Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. 27.11.2017 р. позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог просить поновити її на посаді коменданта гуртожитку Тячівського професійного ліцею Закарпатської області з 29.05.2017 р. та стягнути з Тячівського професійного ліцею на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 34965.84 грв. і 100000 грв. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Посилається на те, що 04.08.2003 р. вона була прийнята на посаду кухаря Тячівського професійного ліцею, а з 22.07.2008 р. переведена на посаду коменданта гуртожитку. У Тячівському професійному ліцеї вона пропрацювала чотирнадцять років. За період своєї роботи у Тячівському професійному ліцеї вона виконувала надурочні роботи, неодноразово заміняла племінницю директора цього ліцею [PERSON], здійснювала поточний ремонт приміщення робила побілку, підмітала двір, мила вікна, тощо. У травні 2017 року [PERSON] викликав її до себе у кабінет та почав їй погрожувати, якщо вона не напише заяву про звільнення за згодою сторін, то він звільнить її по статті і вона нічого не зможе зробити. Протягом двох днів директор ліцею змушував її написати заяву про звільнення за згодою сторін. 25 або 26 травня 2017 р. під тиском з боку директора ліцею вона була змушена написати заяву про звільнення її з роботи за згодою сторін. У [PERSON] не було підстав для звільнення її з роботи. Однак, 26.05.2017 р. директором Тячівського професійного ліцею було видано наказ № 59-К про звільнення її з роботи. Вважає, що вказаний наказ є незаконним, тому просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що [PERSON] неодноразово порушувала трудову дисципліну, була відсутня на робочому місці без поважних причин, на її поведінку скаржилися інші працівники ліцею, а також не дотримувалася своїх посадових обовязків. 31.05.2016 р. та 07.06.2016 р. на неї було накладено дисциплінарне стягнення. У звязку з цим, 10.05.2017 р. директор Тячівського професійного ліцею звернувся із поданням до профспілкового комітету про розірвання трудового договору з [PERSON] за систематичне невиконання службових обов'язків. Вказане подання було розглянуто профспілковим комітетом 17.05.2017 р. та задоволено. Однак 26.05.17 р. [PERSON] подала заяву про звільнення її за згодою сторін, яка дирекцією ліцею була задоволена. З наказом про звільнення позивачка була ознайомлена під розписку. Просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює директором Тячівського професійного ліцею. Останні два-три роки між позивачкою та працівниками і учнями ліцею виникали конфлікти. Учні неодноразово зверталися зі скаргами на її дії. Він особисто розмовляв з [PERSON], щоб вона уникала конфліктів, стримувала себе та не принижала честь і гідність працівників та учнів. На момент розгляду профкомом його подання про звільнення [PERSON], вона вже притягалася до дисциплінарної відповідальності. Він не примушував [PERSON] писати заяву про звільнення. Таке рішення вона прийняла самостійно, після повернення із лікування. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04.08.2003 р. [PERSON] була прийнята на посаду кухаря у Тячівський професійний ліцей. Наказом № 75-К від 21.07.2008 р. її призначено на посаду коменданта. Наказом № 59-К, від 26.05.2017 р. [PERSON] звільнено з посади коменданта гуртожитку днем 29.05.2017 р. за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є угода сторін. Із заяви позивачки від 26.05.2017 р. вбачається, що вона просить звільнити її з посади коменданта гуртожитку по угоді сторін, з 29.05.2017 р. Абзацом 1 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.92 р. розяснено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Під час розгляду справи позивачка стверджувала, що заява про звільнення за угодо сторін була написана нею під тиском директора Тячівського професійного ліцею, який погрожував їй в іншому випадку звільненням з роботи у звязку з порушення трудового законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж Кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Додані [PERSON] до матеріалів справи доповідні не підтверджують її доводи, що написана нею заява про звільнення за згодою сторін від 26.05.2017 р. була написана під тиском, впливом, чи погрозою з боку директора ліцею. Директор ліцею звертався до профспілкового комітету з поданням про надання йому згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] в силу свого субєктивного розуміння допущених нею порушень трудової дисципліни, та в силу субєктивного розуміння норм трудового законодавства, яке дозволяє уповноваженому органу розривати безстроковий трудовий договір з працівником. Тому це звернення суд не розцінює як доказ тиску на позивачку з боку керівництва, так як навіть у випадку реалізації директором свого наміру звільнити її з роботи за нею залишалося право оскаржити таке звільнення до суду. Факт власноручного написання позивачкою заяви про звільнення за угодою сторін у присутності інших працівників ліцею [PERSON] не заперечує. Отже при написанні заяви, 26.05.2017 року, позивачка скористалася своїм правом на припинення трудового договору і не надала суду доказів того, що цю заяву вона написала під якимось впливом, чи під тиском несприятливих для неї обставин. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed