Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

17 квітня 2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просять суд витребувати з чужого незаконного володіння відповідача належне позивачам рухоме майно: кукурудзяну сівалку СУПН - 8. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] помер [PERSON]. Згідно договору про розподіл спадкового майна від 24.04.2012 року було розподілене рухоме та нерухоме майно між спадкоємцями померлого [PERSON] - дружиною [PERSON] та трьома його синами [PERSON], [PERSON], [PERSON] За життя [PERSON] придбав кукурудзяну сівалку СУПН -8, якою користувався разом зі своїми рідним братом - відповідачем по справі [PERSON]. На момент смерті [PERSON] сівалка знаходилася в домогосподарстві відповідача, та так і залишилася там. Весною 2014 року спадкоємці звернулися до відповідача [PERSON] з проханням повернути їм кукурудзяну сівалку, так як вона належить їм в порядку спадкування. Відповідач відмовився повернути їм сівалку, тому вони (позивачі) змушені звернутися до суду з відповідним позовом. Позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивачів - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач [PERSON], яка діє також в інтересах неповнолітнього [PERSON], в судове засідання не зявилась, про час і місце судового розгляду справи повідомлена, її інтереси представляють представники [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що [PERSON], який є його (відповідача) рідним братом, в листопаді 2007 року придбав в КСП «Україна» металеву раму та деякі навісні агрегати кукурудзяної сівалки СУПН - 8 по ціні металолому 500 кг за 500 грн. Він (відповідач) разом з братом забрали придбану сівалку з подвіря КСП «Україна» та перевезли її додому до нього (відповідача), оскільки у брата вдома не було місця для сівалки. Взимку 2008 року [PERSON] вирішив продати вказану сівалку на металобрухт, оскільки на той час його діти навчалися та бракувало коштів. Вказана сівалка була продана особам циганської національності, які розрізали її автогеном на частини та купили по ціні металобрухту. В подальшому в березні 2008 року він (відповідач) у приватного підприємця [PERSON], яка займалася торгівлею сільгосптехніки, придбав за 4460 грн. раму сівалки СУПН - 8, висівні апарати в кількості 8 шт., воздухопровід - 8 шт., маркер - 2 шт, прикатуючі колеса - 8 шт., інжекторну трубу - 1 шт., коробку для регулювання норми висіву - 1 шт., комплект дисків висівного апарату - 8 шт. Куплена ним (відповідачем) рама сівалки була аналогічна тій рамі, що була раніше куплена братом [PERSON] в КПС «Україна». До весни 2009 року він (відповідач) докупив бракуючі агрегати, та власними силами зібрав сівалку, та почав використовувати її в особистих цілях, зокрема з 2009 по 2013 року засівав земельні ділянки, що належали брату та його сім'ї. Придбана його (відповідача) покійним братом сівалка була розукомплектована та представляла собою металеву раму сівалки з розукомплектованими висіваючими апаратами в кількості 6 штук, а всього на сівалці повинно бути 8 висіваючих апаратів. В накладній та квитанції від 03.11.2007 р. про придбання даної сівалки вказано, що продано кукурудзяну сівалку СУПН-8 по ціні металолому 500 кг за 500 грн., а вага укомплектованої сівалки СУПН-8 відповідно до технічних характеристик вказаних сівалок складає 1030-1240 кг. Вказане свідчить про те, що його (відповідача) братом було фактично придбано металолом у вигляді кукурудзяної сівалки, яка фактично не експлуатувалася та не могла в такому вигляді та комплектації експлуатуватися. Сівалка, придбана його братом, у нього (відповідача) відсутня. Сівалка, яку просять витребувати позивачі, належить йому (відповідачу) на праві власності і придбана ним у 2008 році у привтного підприємця [PERSON], тому він заперечує проти позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, пояснення відповідача, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 387 ЦК України - власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Цією правовою нормою передбачено право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, що не володіє, до не власника, що незаконно володіє, про вилучення майна в натурі. При цьому слід зазначити, що предметом віндикаційного позову є не будь-яке майно, а лише те, яке визначене індивідуальними ознаками, і це випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику того самого майна, що вибуло з його володіння. Крім цього, таке майно має бути збереженим в натурі і знаходитися у фактичному володінні іншої особи. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Спадкоємцями після його смерті є [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (син), що підтверджується договором про розподіл спадкового майна від 24.04.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропай В.В. за реєстровим № 639. Судом встановлено, що за життя [PERSON] у спілки пайщиків бувшого КСП «Україна» була придбана кукурузна сівалка СУПН -8 (по ціні металолома 500 кг) за 500 грн., що підтверджується випискою із протоколу № 5 засідання комісії по вирішенню майнових питань спілки пайщиків колишнього КСП «Україна» с. Рибальське від 02.11.2007 року, згідно якого вирішили продати [PERSON] кукурузну сівалку СУПН-8 по ціні металолома 500 кг за 500 грн., накладною № 25 від 03.11.2007 року про відпуск спілкою пайщиків колишнього КСП «Україна» [PERSON] на підставі рішення майнової комісії №5 від 02.11.2007 року кукурузної сівалки СУПН - 8 (по ціні металолому) за 500 грн., квитанцією до прибуткового касового ордеру № 53 від 03.11.2007 року про прийняття спілкою пайщиків колишнього КСП «Україна» від [PERSON] 500 грн. за сівалку кукурузну СУПН-8 по ціні металолома 500 кг, актом прийому - передачі від 03.11.2007 року спілкою пайщиків колишнього КСП «Україна» кукурузної сівалки СУПН-8 [PERSON] Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна із чужого незаконного володіння, передбачене статтею 387 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в Узагальненні судової практики від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» - до умов пред'явлення віндикаційного позову належать такі: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним. 4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав. Як роз'яснено в пунктах 19, 23 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Згідно п. 23 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Згідно ст.. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Згідно зі ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачі не довели тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, - не довели свого права власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Позивачами було надано суду докази, які підтверджують придбання [PERSON], спадкоємцями після смерті якого вони є, кукурузної сівалки СУПН - 8 (по ціні металолому 500 кг) за 500 грн. Однак позивачі не довели, що сівалка, яка знаходиться у володінні відповідача та яка оглядалася експертом Кучмай М.М. при проведенні судової експертизи № 048 від 09.09.2014 р., це саме та сівалка, що була придбана [PERSON], спадкоємцем після смерті якого вини є. Предметом віндикаційного позову є не будь-яке майно, а лише те, яке визначене індивідуальними ознаками, і це випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику того самого майна, що вибуло з його володіння. Таким чином, із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч.1 ст.184 ЦК України - річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незмінними. У позові позивачами не зазначено індивідуальних ознак відносно сільськогосподарської техніки (кукурзної сівалки СУПН-8), незважаючи на те, що вона має виробничий характер походження і повинна мати певний номер виробника. Тобто майно, зазначене позивачами як предмет спору, має лише родові ознаки, що за наявності майна такого ж найменування у відповідача не дає суду змоги індивідуалізувати це майно, як визначено статтями 184, 190 ЦК. Постановою КМУ від 8 липня 2009 р. N 694 затверджено Порядок відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, який визначає процедуру відомчої реєстрації, перереєстрації, тимчасової реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, здійснення інших заходів, пов'язаних з реєстрацією та веденням обліку машин. Згідно даного Порядку - причіпне, навісне обладнання (до якого належить сівалка СУПН-8) та інвентар, яким присвоєно ідентифікаційні номера, реєструються за бажанням власників. Згідно Наказу міністерства аграрної політики та продовольства України № 644 від 22.11.2011 року «Про затвердження Порядку роботи, пов'язаної з реєстрацією та зняттям з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів» (розділ VІІІ) - причіпне, навісне обладнання (до якого відноситься сівалка СУПН-8) та інвентар реєструються (за бажанням власника) з видачею свідоцтва про реєстрацію машини без видачі номерних знаків тільки після присвоєння їм ідентифікаційних номерів. Присвоєний ідентифікаційний номер з кодом відповідного регіону, де проводилась ідентифікація, заноситься в графу "шасі N" свідоцтва про реєстрацію машини, книги реєстрації та УАЕОС. Причіпне, навісне обладнання (крім тракторних причепів і прирівняних до них машин) та інвентар реєструються за умови наявності та надання інспекціям документів, передбачених пунктом 3.1 розділу III цього Порядку. Відповідно до Порядку роботи, пов'язаної з реєстрацією та зняттям з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого Наказом міністерства аграрної політики та продовольства України № 644 від 22.11.2011 року - причіпне, навісне обладнання має ідентифікаційний номер, який зазначається підприємством-виробником в технічній документації та на ідентифікаційних табличках. В документах, які підтверджують придбання [PERSON] кукурузної сівалки СУПН-8, відсутній ідентифікаційний номер сівалки, який би надав можливість ідентифікувати її з сівалкою такої ж моделі, яка знаходиться у володінні відповідача. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що у володінні відповідача знаходиться кукурузна сівалка, яка у 2007 році спілкою пайщиків колишнього КСП «Україна» була продана [PERSON] по ціні металолому, суд не бере до уваги, так як свідки не зазначили ознаки сівалки, які б з беззаперечністю вказували, що сівалка, яка на даний час знаходиться у володінні відповідача, є саме тією сівалкою, яка була придбана померлим [PERSON] Покази свідка [PERSON], який пояснив, що він на фотознімку додатку до судової експертизи впізнав ту сівалку, яка була куплена [PERSON] у КСП «Україна», бо він ([PERSON]) з 1992 року по 2004 рік працював у колгоспі на цій сівалці, суд оцінює критично, оскільки з моменту придбання [PERSON] сівалки пройшов тривалий час, і даний свідок пояснив, що спірну сівалку він бачив у відповідача останній раз тоді, коли ще був живим [PERSON]. Крім того, свідок [PERSON] пояснив, що на тій сівалці, на якій він працював у колгоспі, ним власноруч були приварені шляхом зварювання поручні та підніжка з іншої сівалки. З висновку судової авто товарознавчої експертизи від 09.09.2014 р. № 048 також вбачається, що до досліджуваної сівалки моделі СУПН-8, яка знаходиться в користуванні відповідача [PERSON], приварені шляхом електрозварювання підніжка та поручень для сівальника. А за поясненнями відповідача [PERSON] - у його сівалці поручні та підніжка не приварені до сівалки шляхом електрозварювання, а прикручені до сівалки і є зйомними, що підтверджується фотознімками спірної сівалки в додатку до висновку судової експертизи № 048 від 09.09.2014 р. Тому суд не може взяти до уваги висновок судової автотоварознавчої експертизи № 048 від 09.09.2014 р. та покази свідка [PERSON] Крім цього, згідно накладної № 25 від 03.11.2007 року та прибуткового касового ордеру № 53 від 03.11.2007 року [PERSON] за 500 грн. було придбано сівалку кукурузну СУПН-8 по ціні металолома 500 кг, а згідно технічних характеристик сівалок даних моделей вага укомплектованої сівалки становить 1030 кг. Таким чином, позивачі не довели свого права власності на кукурузну сівалку СУПН-8, що знаходиться у володінні відповідача. Відповідачем, в свою чергу, суду надано докази, які підтверджують придбання ним у фізичної особи - підприємця [PERSON] рами СУПН - 8 б/у, висівних апаратів в кількості 8 шт., воздухопровоіу - 8 шт., маркера - 2 шт, прикатуючих колес - 8 шт., інжекторної труби - 1 шт., коробки для регулювання норми висіву - 1 шт., комплекту дисків висівного апарату - 8 шт. всього на суму 4460,00 грним , а саме: накладна № 101 від 05.03.2008 р. та квитанція до прибуткового касового ордеру № 67 від 05.03.2008 р. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у березні 2008 року він власним автомобілем «Маз» перевозив з с. Пологи в с. Рибальське додому до відповідача придбану відповідачем у приватного підприємця [PERSON] сівалку СУПН-8. Дана сівалка була у напіврозібраному стані: була розібрана на запчастини, вона була не нова, інжекторна труба була саморобна, крім того, у вказаній сівалці були підніжка та поручні, що відрізняло її від заводської комплектації такої сівалки, так як у сівалках заводської комплектації такі підніжки та поручні не були передбачені виробником. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 10.10.2014 р. - [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець, вид діяльності: оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, місце проживання: [ADDRESS], дата державної реєстрації: 13.03.2003 року. Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Позивачами та їх представниками не доведено факту незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння відповідачем сівалкою СУПН-8, яка знаходиться на даний час у володінні відповідача та була оглянута експертом Кучмай М.М. при проведенні експертизи по справі, та яку просять витребувати на їх користь позивачі. Таким чином, позивачі відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України не підтвердили своїх доводів відповідними доказами, передбаченими статтями 57-64 ЦПК України, які могли б бути підставою для задоволення їх вимог, а тому в позові [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє також в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння кукурудзяної сівалки СУПН - 8 - слід відмовити.

Outcome: dismissed