Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківський прав, мотивуючи свої вимоги тим, що у них з відповідачем є син [PERSON], [INFO], який проживає біля неї. Зазначає, що з відповідачем вона не перебувала у шлюбі, однак отримує від нього аліменти на сина на підставі рішення суду. Вказує на те, що з початку 2012 року і до даного часу [PERSON] життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з ним та не приймає жодної участі у його вихованні. Крім того, син практично не пам'ятає батька та не проявляє до нього жодних почуттів, оскільки з січня 2012 року бачив його лише при випадкових зустрічах. У зв'язку із систематичним ухиленням [PERSON] від виховання дитини, вона звернулася до органу опіки та піклування Чернівецкої міської ради і на підставі його висновку від 26 червня 2013 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] Крім того, посилається на те, що вона зверталася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до їхнього сина та про стягнення з нього аліментів і рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2013 року у справі №727/6227/13-ц , її позовні вимоги були задоволенні лише в частині стягнення аліментів, у позбавленні батьківських прав, відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 19 лютого 2014 року змінено рішення суду першої інстанції в частині збільшення розміру аліментів, у частині позбавлення батьківських прав, залишено без змін. В ході розгляду вищевказаних справ, [PERSON] звертався до служби у справах дітей Чернівецької міської ради та до суду про визначення його участі у вихованні сина. Рішенням виконавчого комітету та рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці його заяву задоволено та встановлено порядок побачень, щовівторка та щосуботи. Однак, відповідач систематично їх не виконує і жодного разу не з'явився на зустріч, більше того, не попереджував по телефону про причину його не прибуття чи перенесення часу або місця зустрічі, хоча вона з сином не пропускали жодної зустрічі з батьком. Посилається на те, що відповідно до висновку психолога, станом на 2013 рік, зустрічі з батьком обумовлювали для дитини тривожні переживання, образ батька викликав внутрішнє напруження та страх і тривале систематичне ігнорування відповідачем зустрічей з сином значно посилили негативне ставлення сина до нього. Та оскільки, [PERSON], не скористався наданим йому судом шансом належно виконувати свої обов'язки по відношенню до сина та стати хорошим батьком, просить суд задовольнити позов. Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що побачення з сином були, однак позивачка психологічно налаштовує дитину проти нього та забороняє дитині з ним спілкуватися. Крім того, він постійно сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] і у місяць виходить досить непогана сума, від 1000 гривень до 5000 гривень, залежно від заробітної плати. Представник третьої особи на стороні позивача: Служби у справах дітей Чернівецької міської ради у судове засідання не з'явився, просили справу розглянути у його відсутність та прийняти рішення враховуючи інтереси малолітньої дитини, що вбачається із поданої ним письмової заяви. Свідок [PERSON] пояснила суду, що дитина [PERSON] страждає без батька, який не бере ніякої участі у його вихованні, і хоча він забезпечує дитину, однак не приходив на їх зустрічі. Тому дитина тепер, категорично не хоче зустрічатися зі своїм батьком та говорить про нього як про чужу людину. Також зазначила, що вона 16 років перебувала за кордоном і повернувшись додому у травні 2014 року проживає разом з дочкою [PERSON] та з онуком. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється сусідкою позивачки і ніколи не чула від дитини про те, щоб він розповідав про свого батька. Крім того, самого відповідача вона не знає і не бачила. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п.6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що не у повній мірі виконує відповідач [PERSON] Так, судом встановлено [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER]. (а.с. 7) Згідно довідки КЖРЕП від 07 травня 2015 року №2030, вбачається що малолітній [PERSON] [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] Висновком органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 26 червня 2013 року №01/08-24/575 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. (а.с. 9). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON].у розмірі 550 гривень з наступною індексацією, щомісяця до повноліття дитини. В задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав - відмовлено. (а.с.17-22) 19 лютого 2014 року рішенням Апеляційного суду Чернівецької області змінено рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2013 року в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] та призначено стягнення у розмірі ? частки заробітку (доходу), щомісяця. У частині позбавлення батьківських прав, залишено без змін. (а.с. 10-13) Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 березня 2014 року задоволено позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні та встановлено порядок спілкування щовівторка з 17:30 години до 19:30 години, щосуботи з 10:00 години до 12:00 години та зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоду [PERSON] у спілкуванню з сином [PERSON] (а.с. 14-16) Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено - батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Але по результатах розгляду справи судом не отримано достатніх доказів, які б переконливо свідчили про дійсне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина. Судом встановлено, що [PERSON] щомісячно сплачує аліменти, у розмірі що залежить від його заробітної плати, що підтверджується довідками про доходи №174 від 18 березня 2015 року та №572 від 07 вересня 2015 року. (а.с. 123, 124) Підтвердження сплати аліментів, дає змогу зробити висновок про те, що у діях [PERSON] відсутні такі, що мають ознаки системного, свідомого, злісного ухилення від батьківських обов'язків. Як вбачається з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволені позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позивачем та її представником не надано жодного вагомого доказу що стосується обставин, які б могли, згідно ст.164 СК України, бути підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, суд критично оцінює покази свідка [PERSON]. так як останньою не підтверджено обставин, щодо ухиляння [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, відносно малолітнього сина [PERSON], оскільки протягом цих років вона не спроможна була спостерігати розвиток і виховання свого онука, так як тривалий час перебувала закордоном. Надані позивачем документальні докази підтверджують окреме проживання батька та дитини. Але на їх підставі неможливо встановити характер стосунків, що склалися між батьком та дитиною, та зробити висновок про те, що відповідач дійсно взагалі не виконує своїх батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав спрямоване на захист дитини, є юридичною відповідальністю того з батьків, хто має протиправну поведінку, проте, з встановленого вбачається, що сторони мають тривалий та непримиримий конфлікт. Позивачка негативно налаштована проти відповідача, мешкає у іншому місті, що ускладнює спілкування між сторонами. Тобто судом не встановлено сталого, навмисного ухилення від батьківських обов'язків. Відповідач не є хронічним алкоголіком або наркоманом, до кримінальної відповідальності не притягувався та позитивно характеризується за місцем роботи. [PERSON] не відмовлявся від утримання дитини. Судом також враховано, що питання щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків органом опіки та піклування розглядалося ще 26 червня 2013 року без участі відповідача [PERSON], що позбавило останнього на надання своїх пояснень, щодо виниклої ситуації. Від того, що відповідач буде позбавлений батьківських прав позитивного результату у долі дитини не буде. Досліджуючи документи, суд критично відноситься і до актів, які надані позивачем, у зв'язку з неповною встановленістю осіб, які разом з позивачкою підписували ці акти. Так, в актах, які складалися при запланованих зустрічах батька і сина, відсутні дані сторін, які приходили на цю зустріч, а саме дата і рік народження, місце проживання, що унеможливлює встановити фактичну відповідність цих осіб. (а.с. 24-98) Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, на підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність у діях відповідача, за позовом [PERSON], умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків, щодо свого малолітнього сина, оскільки як встановлено судом, належним чином виконувати батьківські обов'язки [PERSON] можливості не мав, з причин створення перешкод з боку [PERSON] На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку що докази, надані позивачем, враховуючи їх явну неповноту та суперечливість, не дають підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, відносно відповідача [PERSON], а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки їй в позові відмовлено.

Outcome: dismissed