.с. 26-28, 30-33). Зазначили, що підстав для поновлення позивача немає, оскільки наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26 січня 2016 року було припинено повноваження [PERSON], заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ», що і стало підставою для звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до п. 5 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених ст. 40 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб. Судом встановлено, що 16 січня 2016 року на підставі наказу Міністра аграрної політики та продовольства України № 6-п позивача [PERSON] поновлено на посаді заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ» (а.с. 8). 18 січня 2016 року на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року, наказом в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 24/1-к [PERSON] поновлено на посаді заступника голови правління з 16 грудня 2014 року (а.с. 7). 26 січня 2016 року наказом Міністра аграрної політики та продовольства України № 8-п припинено повноваження [PERSON] заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ» та звільнено з посади заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ» згідно з п. 5 ч. 1 ст. КЗпП України (а.с. 9). 1 лютого 2016 року відповідно до наказу в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 49-к [PERSON] звільнено з посади заступника голови правління, у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи (п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України) 02 лютого 2016 року (а.с. 10). Відповідно до Статуту ПАТ «ДПЗКУ» вказане товариство було утворено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2011 р. № 593 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 р. № 764» шляхом перетворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у акціонерне товариство публічного типу (а.с. 38-56). Згідно з п. 2.1 Статуту метою діяльності ПАТ «ДПЗКУ» є задоволення потреб населення, підприємств, установ і організацій різних форм власності у продовольчому і фуражному зерні, продуктах його переробки, незерновій сировині, елітному і сортовому насінні, надання послуг зі зберігання, переробки та реалізації сільськогосподарської продукції і отримання прибутку шляхом провадження підприємницької діяльності. Постановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2011 року № 593 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 року № 764 та наказу Міністра аграрної політики та продовольства України від 7 липня 2011 року № 325 «Про реорганізацію шляхом перетворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», 100 відсотків статутного капіталу останнього належить державі, а повноваження з управління корпоративними правами здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України (п. 1.4, 6.6 Статуту). Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про акціонерні товариства» до товариства з одним акціонером не застосовуються положення ст. 33-48 цього Закону щодо порядку скликання та проведення загальних зборів акціонерного товариства. Повноваження загальних зборів товариства, передбачені ст. 33 цього Закону та внутрішніми документами товариства, здійснюються акціонером одноосібно. Рішення акціонера з питань, що належать до компетенції загальних зборів, оформлюється ним письмово (у формі рішення). Таке рішення акціонера має статус протоколу загальних зборів акціонерного товариства. Пунктом 8 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства» до виключної компетенції наглядової ради належить обрання та припинення повноважень голови і членів виконавчого органу. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті питання, що належать до виключної компетенції наглядової ради акціонерного товариства, не можуть вирішуватися іншими органами товариства, крім загальних зборів, за винятком випадків, встановлених цим Законом. Відповідно до п. 9.1 Статуту органами управління ПАТ «ДПЗКУ» є загальні збори, наглядова рада, правління, ревізійна комісія. Проте, підпунктом 11 пункту 9.7.1. розділу 9 «Органи управління Товариства Загальні збори» Статуту ПАТ «ДПЗКУ», визначено, що виключно до компетенції Загальних зборів належить, призначення (обрання) на посаду та звільнення (припинення повноважень) з посади голови Правління, першого заступника голови правління та заступників голови Правління; затвердження умов контрактів, які укладатимуться з ними, встановлення розміру їх винагороди; прийняття рішення про відсторонення голови Правління або заступників голови Правління від здійснення повноважень та призначення (обрання) особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження голови Правління. Відповідно до ст. 61 Закону України «Про акціонерні товариства» та ст. 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу припиняються за рішенням наглядової ради, якщо статутом товариства це питання не віднесено до компетенції загальних зборів. Разом з тим, ч. 3 ст. 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені. Отже формулювання «в будь який час» свідчить, що законодавець встановив право вищого органу товариства прийняти рішення про припинення повноважень будь якого члена виконавчого органу товариства на власний розсуд без оголошення підстав такого рішення. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 12 січня 2010 року № 1-2/2010 за системним аналізом норм Цивільного кодексу (ст.ст. 99, 145, 147, 159, 161), Господарського кодексу України (ст. 89), Закону України «Про господарські товариства» (ст.ст. 47, 62, 63), Закону України «Про акціонерні товариства» (ст.ст. 52, 58, 59, 60, 61) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов'язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників (ч. 3 ст. 92, 2 речення абз. 3 ч. 1 ст. 161 Цивільного кодексу). За приписом ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об'єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 99 ЦК України, згідно з якою члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов'язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов'язків. Відповідно до положень законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме ч. 1 ст. 98, ч. 1 ст. 99 Цивільного кодексу, ч. 1 ст. 23, п. «г» ч. 5 ст. 41, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про господарські товариства» підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) як вищого органу управління товариством або, як зазначено у ч. 5 ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства», укладення з членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним. Отже, наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України № 8-п від 26 січня 2016 року, яким припинено повноваження [PERSON], заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ», винесений в межах, визначених положенням Статуту ПАТ «ДПЗКУ», ст. 49, 52 Закону України «Про акціонерні товариства» ст. 99 ЦК України. Вказаний наказ у частині припинення повноважень [PERSON] заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ» в господарському судочинстві не оскаржувався, про що зазначили представники сторін у судовому засіданні. Відтак, відповідно до п. 5 ст. 41 КЗпП України відповідач Міністерство аграрної політики та продовольства України, припинивши повноваження позивача як заступника голови правління, вправі був розірвати трудовий договір з власної ініціативи у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи, оскільки підставою для розірвання трудового договору з вказаних причин є рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. В даному випадку наказ Міністерство аграрної політики та продовольства України. Доводи позивача та його представника, що фактичне поновлення на роботі позивача відбулося тільки 3.02.2016 року, з часу ознайомлення його з наказом про поновлення на роботі, у зв'язку з чим звільнення позивача відбулося з порушенням норм ст. 40 КЗпП України так, як звільнення відбулося в період, коли позивач не був поновлений на посаді та не приступив до виконання своїх службових обов'язків є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Оскільки 16.01.2016 року Міністерством аграрної політики та продовольства України видано наказ № 6-п та 18.01.2016 року ПАТ «ДПЗКУ» № 24/1-к про поновлення [PERSON] на посаді заступника голови правління з 16 грудня 2014 року на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року, то рішення вважається виконаним з часу видачі відповідного наказу, тобто з 16 січня 2016 року. Винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження 1 лютого 2016 року, ознайомлення позивача з наказами про поновлення на посаді та одночасно із наказами про звільнення позивача - 3 лютого 2016 року, не спростовує висновку суду щодо відсутності підстав для визнання звільнення незаконним, скасування наказів про звільнення із займаної посади. Відповідно до ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивачем не доведені позовні вимоги щодо незаконності його звільнення від займаної посади, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у тому числі і щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що позивач при пред'явленні позовних вимог був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України він компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed