Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 12 листопада 2015 року звернувся позивач [PERSON] із позовною заявою до ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль», зазначаючи, що 13 травня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір № 010/2-0-1/08-154, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 150\~000 доларів США строком до 11 травня 2018 року, а позивач зобовязався повернути кредитні кошти та сплачувати проценти в розмірі \~14,5 % річних. Позивач виконував взяті на себе зобовязання в частині сплати платежів, але в подальшому, у звязку з погіршенням матеріального стану, звернувся до відповідача із заявою про реструктуризацію кредиту, в звязку з чим 29 жовтня 2009 року було укладено додаткову угоду №010/2-0-1/08-154/2 до кредитного договору № 010/2-0-1/08-154, відповідно до якої фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами. 30 жовтня 2009 року було укладено додаткову угоду №010/2-0-1/08-154/3 до кредитного договору № 010/2-0-1/08-154, відповідно до п. 5.1 якої на наступний день після закінчення періоду дії кредитних канікул по сплаті процентів фактична заборгованість за сумою кредиту на дату закінчення терміну дії кредитних канікул збільшується на суму, нараховану кредитором на додатковому рахунку ( в разі несплати їх позичальником протягом дії кредитних канікул по процентам). Позивач вважає, що умови додаткових угод не відповідають меті, яку зазначали сторони при їх підписанні, не відповідають загальним засадам цивільного законодавства, їх укладення спрямоване на безпідставне збагачення банку та створює штучні перешкоди для можливості реального виконання взятих на себе позивачем зобовязань за кредитним договором. Крім того, позивач вважає, що шляхом підписання вищезазначених додаткових угод банк завуальовано збільшив тіло кредиту та базу нарахування відсотків і штрафних санкцій, а про збільшення суми заборгованості за тілом кредиту на 21\~079 доларів США 97 центів йому стало відомо лише після ознайомлення з розрахунком заборгованості, який надано до Київського районного суду м. Одеси в рамках розгляду справи за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позивач зазначає, що положення додаткових угод суперечать вимогам ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі «Закон №\~1023-XII»), згідно якого, споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Враховуючи викладене, позивач просив визнати додаткові угоди №010/2-0-1/08-154/2 від 29 жовтня 2009 року та №010/2-0-1/08-154/3 від 30 жовтня 2009 року недійсними, оскільки при їх укладенні не були додержані вимоги закону. Обґрунтовуючи суть вказаного порушення, позивач посилався на положення п. 3 ч.5 ст. 11 Закону №\~1023-XII, згідно якого положення договору про зміну витрат є несправедливими. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю від 29 вересня 2015 року позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю №1278/13 від 26 липня 2013 року [PERSON] проти задоволення позову заперечував, надав суду письмові заперечення, згідно яких зазначив, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані, засновані на припущеннях, не відповідають дійсності, оскільки позивач під час укладення додаткових угод був ознайомлений з їх змістом та правовими наслідками, про що поставив свій підпис на кожному з примірників угод. Вислухавши представників сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, зважаючи на такі обставини. Судом встановлено, що 13 травня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 010/2-0-1/08-154 за умовами якого відповідач зобовязався надати позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 150\~000 (сто пятдесят тисяч) доларів США 00 центів строком до 11 травня 2018 року, а позивач зобовязався повернути кредитні кошти та сплачувати проценти в розмірі \~14,5 % річних. В подальшому, 29 жовтня 2009 року з метою зменшення навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, позивач та відповідач досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, визначених кредитним договором № 010/2-0-1/08-154 від 13 травня 2008 року та уклали додаткову угоду №010/2-0-1/08-154/2 до кредитного договору № 010/2-0-1/08-154, відповідно п. 2.3 якої фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, при цьому за згодою сторін відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів. 30 жовтня 2009 року було укладено додаткову угоду №010/2-0-1/08-154/3 до кредитного договору № 010/2-0-1/08-154, відповідно до п. 5.1 якої на наступний день після закінчення періоду дії кредитних канікул по сплаті процентів фактична заборгованість за сумою кредиту на дату закінчення терміну дії кредитних канікул збільшується на суму, нараховану кредитором на додатковому рахунку ( в разі несплати їх позичальником протягом дії кредитних канікул по процентам). Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних грошей. Вказані додаткові угоди скріплені власним підписом позичальника та надані розписки на додаткових угодах такого змісту: «Додаткова угода прочитана, умови та правові наслідки підписання даної угоди мені зрозумілі та я з ними згоден, підпис під додатковою угодою зроблено мною власноручно та добровільно». До того ж, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2015 року у справі за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором частково задоволено вимоги позивача та прийнято рішення про стягнення на його користь загальної суми заборгованості за кредитним договором №010/2-0-1/08-154 від 13.05.2008 року, яка складає 170\~143 ( сто сімдесят тисяч сто сорок три) долари США 65 центів. Згідно мотивувальної частини рішення суду, суд не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором не є вірним. Отже, суд не бере до уваги доводи позивача щодо неправомірності нарахування заборгованості за кредитним договором, оскільки обставини встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2015 року, зокрема щодо відповідності здійсненого розрахунку заборгованості умовам кредитного договору та додаткових угод є преюдиційниими, в силу ст. 61 ЦПК України. Також, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо визнання додаткових угод недійсними внаслідок невідповідності їх умов положенням ч. 4 ст. 11 Закону №\~1023-XII та такі, що містять несправедливі умови згідно п.3 ч.5 ст. 11 Закону №\~1023-XII, виходячи з наступного. Відповідно до положень\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6\~ст. 203 ЦК України. Ч.1 ст. 203 ЦК України є бланкетною та відсилає до спеціальних актів цивільного законодавства, зокрема Закону № 1023-ХІІ та Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року № 2664-III та ін. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так, дійсно, згідно ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону № 1023-XII до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору Аналізуючи умови вказаного договору на відповідність вищенаведеним вимогам законодавства, суд зазначає, що оскільки в результаті підписання додаткових угод збільшився строк погашення кредиту, а відповідно і строк користування кредитними коштами, то цілком закономірним є і збільшення суми заборгованості, а, отже, суд не вбачає наявність ознак несправедливості в сенсі ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону № 1023-XII. Крім того, враховуючи те, що ініціатором укладення таких додаткових угод є саме позивач, то суд констатує відсутність ознак недобросовісності в діях відповідача. Судом також встановлена відсутність істотного дисбалансу між правами та обовязками сторін договору та додаткових угод, враховуючи наступне. Так, оскільки за своєю правовою природою, кредитний договір є зобовязанням, за яким одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, боржник отримавши саме у власність вищезазначену грошову суму, та пролонгувавши дію договору, отримав право погасити заборгованість в більш пізніший термін. До того ж, в момент підписання додаткових угод позивач був ознайомлений з умовами додаткових угод, графіком повернення кредиту та сплати процентів, усвідомлював наслідки їх підписання, що підтверджується його підписом на примірниках вказаних угод, наявних в матеріалах справи. Згідно п. 2.3 додаткової угоди №010/2-0-1/08-154/2 до кредитного договору № 010/2-0-1/08-154 фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, при цьому за згодою сторін відбувається зміна строку погашення заборгованості. Згідно п. 5.1 додаткової угоди №010/2-0-1/08-154/3 до кредитного договору № 010/2-0-1/08-154 на наступний день після закінчення періоду дії кредитних канікул по сплаті процентів фактична заборгованість за сумою кредиту на дату закінчення терміну дії кредитних канікул збільшується на суму, нараховану кредитором на додатковому рахунку ( в разі несплати їх позичальником протягом дії кредитних канікул по процентам). Отже, збільшення фактичної заборгованості за сумою кредиту на суму заборгованості за процентами не можна вважати змінами в будь-яких витратах за договором в розумінні п.3 ч.5 ст. 11 Закону № 1023-XII, оскільки під витратами варто розуміти будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту. Оскільки заборгованість за процентами виникла внаслідок їх несплати боржником у передбачені сторонами строки, закономірним є збільшення фактичної заборгованості за сумою кредиту на заборгованість за процентами.

Outcome: dismissed