Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про госпіталізацію недієздатної [PERSON], [INFO],мешканки та зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] Зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] із будинку-інтернату за направленням районного психіатра П.Хмельницької ЦРЛ у супроводі сестри-опікуна [PERSON] поступила до КЗКОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» в зв'язку із зміною психічного стану: поводить себе неадекватно, мало спить, відмовляється від їжі та ліків, поводить себе агресивно до оточуючих. Доступна контакту, але він носить формальний характер, має безучасний вигляд, на обличчі неадекватна посмішка, заперечує неправильну поведінку в інтернаті. Вважає себе здоровою, хоче відновити дієздатний, відсутня критика до свого стану, заперечує проти госпіталізації. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просить прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON] як особи, визнаної у судовому поряду недієздатною, оскільки вона веде себе в інтернаті неадекватно: виносить їжу на вулицю, постійно просить комусь зателефонувати, має загострення стану. Опікун [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти госпіталізації сестри до психіатричного закладу та пояснила, що сестра веде себе неадекватно, постійно їй телефонує з інтернату, просить гроші. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав. Хвора [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо госпіталізації її до психіатричного закладу та пояснила, що вперше у неї сталась депресія після народження в [INFO] дитини. Вона має трьох повнолітніх дітей, які проживають на даний час за кордоном. За направленням лікаря-психіатра вона добровільно лягла до медичного закладу для лікування. Після цього вона постійно проходила курс лікування. На даний час проживає в інтернаті, в 2009 р. їй була призначена пенсія, ? частину якої отримує її сестра як опікун, а ? частини іде державі за її перебування в інтернаті. Діти до неї не приїздять, сестра, яка є опікуном, відвідує її раз на рік. Вона дійсно телефонує сестрі, просить вислати їй гроші, щоб вона могла собі щось купити з харчування, для особистих потреб. У неї у місті Фастові була двохкімнатна квартира, сестра її продала, купила їй однокімнатну квартиру. Вона хоче відновити дієздатність, щоб працювати. Відчуває себе абсолютно здоровою. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15.08.2011 р. [PERSON] визнано недієздатною та призначено її опікуном її сестру [PERSON]. Відповідно до висновку психіатричного обстеження Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» від 10.01.2018 р., [PERSON] страждає на хронічний маячний розлад, параноїчний синдром. У зв'язку з погіршенням психічного захворювання та погіршенням психічного стану потребує стороннього догляду та лікування в медичному об'єднанні в примусовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Однак, заявником не доведено обставини та не зазначено достатніх підстав для необхідності надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON], оскільки в судовому засіданні не встановлено у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. З таких підстав, в задоволенні заяви слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed