Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], ТОВ «Украгро», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., про встановлення факту проживання єдиною сім»єю без шлюбу та внесення змін до договорів шляхом визнання особи стороною договірних правовідносин. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживала єдиною сім»єю без шлюбу з [PERSON] з початку 2011 року по 2016 роки, вони вели спільне господарство, планували спільний бюджет, вважали себе сім»єю, здійснювали спільні сімейні покупки. За час спільного проживання ними придбано побутову техніку, інші цінні речі тощо, також вони планували придбання нерухомості, однак [PERSON] без її згоди оформив на себе договори купівлі-продажу нерухомого майна. На виконання вказаних договорів ними за спільні гроші сплачено перший внесок в сумі 82 012 грн. 50 коп. та кошти за перший квардарний метр житла в сумі 7 500 грн. 00 коп. з метою забезпечення інвестування в будівництво квартири. В кінці 2016 року стосунки між ними погіршились, що призвело до їх розриву станом на початок 2016 року, за наслідками якого [PERSON] змінив місце проживання і забрав документи на придбання житла. Вона неодноразово зверталась до ТОВ «Керраміс» та [PERSON] з метою урегулювання наявних майнових спорів, що виникли у зв»язку із оформленням договорів на придбання житла. Так, 20 вересня 2013 року між [PERSON] ТОВ «Керраміс» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п.1.1 якого сторони зобов»язувались в строк, встановлений п.13.1 Попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого Строна - 1 зобов»язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в п.4.1 попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS], а [PERSON] зобов»язується прийняти у власність об»єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору. Також, 20 вересня 3013 року між ТОВ «Керраміс» та [PERSON] укладено договір про забезпечення виконання зобов»язання № 279/3/6/66. Вважає, що вказані договори щодо придбання житла укладені [PERSON] в інтересах сім»ї, а тому з метою забезпечення рівності осіб, які прожили єдиною сім»єю без шлюбу (подружжя), мають бути внесені зміни до їх умов, якими визнати її сторною договору купівлі-проаджу квартири від 20 вересня 2013 року та стороною договору про забезпечення виконання зобов»язань № 279/3/6/66 від 20 вереесня 2013 року, встановивши факт проживання єдиною сім»єю без шлюбу в період з 01 січня 2011 року по 01 лютого 2016 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі ордеру про надання правової допомоги від 09 липня 2018 року, ползовні вимоги пвдтрмав та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], ТОВ «Керраміс», ТОВ «Украгро»повторно в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду). За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. повторно в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду), звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Сім»ю, відповідно до ст. 3 СК України, складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Проте, згідно спірних правовідносин, наданих позивачем доказів, відсутності документів про придбання майна, укладання угод тощо, суд не встановив усталених відносин, які притаманні подружжю, між [PERSON] та [PERSON] в період з 01 січня 2011 року по 01 лютого 2016 року. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що позов в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу є необґрунтованим, недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов»язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб»єктивних прав та обов»язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов»язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов»язаний надати суб»єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб»єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов»язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб»єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно, з урахуванням відсутності доказів по справі, правові підстави для встановлення факту проживання однією сім»єї відсутні. Окрім того, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги про внесення змін до оспорюваних договорів шляхом визнання особи (позивача) стороною договірних правовідносин, оскільки така вимога не ґрунтується на положенні ст. 652 ЦК України, за відсутності обгрунтованої й доведеної доказами істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Й, зважаючи на спірні правовідносини, суд вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права. Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України). У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч.1 ст. 652 ЦК України). У той же час ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Проте, позивачем вимога про визнання оспорюваного договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, не ставиться, а тому позов уцілому підлягає відмові у задоволенні. На підставі вищевиклденого, ст. ст. 3, 65, 74 СК України,

Outcome: dismissed