Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

21 вересня 2017 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: [PERSON] , про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку набувальної давності. Просить визнати право власності в порядку набувальності давності на 1/8 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. А-1 з прибудовами, житловою площею 32,6 кв.м., загальною площею 61,0 кв.м., житлового будинку літ. Б-1, житловою площею 49,4 кв.м., загальною площею 82,5 кв.м., сараїв літ. В, Г, Ж, вбиралень літ. И, З, літнього душу літ. Л, сараю літ. М (тимчасовий), споруд, вимощення № 1-12, 1. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день, місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 1/8 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожному по 1/24 частині, на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2017 року після смерті [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровською міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. за реєстровим № 426. Дане свідоцтво зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 5). Згідно відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР № 10681 від 10 серпня 2017 року, станом на 31 грудня 2012 року, в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності за: -[PERSON] 9/16 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.2006р., виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-140 та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР за реєстраційним № 9957030 та 3/16 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.1996 року, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-140 та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР за реєстраційним № 9957030; - [PERSON] 1/8 частина на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.1957 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-6024, зареєстрованого в КП "ДМБТІ" ДОР в реєстрову книгу № 82 за реєстраційним № 84 (а.с. 6). - [PERSON] -1/8 на підставі договору дарування від 17.11.1987 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим ;2-4757, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №82 за реєстровим №84. Домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. А-1 з прибудовами, житловою площею 32,6 кв.м., загальною площею 61,0 кв.м., житлового будинку літ. Б-1, житловою площею 49,4 кв.м., загальною площею 82,5 кв.м., сараїв літ. В, Г, Ж, вбиралень літ. И, З, літнього душу літ. Л, сараю літ. М (тимчасовий), споруд, вимощення № 1-12, 1 (а.с. 14-19). Як встановлено в судовому засіданні сім`я [PERSON] проживає в кв. [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] будинку А -1 ніхто не проживає з моменту смерті її власника - [PERSON] , померлої в 1986 році. Проживаючи в [ADDRESS] позивачі протягом тривалого часу підтримували, як будинок А-1 в належному стані, так і прибудинкову територію, обробляли земельну ділянку. Також періодично проводили необхідні ремонтні роботи будинку А-1. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях свідків [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 2001 року родина позивачів користується квартирою [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] по цей час. Але до пояснень зазначеного свідка суд відноситься критично, оскільки вони спростовуються поясненнями свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що позивачі проживають саме в кВ. №2, а [ADDRESS] ніхто не користується протягом тривалого часу. Відповідно до паспорту громадянина України /а.с.20/ [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованою в кв. [ADDRESS] з 03.10.1972 року. [PERSON] значиться зареєстрованим в [ADDRESS] з 24.06.93 року /а.с.53/. [PERSON] значиться зареєстрованою в [ADDRESS] з 25.04.95 року /а.с.54/. Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] , що будинок А-1 складається з двох квартир: квартира №1-загальною площею 26.2 кв.м. та кВ.№2-загальною площею 34.8 кв.м. Згідно відповіді Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 13 грудня 2017 року за № 4062/01-16 після смерті [PERSON] , померлої в 1986 році, за даними «Алфавітної книги спадкових справ» з заявами про прийняття або відмову від спадщини до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 51). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Окрім того, враховуючи положення частини першої та третьої статті 1277 ЦК України, слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Приймаючи до уваги, що позивачами взагалі не доведено факт користування 1/8 частиною домоволодіння [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволенні позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed