Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

09.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати її, [PERSON], членом сім'ї наймача [PERSON] як особи, що постійно проживала з наймачем та вела спільне господарство; визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що її мати [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був наймачем і на якого був відкритий особистий рахунок на квартиру [ADDRESS], де вони разом проживали. Позивач зазначає, що після смерті [PERSON], її мати переоформила особистий рахунок по даній квартирі на себе, уклала договір про користування електричною енергією. Позивач стверджує, що з 2007 року вона стала проживати разом з матір'ю у вищевказаній квартирі, разом вели спільне господарство, вона приймала участь в оплаті комунальних послуг, а також разом здійснювали у квартирі поточний ремонт. Позивач вказує, що у [INFO] померла її мати, та після її смерті вона продовжувала проживати у квартирі, оплачувати комунальні послуги та користуватись приміщенням даної квартири. Таким чином позивач вважає, що вона набула право на користування спірною квартирою, у зв'язку з чим звернулась до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], її батьками записані [PERSON] та [PERSON]. 5 травня 1989 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER]. 17 січня 1986 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON], та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», вказане підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. 16 березня 1990 року територіальним відділом запису актів громадянського стану Койгородського району (пст Кажим) Управління запису актів громадянського стану Республіки Комі було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Вказане підтверджується довідкою про укладення шлюбу № 36. 27 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Третім відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси зроблено запис за № 312, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER]. У судовому засіданні позивач пояснила, що чоловік її матері [PERSON] був наймачем квартири [ADDRESS], та на нього був відкритий особистий рахунок по даній квартирі. Позивач також зазначила, що її матір [PERSON] та [PERSON] проживати разом в даній квартирі, вели спільне господарство. Однак, жодних документів, що підтверджували б дане твердження суду не надала. Також у судовому засіданні позивач стверджувала, що її мати працювала в санаторії «Маяк» та спірна квартира була виділена їй, як працівникові зазначеного санаторію, однак, підтверджень цього також не надала. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. 15 лютого 2006 року між [PERSON] та ВАТ «Одесаобленерго» було укладено Договір № 2004444 про користування електричною енергією з побутовим споживачем. [INFO] [PERSON] померла, про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1130, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER]. Згідно листа КП «БТІ ОМР» № 4756-08/33 від 13.08.2014 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] не зареєстровано. Таким чином, можна зробити висновок про те, що зазначене житлове приміщення - квартира [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади міста Одеси та знаходиться у комунальній власності. Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальна громада міста безпосередньо або через створені ними органи місцевого самоврядування, керує майном, що знаходиться в комунальній власності. За статтею 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно ч. 1 ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Частинами 1,2 статті 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Згідно з пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ст.ст. 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. В порушення даних норм закону позивачем не надано суду доказів того, що [PERSON] був наймачем спірної квартири, так як ордеру чи договору найму жилого приміщення, укладеного між ним та органом місцевого самоврядування, суду надано не було. Більш того, позивач не довела той факт, що її мати та вона взагалі проживали чи були зареєстровані в даній квартирі, так як Довідки з місця проживання складу сім'ї та реєстрації суду також надано не було, а наявний в матеріалах справи технічний паспорт від 17.08.2001 року не може вважатись правовстановчим документом на спірну квартиру. Крім того, суд бере до уваги, що позивач має постійне місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] та жодних доказів проживання з матір`ю за адресою: [ADDRESS] суду не надала. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи вищевказані положення, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням є необгрунтованим та безпідставним, а від так не підлягаючим задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed