Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У червні 2013р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської районної в м. Донецьку пади, третя особа: Шоста Донецька державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] помер його батько -[PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка належала спадкодавцю на праві власності. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. На момент відкриття спадщини він не прийняв спадщину через свою правову необізнаність, оскільки не знав про необхідність подання заяви на прийняття спадщини, а також через те, що не знав про існування спадщини. Наприкінці вересня 2012 року з Шостої Державної нотаріальної контори він отримав листа, з якого йому стало відомо, що він є спадкоємцем першої черги після померлого батька. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому рекомендували звернутися до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Просив встановити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 30 вересня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Визначено [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], строком на два місяця, тобто до 30 листопада 2013 року. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вона є єдиною спадкоємицею першої черги, яка отримала спадщину після смерті [PERSON]. Крім того, на час винесення рішення 30.09.2013 року, а також на час подання [PERSON] позовної заяви до суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини, вона не тільки прийняла спадщину, а й отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]. Свідоцтво про право на спадщину було видано їй 21.11.2012 року державним нотаріусом Шостої Донецької державної нотаріальної контори. Суд при розгляді справи не перевірив круг спадкоємців після смерті [PERSON], не залучив її до участі у справі у якості належного відповідача. До того ж суд безпідставно визнав як поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини юридичну необізнаність [PERSON] В засіданні апеляційного суду [PERSON] та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанція встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного Київського РУЮ у м. Донецьку Донецької області (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Визначаючи позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з поважності причини пропуску цього строку, у зв»язку з тим, що [PERSON] був необізнаний в юридичних питаннях , не знав про необхідність подання заяви на прийняття спадщини, та не знав про існування спадщини, у зв'язку з чим не мав можливості у встановлений законом строк подати заяву про її прийняття . Проте погодитись з таким висновком суду не можна за таких підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Однак вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає. Згідно ч.3 ст.1270 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Розглядаючи справу, суд не встановив кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], не врахував те, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась [PERSON], яка 21 листопада 2012р. отримала свідоцтво про право на спадщину на 12 частину зазначеної квартири, що вбачалося з матеріалів спадкової справи, наданої нотаріусом ( а.с.110). Зазначені докази залишилися поза увагою суду, їм не надана належна оцінка. Розглядаючи справу, суд не вирішив питання про залучення [PERSON] до участі у справі у якості належного відповідача. Крім того, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що юридичну необізнаність позивача можна вважати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, враховуючи, що йому було відомо про смерть батька у березні 2012р. і будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач в установлений законом строк не прийняв спадщину у зв»язку з наявністю об»єктивних, непереборних та істотних труднощів на вчинення цих дій, ним не надано. Доводи апеляційної скарги матеріалами справи не спростовані. Отже, суд першої інстанції не з'ясував, які правовідносини випливають із встановлених обставин та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин, не встановив всі обставини у справі, не дослідив докази та не надав їм оцінки. Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4ч.1ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed