Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач ТОВ "Вердикт Фінанс" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору №190 від 18.09.2006 року [PERSON] надано кредит в розмірі 30 200,00 доларів США зі строком дії до 17.09.2007 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5% річних. Банк свої зобов'язання виконав належним чином надавши визначену суму кредитних коштів. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків, в зв'язку з чим утвориласязаборгованість. Згідно договору про відступлення права вимоги №б/н від 15.07.2010 року позивач набув право вимоги до відповідача. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.03.2015 року забезпечено погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави (автомобіль) та його продажу від імені боржника. Представник позивача вказує, що незважаючи на ухвалене рішення суду зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконано, тому станом на 19.10.2017 року, день подачі позову, сума заборгованостіскладає 75 345,26 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка складається з: нарахованих відсотків за період з 17.07.2014 року по 19.10.2017 року в сумі 32 485,70 грн.; пені за останній рік в сумі 42 859,56 грн., та судові витрати. Ухвалою суду від 14.11.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 27.02.2018 року по справі призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.05.2018 року підготовче засідання закрито, призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Зазначила, що оскільки умови кредитного договору відповідач не виконує, то його положення є дійсними до повного виконання зобов'язань. Дія кредитного договору не припинилася, так як на момент звернення до суду з позовом, відповідач своїх зобов'язань не виконав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення посилаючись на те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора та звернення стягнення на предмет застави, позивач втратив право на нарахування відсотків та пені за кредитними договором. Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, оглянувши матеріали цивільної справи №754/18030/14ц (2/754/595/15) суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи 18.09.2006 рокуміж ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства» та відповідачем укладено кредитний договір №190, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 30 200 доларів США зі строком дії до 17.09.2007 року зі сплатою 11,5% річних за користування кредитом. Банк свої зобов'язання виконав належним чином та надав визначену суму кредитних коштів. В подальшому, шляхом підписання низки договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору №190 від 18.09.2006 року, змінювався: графік погашення кредиту; строк повернення кредиту; відсоткова ставка за користування кредитом; строк дострокового погашення кредиту. Відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, своєчасно не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків, у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість за даним кредитним договором. 15.07.2010 року між первісним кредитором ВАТ «БГ БАНК» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №б/н, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача. Реалізуючи своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач у 2014 році звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.03.2015 року позивачу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, надано право на вчинення від імені відповідача дій спрямованих на відчуження предмету застави. Доказів виконання, виконання не в повному обсязі, не виконання даного рішення сторонами не надано. Відповідно до розрахунку заборгованості від 19.10.2017 року, за період з 17.07.2014 року по 19.10.2017 року, у відповідача існує заборгованість в розмірі 75 345,26 грн., яка складається з нарахованих відсотків в сумі 32 485,70 грн. та пені в сумі 42 859,56 грн. Вказана сума заборгованості по нарахованим відсоткам розрахована за період з дати подачі позову в 2014 році по дату подання даного позову, по пені - за останній рік. Пунктом 7.2 Кредитного договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Пунктом 1.3 Кредитного договору визначено строк повернення кредиту - 17.09.2007 року, який Договором №2 про внесення змін і доповнень від 17.09.2007 року продовжено - до 16.09.2009 року. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язуєтьсяповернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій суміабо речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переданійому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річнихвід простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дій договору змінився. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантійналежного виконання зобов'язаннявідповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, в тому числі і шляхом звернення стягнення на предмет застави, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованостічи звернення стягнення на предмет застави,після чогонарахування відсотків є безпідставним. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що при зверненні позивача з позовом до Деснянського районного суду м. Києва та за результатами розгляду справіі отримання відповідного рішення від 20.03.2015 року про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника, позивач втратив право на стягнення процентів за користування кредитом визначених умовами кредитного договору, у такому випадку має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed