Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

заявник звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова із заявою, в якій просить встановити факт неправильності (неповноти) запису про національність її діда [PERSON] в актовому записі про народження [PERSON] №343 від 02 вересня 1957 року складений Виконавчим комітетом Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області; зобов`язати Городоцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) внести зміни в атковий запис №343 від 02 вересня 1957 року складений щодо [PERSON] , у графі національність батька: [PERSON] з «українець» змінити на « поляк »; встановити факт неправильності (неповноти) запису про національність її батька [PERSON] в актовому записі про шлюб №01 від 13 лютого 1965 року, складений Виконавчим комітетом Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області; зобов`язати Городоцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) внести зміни в актовий запис про шлюб №01 від 13 лютого 1965 року складений Виконавчим комітетом Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області, у графі національність нареченого [PERSON] з «українець» змінити на « поляк »; встановити факт неправильності (неповноти) запису про національність її діда [PERSON] в актовому записі про смерть №05 від 05 травня 1995 року складений Виконавчим комітетом Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області; зобов`язати Городоцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) внести зміни в атковий запис про смерть №05 від 05 травня 1995 року складений Виконавчим комітетом Бучалівської сільської ради Городоцького району Львівської області, у графі національність з «українець» змінити на « поляк ». В обґрунтування вимог заяви покликається на те, що всі її рідні є поляками за національністю, тому вона виховувалася відповідно до польських традицій, сповідує римо-католицьку віру, підтримує стосунки зі своїми родичами поляками, святкує польські свята, дотримується польських традицій та вважає себе полькою. Зазначає, що її дід [PERSON] , який помер [INFO] був поляком, проте в актовому записі про народження її батька [PERSON] вказано, що [PERSON] по національності українець. Також помилка допущена у визначенні національності її батька [PERSON] , зокрема в актовому записі №01 від 13.02.1965 року про державну реєстрацію шлюбу. Просить встановити юридичні факти про те, що її батько та дід є поляками для встановлення її сімейного походження. В судовому засіданні представника заявника [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю, покликаючись на обставини, викладені в заяві та просить заяву задовольнити. Заслухавши думку представника заявника, дослідивши матеріали заяви, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про національні меншини в Україні», громадяни України, які належать до національних меншин, мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. [PERSON] звернулася до суду із заявою про зміну національності її батька та діда з «українець» на « поляк ». В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , батьком зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Після укладення шлюбу 15.07.1988 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про одруження, виданим 04.09.2004 року Львівським обласним управлінням юстиції. Заявниця [PERSON] покликається на те, що під час реєстрації актового запису про народження її батька [PERSON] було не вірно зазначено національність [PERSON] . Так, з витягу з Державної реєстрації актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126,133,135 Сімейного кодексу України №00028534063 вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьком зазначено [PERSON] , національність якого зазначено «українець». З витягу Державної реєстрації актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00028534291 також вбачається, що національність [PERSON] є «українець». [INFO] помер [PERSON] , про що зроблено актовий запис №05 від 05.05.1995 року, де національність померлого зазначено «українець», що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00028534458. Згідно з Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [INFO] помер [PERSON] . В підтвердження факту невірності запису національності [PERSON] як «українець» Батьо [PERSON] покликається на Довідку, видану 20.05.1986 року виконавчим комітетом народних депутатів Бучалівської сільської ради про те, що [PERSON] та вся його родина дійсно є поляками. Крім того, також покликається на засвідчений переклад Свідоцтва про шлюб, укладений Парафіяльним урядом Костелу Св.Катерини у с.Мишлятичі, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 30.03.1939 року в Мишлятичах за римо-католицьким обрядом, за яким шлюб можуть укласти виключно особи римо-католицької віри. Відповідно до абз. 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадського стану» від 07.07.1995 року № 12 питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень, тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. Посилання [PERSON] на те, що вона хоче відновити приналежність своїх батька та діда, а відтак і свою приналежність до польської національності є безпідставним, оскільки встановлення факту національності не тягне для неї правових наслідків, що підтверджується також, зокрема, і відсутністю у заяві вказівки на конкретне наслідкове значення. На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. В заяві не зазначено та до неї не надано заявником доказів, які б підтверджували, що встановлення факту своєї національності породжує для заявника правові наслідки, які передбачені іноземним законодавством. Суд враховує, що в ст. 24 Конституції України закріплено рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Таким чином, на території України факт належності особи до будь-якої національності не тягне за собою юридичних наслідків. Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об`єднання. Як визначено ст. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об`єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв`язки з особами своєї національності та їх громадськими об`єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Суд вважає, що в даному випадку право на індивідуальність, передбачене ст. 300 ЦК України не порушене, оскільки не зазначення в документах батька та діда заявниці національності « поляк » не перешкоджає [PERSON] дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 року №398/4017/18 висловила правову позицію, відповідно до якої національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в документах батька заявниці [PERSON] , та в документа діда [PERSON] національності " поляк " не перешкоджає заявниці відновлювати та зберігати етнічні походження її роду. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви [PERSON] за безпідставністю заявлених вимог.

Outcome: dismissed