Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

03.03.2021 року представник позивача звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Головного управління\~Держгеокадастру у\~Київській області,\~ [PERSON] ,\~Державного реєстратора\~Петрівської сільської\~ради Григор`євої\~Ганни Леонідівни, [PERSON] \~про визнання\~недійсним і\~скасування наказу,\~скасування рішення\~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень, скасування догорів, рішень та записів про право власності. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач з урахуванням збільшення позовних вимог зазначив, що 04 листопада 2016 року між [PERSON] та Позивачем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку для індивідуального садівництва, площею 0,12 га, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, м.\~Українка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П., зареєстровано в реєстрі за №\~1021. Право власності Позивача на вищевказану земельну ділянку було належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1075760132231, номер запису про право власності 17277459, а також Державному земельному кадастрі. Позивач в середині лютого 2021 року, відкривши Публічну кадастрову карту України не знайшла своєї земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, хоча ще 26.01.2021\~р. ця ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі. При цьому, при намаганні Позивача отримати платний витяг з Державного земельного кадастру на власну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, Позивач отримала відмову у зв`язку з неіснуванням такої земельної ділянки. Більше того, на Публічній кадастровій карті України на тому місці, де ще у січні 2021 року ще була розташована земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, яка належить Позивачу на праві власності, з`явилася інша земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110. Відповідно до структури кадастрового номеру, земельна ділянка Позивача із кадастровим номером 3223151000:06:014:0047 межувала в одному кадастровому кварталі (014) із нині архівною земельною ділянкою із кадастровим номером 3223151000:06:014:0046 (була поділена на земельні ділянки із кадастровими номерами 3223151000:06:014:0097 і 3223151000:06:014:0098) та існуючою земельною ділянкою 3223151000:06:014:0048, всі з яких мали однакову площу (0,12 га), однак, як вбачається із знімків екрану відповідних фрагментів Публічної кадастрової карти України, наразі між земельними ділянками із порядковими номерами 0097 і 0048 замість земельної ділянки Позивача із порядковим номером 0047 перебуває земельна ділянка Відповідача із порядковим номером 0110 площею 0,0545\~га, що є частиною площі земельної ділянки Позивача. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.02.2021\~р. земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110, площею 0,0545 га належить [PERSON] на праві власності на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність №\~10-406/15-21-СГ, виданого 03.02.2021\~р. ГУ Держгеокадастру у Київській області. Вказана земельна ділянка була зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності 11.02.2021\~р. державним реєстратором Петрівської сільської ради Григор`євою Г.Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56653027 від 17.02.2021\~р. 09.03.2021\~р. при здійсненні пошуку за кадастровим номером спірної земельної ділянки 3223151000:06:014:0110 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі було виявлено, що вказана спірна земельна ділянка вибула з власності [PERSON] , а право власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №\~372 від 04.03.2021\~р., відтепер зареєстроване за [PERSON] відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2021\~р., індексний номер 56932715. З вищевикладеного вбачається, що Держгеокадастр без будь-яких правових підстав видалив із Державного земельного кадастру відомості відносно земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га, що належить Позивачу на праві приватної власності, своїм наказом від 03.02.2021\~р. за №\~10-406/15-21-СГ затвердив документацію із землеустрою на земельну ділянку з іншим кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 та площею 0,0545 га, на місці, де знаходиться земельна ділянка Позивача, та передав цю нову земельну ділянку у приватну власність іншій особі. Такий наказ Держгеокадастру є протиправним та таким, що порушує право власності Позивача на належну їй земельну ділянку, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню у судовому порядку на підставі нижчевикладеного. Ухвалою судді від 16.04.2021 року відкрито провадження по справі призначено підготовче судове засідання за загальними правилами провадження. 31 травня ухвалою Обухівського районного суду Київської області прийнято заяву\~про зміну\~предмету позову, змінено процесуальний статус третьої особи [PERSON] на відповідача, залучивши його до участі в праві в якості співвідповідача. Залучено до участі в справі в якості співвідповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віту Володимирівну, 01001, м. Київ вул. Софіївська,10-А. Витребувано в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віти Володимирівни, 01001, м. Київ вул. Софіївська,10-А, належним чином завірену копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.03. 2021 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №372. 15 липня 2021 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області витребувано з Головного управління Держгеокадастру у Київській області, (03115, м. Київ , вул. Серпова,3/14) належним чином завірену копію наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 03.02.2021 року №10-406/15-21-СГ. Ухвалою суду від 21.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з урахування уточнень та з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач Державний реєстратор\~Петрівської сільської\~ради Григор`єва\~Ганна Леонідівна, направила до суду відзив на позовну заяву, крім того просила закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пухальська І.С. в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечила надала до суду відзив, який підтримала в судовому засіданні крім того повідомила, що рішенням суду яке набрало законної сили було вилучено спірну земельну ділянку з кадастрової карти та яка належала позивачу. Позивач не є власником земельної ділянки. Інші особи в судове засідання не з`явились про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання своїх представників не направляли. Заяв, клопотань суду не подавали. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, 04 листопада 2016 року між [PERSON] та Позивачем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку для індивідуального садівництва, площею 0,12 га, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, м.\~Українка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П., зареєстровано в реєстрі за №\~1021. Право власності Позивача на вищевказану земельну ділянку було належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1075760132231, номер запису про право власності 17277459, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26.01.2021\~року. Відповідно до роздруківки з Публічної кадастрової карти України станом на січень 2021 року ще була розташована земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, яка належить Позивачу на праві власності, з`явилася інша земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110. Відповідно до структури кадастрового номеру, земельна ділянка Позивача із кадастровим номером 3223151000:06:014:0047 межувала в одному кадастровому кварталі (014) із нині архівною земельною ділянкою із кадастровим номером 3223151000:06:014:0046 (була поділена на земельні ділянки із кадастровими номерами 3223151000:06:014:0097 і 3223151000:06:014:0098) та існуючою земельною ділянкою 3223151000:06:014:0048, всі з яких мали однакову площу (0,12 га), однак, як вбачається із знімків екрану відповідних фрагментів Публічної кадастрової карти України, наразі між земельними ділянками із порядковими номерами 0097 і 0048 замість земельної ділянки Позивача із порядковим номером 0047 перебуває земельна ділянка Відповідача із порядковим номером 0110 площею 0,0545\~га, що є частиною площі земельної ділянки Позивача. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.02.2021\~р. земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110, площею 0,0545 га належить [PERSON] на праві власності на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність №\~10-406/15-21-СГ, виданого 03.02.2021\~р. ГУ Держгеокадастру у Київській області. Вказана земельна ділянка була зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності 11.02.2021\~р. державним реєстратором Петрівської сільської ради Григор`євою Г.Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56653027 від 17.02.2021\~року, що підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 від 25.02.2021\~року. Окрім того вказана спірна земельна ділянка вибула з власності [PERSON] , а право власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №\~372 від 04.03.2021\~р. зареєстроване за [PERSON] відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2021\~р., індексний номер 56932715. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Підстави припинення права власності (ст. 346 ЦК України) передбачені у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до матеріалів справи відомості відносно земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га, що належить Позивачу на праві приватної власності, Держгеокадастр своїм наказом від 03.02.2021\~р. за №\~10-406/15-21-СГ затвердив документацію із землеустрою на земельну ділянку з іншим кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 та площею 0,0545 га, на місці, де знаходиться земельна ділянка Позивача, та передав цю нову земельну ділянку у приватну власність іншій особі [PERSON] .. Окрім того вказана спірна земельна ділянка вибула з власності [PERSON] , а право власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №\~372 від 04.03.2021\~р. зареєстроване за [PERSON] відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2021\~р., індексний номер 56932715. Відповідно до\~вимог ст.\~202\~ЦК України,\~правочином є\~дія особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Правочини\~можуть бути\~односторонніми та\~дво-\~чи багатосторонніми\~(договори). Одностороннім\~правочином є\~дія однієї\~сторони,\~яка може\~бути представлена\~однією або\~кількома особами. Односторонній\~правочин може\~створювати обов`язки\~лише для\~особи,\~яка його\~вчинила. Односторонній\~правочин може\~створювати обов`язки\~для інших\~осіб лише\~у випадках,\~встановлених законом,\~або за\~домовленістю з\~цими особами. Дво-\~чи багатостороннім\~правочином є\~погоджена дія\~двох або\~більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). У відповідності до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього. Як передбачено вимогами ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України, право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Крім того, на наявність права власності на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом відчуження, укладених іншими особами, оскільки, дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією права власності за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-1цс15. Згідно ст.78 ЗК України встановлено, що право власності на землю-це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них; земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Громадяни України, відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділенні в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, таким чином основним документом, який підтверджується право власності особи на земельну ділянку є відповідний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Крім цього згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону, відповідно до п.п. „а,б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, а згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.2 ст.3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки, усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Враховуючи викладене, суд зобов`язаний прийняти до уваги при вирішенні цього спору положення Конституції України як норми прямої дії, які встановлюють конституційне право громадян отримати та реалізувати своє право власності на землю, отримати ефективний судовий захист від протиправних посягань та порушень такого права. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2,4,7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами, міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. У відповідності до ч.\~1 ст.\~116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно ч.\~5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно ч.\~4 ст.\~122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до п.\~1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015\~р. №\~15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Таким чином, Держгеокадастр, в порушення ч.\~5 ст.\~116 Земельного кодексу України, своїм наказом від 03.02.2021\~р. №\~10-406/15-21-СГ\~передав земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 та площею 0,0545 га у власність [PERSON] , яка фактично є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047 та площею 0,12 га, що належить Позивачу на праві власності, без припинення права власності Позивача в порядку, визначеному законом. У відповідності до ст.\~6 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Адміністратором Державного земельного кадастру є державне підприємство, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Державного земельного кадастру, відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист відомостей, що містяться у Державному земельному кадастрі. Згідно ч.\~2 ст.\~7 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать: ведення та адміністрування Державного земельного кадастру; здійснення підготовки земельно-кадастрової документації; внесення до Державного земельного кадастру та надання відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України, територій Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, районів, сіл, селищ, міст;здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні; організація здійснення на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачені основні принципи Державного земельного кадастру, серед яких є наступні: обов`язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об`єкти; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону. В даному випадку Держгеокадастр, який забезпечує ведення та адміністрування Державного земельного кадастру, всупереч його основним принципам, виключив з Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, що належить Позивачу на праві власності, не зважаючи на те, що таке право не було припинено у порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч.ч.\~2, 8 ст.\~18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Перелік документів, необхідний для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.ч.\~1, 3 ст.\~26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Згідно з ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів у спростування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Згідно зі ст. ст. 76, 89\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Київській області відновити у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.9,10\~ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Враховуючи викладене та

Outcome: partial