Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

07 жовтня 2013 року ПАТ "Приватбанк" звернулося до суду із позовом, уточнивши який, остаточно просив виселити [PERSON] та неповнолітню [PERSON] із будинку [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку у територіальному органі державно міграційної служби України. В обґрунтування позову представник позивача вказував, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2013 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 5МФ/2007 від 29.01.2007р. звернуто стягнення на предмет іпотеки - цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] який належить [PERSON], шляхом продажу предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за початковою ціною, не нижче визначеної в п.13 Іпотечного договору іпотечної вартості будинку, в розмірі 946 875,0 гривень. Посилаючись на ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України представник позивача, просить позов задовольнити та виселити відповідачів із спірної квартири. В судовому засіданні представник відповідача Шпонарський М.О. позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи [PERSON] заперечував проти задоволення позову, вказував на необґрунтованість та передчасність заявлених вимог, а тому просив відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради Вознюк О.В. в судовому засіданні просила ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів неповнолітньої особи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає уточнені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2013 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 5МФ/2007 від 29.01.2007р., укладеним між [PERSON] та публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яка станом на 04.05.2012 року становить в сумі 252 658,32 доларів США, що еквівалентно 2 018 714,71 гривень, і складається з заборгованості: за кредитом в розмірі 144 715,68 дол.США; за процентами за користування кредитом в розмірі 74 772,72 дол.США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань- 33 169,92 дол.США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 179,56 кв.м, який належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Козленок С.І. 22.11.1996р. за реєстровим № 1-2882, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 28.12.2006 р. за № 13094556, що розташований на земельній ділянці площею 0,0450 га, кадастровий номер земельної ділянки 4810136600:11:002:0006, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-МК № 023833, виданого на підставі рішення виконкому Миколаївської міської Ради народних депутатів від 24.12.1997 року за № 798, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №1593, шляхом продажу предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за початковою ціною, не нижче визначеної в п.13 Іпотечного договору іпотечної вартості будинку, в розмірі 946 875,0 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. Виходячи з аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільняють будинок, на який звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в іншій погоджений сторонами строк. З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що на час розгляду справи у спірному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та її малолітня донька- [PERSON]. Частиною 2 статті 40 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, в супереч вказаній правовій нормі позивачем не доведено факту повідомлення відповідачів про їх виселення із спірної квартири. Посилання позивача на направлення на адресу знаходження іпотечного майна вимоги щодо звільнення вказаного майна не може буди взята до уваги оскільки, на підтвердження відправлення позивачем зазначеної вимоги надано тільки список згрупованих рекомендованих відправлень, переданих у поштову установу, у переліку якого міститься поштове відправлення на адресу відповідачів. Проте, боржник (іпотекодавець) вважаються належним чином повідомленим про звільнення іпотечного майна, коли банком не лише відправлено на адресу зазначеної особи листа про добровільне звільнення житла, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України по справі № 6-57ц12 від 12 березня 2012 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що в порушення вимог частини 1 статті 60 ЦПК України представником позивача не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відтак суд відмовляє у виселенні відповідачів з будинку [ADDRESS]. Крім того, суд відмовляє у задоволенні вимог Банку про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у територіальному органі державно міграційної служби України, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги про виселення, в задоволенні якої відмовлено.

Outcome: dismissed