Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідача: Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Заводський районний у м. Кам'янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Приватний нотаріус Кам'янського міського нотаріального округу Кіряк К.А., про визнання шлюбу недійсним та усунення від спадкування. У своєму позові посилався на те, що [INFO] року помер його брат [PERSON], [INFO], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. 25 листопада 2016 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, де 20 лютого 2017 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. З тексту постанови нотаріуса стало відомо, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини також звернулась [PERSON], з якою його брат [PERSON] зареєстрував шлюб [INFO] року. Вважає шлюб фіктивним, тому близькі родичі померлого не знали про намір брата одружитись, про реєстрацію шлюбу не повідомляв. У березні 2016 року брат переніс інфаркт, після чого він знаходився на стаціонарному лікуванні. Відповідач самостійно від себе та брата подав заяву про реєстрацію шлюбу. У його брата та відповідача [PERSON] не було спільного господарства, спільних речей або спільного майна вони не набували та не було спільного бюджету. Тому, з урахуванням викладеного, просить суд визнати шлюб, укладений 08 серпня 2016 року, актовий запис № 252 між [PERSON] та [PERSON] і зареєстрований Заводським районним у м.Дніпродзержинськ відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, недійсним; усунути [PERSON] від спадкування майна у вигляді квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року; виселити [PERSON]. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, у якому просила суд відмовити в задоволенні позову. 2. Заяви та клопотання учасників справи, пояснення учасників справ: Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилались на обставини викладені в позові та просили суд визнати шлюб, укладений 08 серпня 2016 року, актовий запис № 252 між [PERSON] та [PERSON] і зареєстрований Заводським районним у м.Дніпродзержинськ відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, недійсним; усунути [PERSON] від спадкування майна у вигляді квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року; виселити [PERSON]. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні - [PERSON] в задоволенні позовних вимог позивача просили суд відмовити, у зв'язку з відсутністю підстав для їх задоволення. Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Заводський районний у м. Кам'янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у дніпропетровській області та Приватний нотаріус Кам'янського міського нотаріального округу Кіряк К.А. надали суду клопотання, у яких просять суд розглянути справу у їх відсутність. В якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою позивачу. Коли її брат [PERSON] хворів, вона кілька разів бачила у лікарні відповідача. В якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою позивачу та [PERSON]. [PERSON] не був одружений, про дружина дізналась лише від нотаріуса. Іноді бувала у [PERSON] вдома, але жіночих речей вона не бачила. В якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом позивачу [PERSON]. Останній раз він був у [PERSON] чотири роки тому, будь-якої жінки біля нього він не бачив. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом позивачу, з яким знайомий 20 років. У позивача був брат [PERSON], якого він постійно бачив разом із [PERSON] Будь-яку жінку він біля [PERSON] ніколи не бачив. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду зазначила, що вона є сусідкою відповідачу, яка з 2000 року проживає в [ADDRESS] з [PERSON], як одна сім'я та відносини між ними були як між чоловіком та дружиною. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду зазначила, що [PERSON] з 1998 року проживав в [ADDRESS], де також проживала і відповідач. В судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою відповідачу з 1998 року та підтвердила факт того, що відповідач довгий час проживала разом із [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. 3. Процесуальні дії суду: 10 липня 2017 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області суду відкрито провадження по справі. 28 листопада 2017 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі за клопотання представника позивача витребувані докази по справі. 26 січня 2018 року ухвалою суду продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 06 лютого 2017 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області витребувані докази по справі. 26 лютого 2018 року Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 4. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, згідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У зв'язку з чим позивачем обраний спосіб захисту цивільних прав та інтересів як оспорювання дійсності шлюбу, усунення від права на спадкування та виселення. Так, з матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу спадкового майна, який регулюється книгою шостою "Спадкове право" ЦК України, а також Сімейним Кодексом України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є братом [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження, яке видане 01 лютого 1960 року та довідки про народження [PERSON] (а.с.9, 10). Відповідно до свідоцтва про смерть, видане 17 серпня 2016 року Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 926, [PERSON] помер (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, за видачу свідоцтва якої до приватного нотаріуса Кам'янського міського нотаріального округу Кіряк К.А. звернувся позивач [PERSON], але постановою нотаріуса від 20 лютого 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що він як брат померлого [INFO] року [PERSON] є спадкоємцем другої черги (а.с.8). Як вбачається зі змісту постанови приватного нотаріуса Кам'янського міського нотаріального округу Кіряк К.А. від 20 лютого 2017 року окрім [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернулась [PERSON] Так, як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] [INFO] року зареєструвала шлюб із [PERSON], що вбачається з актового запису про шлюб № 252 від [INFO] року та не заперечується сторонами. Зі змісту позовних вимог позивача видно, що останній оспорює дійсність реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Згідно до наданого суду акту № 2299 про проживання без реєстрації від 28 грудня 2017 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] без реєстрації з серпня 1999 року проживала [PERSON] однією сім'єю із власником квартири [PERSON] до його смерті [INFO] року, а з травня 2017 року з реєстрацією, про що свідчать сусіди. Окрім цього, наданий також акт про проживання № 191 від 12.02.2018 року, підписаний Директором КП КМР «УКОЖФ» [PERSON], про те, що в квартирі [ADDRESS] проживав [PERSON] до часу смерті [INFO] року один, про що свідчать сусіди. З наданої суду довідки № 07, яка видана 19 лютого 2018 року начальником Комунального підприємства «Дніпродзержинський спецкомбінат» Панасенко Т.В., відповідно Книги реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян за листопад 2015 - травень 2017 року, саме відповідач [PERSON] здійснила поховання [PERSON], який помер [INFO] року та похований 18 серпня 2016 року в м. Кам'янське Дніпропетровської області. 03 березня 2017 року відповідачем [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка складається з квартири [ADDRESS]. 5. Оцінка суду: Суд, вислухавши сторони, представників сторін, свідків та вивчивши матеріали справи цивільної справи, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такі, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] [INFO] року зареєструвала шлюб із [PERSON], що вбачається з актового запису про шлюб № 252 від [INFO] року та не заперечується сторонами. Після смерті [PERSON] була відкрита спадщина, на отримання якої сторони подали до нотаріальної контори заяви. Окрім цього, судом встановлено, що позивач [PERSON] є братом [PERSON], а тому також є спадкоємцем померлого, але другої черги. Згідно до вимог ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Так, посилання позивача, на те, що шлюб укладений між відповідачем [PERSON] та [PERSON] є фіктивним та таким, що підлягає визначенню недійсним є безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Ст.24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.28 СК України, заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Ст.38 СК України, підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу. Так, ст.22, 24-26 СК України визначають: шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, де примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі; у шлюбі між собою не можуть перебувати особи, які є родичами прямої лінії споріднення. Відповідно до вимог ст.40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. Окрім цього ст.42 СК України, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. Так, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з пояснень свідків, відповідач дійсно проживала з [PERSON] в квартирі [ADDRESS], з серпня 1999 року по час його смерті [INFO] року та перебувала у фактичних шлюбних стосунках. Судом встановлено, що [PERSON] в 20016 році захворів та переніс в березні 2016 року інфаркт та знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології і кардіохірургії», у зв'язку із чим був скорочений термін реєстрації шлюбу та надана довідка про стан його здоров'я. Згідно до вимог ст.32 СК України, шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу. За наявності поважних причин керівник органу державної реєстрації актів цивільного стану дозволяє реєстрацію шлюбу до спливу цього строку. Посилання позивача на те, що [PERSON] під час реєстрації шлюбу не був присутній в Заводському районному у м. Кам'янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не відповідає дійсності, оскільки з актового запису про шлюб № 252 від 02 серпня 2016 рок в графі «підписи осіб, які зареєстрували шлюб» наявні підписи осіб, які отримали свідоцтво про шлюбу, нареченої, тобто відповідача по справі [PERSON] та нареченого [PERSON]. Окрім цього, доказів, які б свідчили про обставини визначені ст.38 СК України, тобто порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем суду не надано. Також позивачем не надано доказів того, що [PERSON] страждав тяжким психічним розладом, перебував у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій і (або) не міг керувати ними, та шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства, а також те, що у відповідача та [PERSON] не було наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Таким чином, позивач належними та допустимими доказами не довів того, що шлюб, укладений 08 серпня 2016 року, актовий запис № 252, між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Заводським районним у м.Дніпродзержинськ відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, є недійсним. У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення вимог позивача про визнання шлюбу недійсним, суд, з урахуванням вимог ст.1224 ЦК України, також не знаходить підстав для задоволення й вимог позивача про усунення [PERSON] від спадкування майна у вигляді квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року, а також виселення [PERSON] із зазначеної квартири. Згідно до вимог ч.4 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Згідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням встановленого, вимоги позивача щодо усунення відповідача від права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, не підлягають задоволенню, оскільки останнім не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених ним вимог. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Відсутність обґрунтування у судовому рішенні фактичних підстав застосування приписів законодавства, навіть якщо формальні вимоги були дотримані, може серед інших чинників братися до уваги при вирішенні питання про те, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» («Beyeler v Italy»), заява № 33202/96, § 110). Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення відносно такої особи статті 8 Конвенції (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справах «Дакус проти України» («Dakus v. Ukraine») від 14 грудня 2017 року, заява № 19957/07; «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine») від 2 березня 2011 року, заява № 30856/03; «Садов'як проти України» («Sadovyak v. Ukraine») від 17 травня 2018 року, заява № 17365/14. Так, враховуючи, що відповідач на даний час є власником квартири [ADDRESS], право власності якої не оспорюється, належних доказів відповідно до вимог ст.81 ЦПК України про виселення позивач суду не надав, у зв'язку з чим вимоги про виселення [PERSON] також не підлягають задоволенню. 6. Судові витрати: Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, а також те, що в задоволені позову було відмовлено, судові витрати не підлягають поверненню позивачу. З огляду на викладене й

Outcome: dismissed