Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,- [ADDRESS] . Позов обгрунтований тим, що позивач є власником даного будинку, відповідач є рідним братом позивача та зареєстрований за вищевказаною адресою з 1997 року, при цьому в 1999 році виїхав до м. Києва і з того часу до м.Ніжина не повертався. [PERSON] в телефонному режимі обіцяв позивачу найближчим часом знятися з реєстрації, але до цього часу цього не зробив, що заважає позивачу продати вказаний будинок. Вказані обставини перешкоджають позивачу в повній мірі здійснювати права власника будинку. Позивач домовленостей щодо користування будинком з відповідачем не має. В будинку відсутні будь-які речі [PERSON] , ніякого відношення він до нього не має та не відноситься до будинку, як до свого житла. Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274\~ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяви від 14 листопада 2019 року представник позивача адвокат Семенок В.І. позов підтримує, просить розглянути справу за відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до повідомлення відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 04 вересня 2019 року [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] . Положеннями ст.6\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні" визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, відповідачу вручена ухвала про відкриття провадження у справі в порядку ч.ч.6, 7, 8 ст.128\~ЦПК України шляхом\~надіслання рекомендованим\~листом з\~повідомленням про\~вручення за\~адресою згідно\~позовної заяви,\~яка є\~адресою його\~місця проживання,\~зареєстрованою у\~встановленому законом\~порядку,\~відповідачем не\~подано:\~заяву із\~запереченнями щодо\~розгляду справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження,\~відзиву,\~заперечення,\~повідомлення іншої\~адреси свого\~проживання.\~В порядку ч.11 ст.128 ЦПК України інформації про виклик відповідача в судове засідання розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України 27 вересня 2019 року. Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена також на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Представник позивача адвокат Семенок В.І. відповідно до заяви від 14 листопада 2019 року позов підтримує, просить розглянути справу за відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин, враховуючи сповіщення відповідача про розгляд справи в суді, відсутність його заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, положення ст.279\~ЦПК України щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, положення ст.281\~ЦПК України щодо заочного розгляду справи за правилами загального чи спрощеного позовного провадження,- наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281\~ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247\~ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Відповідно до ст.\~9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Позивач [PERSON] є власником буд [ADDRESS] (до перейменування [ADDRESS] року- [ADDRESS] ) м.Ніжина [ADDRESS] області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 лютого 2007 року, реєстрація права власності проведена 22 лютого 2007 року, підстава-договір дарування житлового будинку від 27 грудня 2006 року. Спірні правовідносини виникли з приводу визнання відповідача, який є рідним братом позивача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у якому має зареєстроване місце проживання. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 18 липня 2019 року, за участі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] в [ADDRESS] не проживає з 1999 року. Вказані обставини відповідачем у встановленому порядку не спростовані. \~ \~ \~ \~Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також судом враховується, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321\~ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Частиною 1 ст.317\~ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Із врахуванням непроживання відповідача у даному будинку понад один рік, відсутності перешкод останньому у цьому, відсутності домовленостей відповідача з позивачем, як власником будинку, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування ним, зміни власника будинку, наявні підстави для визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим примішенням,- [ADDRESS] . Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] своїми діями\~не засвідчив\~те,\~що не\~втратив інтерес\~до вищезазначеного\~будинку,\~в якому\~має своє\~зареєстроване місце\~проживання,\~також останнім\~не надано\~суду у\~встановленому порядку\~відзиву на\~позов чи\~заперечення,\~у зв`язку\~з чим\~він несе\~ризик настання\~наслідків,\~пов`язаних із\~невчиненням даних\~процесуальних дій,\~в даному\~випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: approved