Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення збитку спричиненого внаслідок різниці курсу валют на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу в доларах США в гривневому еквіваленті та на момент його фактичного виконання, а також стягнення заборгованості по пені. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 19.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Укргазбанк» (правонаступником якого є позивач) і [PERSON] було укладено кредитний договір №30/03/6, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 57500,00 доларів США на строк з 19.02.2008 року по 16.02.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних у валюті кредиту, а на прострочену заборгованість - 13,5% річних у валюті кредиту. 19.02.2008 року на виконання умов кредитного договору, на поточний рахунок Позичальника [NUMBER] Банком було перераховано 57 500,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки №30/03/6/1п від 19.02.2008 року, відповідно до якого остання взяла на себе зобов'язання перед кредитором солідарно відповідати за зобов'язаннями позичальника, які виникають з умов кредитного договору. У зв»язку з неналежним виконанням відповідачами обов»язків за кредитним договором та договором поруки, рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2010 року був задоволений повністю позов Банку до [PERSON] і [PERSON], але замість заборгованості у доларах США, суд стягнув еквівалент заборгованості у гривні, в перерахунку за офіційним курсом НБУ (800,2400 грн. за 100 доларів США станом на 28.01.2010р.) - 417 017,95 грн. Вказане рішення суду було виконано в повному обсязі. Зарахування коштів на погашення боргу по кредиту у доларах США здійснювалось банком за встановленим НБУ офіційним курсом на день надходження коштів від ДВС. При цьому, курс купівлі на МВРУ і офіційний курсу НБУ в кожному випадку були різними, але в усіх випадках перевищували той, який визначив суд у первинному рішенні про стягнення боргу. В результаті, на погашення боргу по кредиту всього за період з 28.01.2010 року по 25.06.2014 року від органу ДВС надійшло 18 532,19 доларів США, чого не вистачило для повного погашення реальної заборгованості. Залишок непогашеної заборгованості по кредиту склав 9147,97 доларів США. Зазначають, що первинне рішення суду про стягнення боргу в частині перерахування заборгованості в доларах США у гривневий еквівалент не в повній мірі відновило порушене право банку, на захист якого він звертався до суду. З моменту ухвалення первинного рішення суду, кредитний договір продовжував діяти, заборгованість за тілом кредиту була погашена не в повному обсязі та складала 9070,18 доларів США. Проценти за користування кредитом продовжували нараховуватись у зв'язку із чим виникла заборгованість за простроченими відсотками в сумі 4475,94 доларів США, а також пеня в розмірі 34 727,81 грн. Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.07.2015р. по справі №213/3288/14-ц позовні вимоги Банку були задоволені у повному обсязі, стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь АТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитом станом на 26.05.2015р.: 9 070,18 дол. США - заборгованість по тілу кредиту, 80,76 дол. США - заборгованість по поточним процентам, 5 255,59 дол. США -заборгованість по простроченим процентам, 29 073,81 грн. - пеня на кредит, 51819,14 грн. - пеня на відсотки, 22 800,00грн. - штраф. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2016р., яке залишене без змін ухвалою ВССУ від 30.11.2016р року - вказане рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.07.2015р. було скасовано частково, а саме: позивачу було відмовлено у стягненні тіла кредиту в сумі 9 070,18 доларів США. Заборгованість стягнута за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області була погашена відповідачами по справі. Також зазначають, що серед вимог заявлених у другому позові- відсутні вимоги щодо стягнення збитків від курсових коливань. Вважають, що сума кредиту в розмірі 9141,97 доларів США, що залишилась непогашеною після повного виконання первинного рішення про стягнення боргу, є реальним збитком Банку, пов'язаним із різницею валютного курсу на день ухвалення судового рішення, та на момент його фактичною виконання позичальником. Враховуючи, що суму боргу по кредиту відповідач [PERSON] погашав в примусовому порядку частинами, протягом тривалого періоду часу, без врахування строків погашення та у значно меншому розмірі, ніж це передбачено кредитним договором, позивач вважає, що у підсумку повністю кредит так і не погашено - на суми несвоєчасно погашеного кредиту нараховувалась пеня, розмір якої за період з 27.05.2015р. по 22.01.2017р. (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за другим рішення суду) складає 92875,69 грн. Позивач посилаючись на ст.22, 611 ЦК України, просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] збиток в розмірі 9141,97 доларів США, спричинений внаслідок різниці курсу на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу в доларах США, в гривневому еквіваленті та на момент його фактичного виконання; стягнути заборгованість по пені в загальній сумі 92875,69 грн. Також позивач просив стягнути солідарно з відповідачів судовий збір в розмірі 4948,17 грн. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.05.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.83). Ухвалою суду від 17.08.2018 року, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.137). Представник позивача в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином (а.с.190), про причини неявки в судове засідання на 29 березня 2019 року на 12.00 годин не повідомив, клопотань не направив. Згідно заяви представника позивача від 01.06.2018 року, слідує, що позовні вимоги підтримують (а.с.95). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно. Від відповідача [PERSON] і його представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просять врахувати позицію викладену у відзиві. Позовні вимоги не визнають, в задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі. Судом ухвалено про розгляд справи без участі відповідачів та представника відповідача [PERSON] -[PERSON] В обґрунтування відзиву відповідача [PERSON], поданого 26.06.2018 року зазначено, що гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, згідно ч.2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити в грошовому зобов»язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, була визначена сума кредитної заборгованості відповідача та було здійснено стягнення кредитної заборгованості у повному обсязі, в яку ввійшла заборгованість по тілу кредиту, відсотки за користування кредитом, пеня і штрафні санкції. Отже, позивач використав своє право на дострокове стягнення кредитної заборгованості подавши позов до суду, та погодився із сумою визначеною в рішенні Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2010 року, оскільки це рішення в апеляційному порядку оскаржено не було. Позивач вже звертався до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON], який було фактично мотивовано аналогічними підставами та за результатами розгляду вказаного позову (справа 213/3288/14-ц) ВССУ в ухвалі від 30 листопада 2016 р. вказав позивачу на відсутність правових підстав повторного стягнення кредитних коштів. Позовні вимоги щодо стягнення збитків, завданих курсовою різницею, вважають безпідставними, такими, що не грунтуются на нормах закону. Щодо позовних вимог про стягнення нарахованої пені в сумі 92875,69 грн. відповідач [PERSON] у відзиві зазначає, що строк погашення кредиту за кредитним договором №30/03/6 від 19 лютого 2008 р. було встановлено по 16 лютого 2018 р., а погашення заборгованості повинно було проводитись щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з березня 2008 р., в розмірі не менше 1/120 від суми отриманого кредиту, що становить 480 доларів США. Фактично ж заборгованість за даним кредитним договором була стягнута достроково на підставі рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2010 року. Рішення суду виконано повністю 30.05.2014 року шляхом перерахування коштів кредитній установі. Відповідач вважає, що договірні зобов'язання за кредитним договором, у тому числі і в частині нарахування пені у розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов'язання припинено станом на 30.05.2014 року у зв'язку з повним виконанням вищевказаного рішення суду, а тому відсутні правові підстави для стягнення договірної пені в розмірі 0,1 % за період з 27.05.2015 року по 22.01.2017 року. Також відповідач вважає, що позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення неустойки з пропуском строку позовної давності, оскільки грошові кошти в розмірі 5336,35 доларів США було нараховано за період з 29.01.2010 року по 30.05.2014 року. В позові просить відмовити у повному обсязі (а.с.112-114). Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. 19 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», (правонаступником якого є позивач) і [PERSON] був укладений Кредитний договір №30/03/6, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 57500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних у валюті кредиту з кінцевим терміном повернення 16.02.2018 року. Згідно п.3.3.3 укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, сплачувати суму кредиту в розмірі не менше 1/120 від суми отриманого кредиту, що становить 480,00 доларів США (а.с.6-8). Отримання коштів підтверджується заявою на видачу готівки від 19.02.2008 року (а.с.9). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №30/3/06/1п від 19.02.2008 року, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед позивачем солідарно відповідати по зобов'язанням відповідача [PERSON], що виникли з умов кредитного договору №30/03/6 від 19.02.2008 року Поручитель зобов»язалась нести солідарну відповідальність з Позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов»язань по кредитному договору (а.с.10-12). Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» прострочену заборгованість у розмірі 417017 грн. 95 коп., що еквівалентно за офіційним курсом гривні до долара США станом на 28.01.2010 року, встановленим НБУ - 52111,61 доларів США, а також стягнуто пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом в розмірі 9727 грн. 92 коп.. Рішення набрало законної сили 07.05.2010 року (а.с.13-14). Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року задоволено позов ПАТ АБ "Укргазбанк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та пені. Стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №30/03/6 від 19.02.2008 року станом на 26.05.2015 року в сумі 14406,53 доларів США, та 103692,95 грн., в тому числі строкова заборгованість по кредиту- 9070,18 дол. США; поточна заборгованість по процентах- 80,76 дол. США; прострочена заборгованість по процентах- 5255,59 дол. США; пеня на кредит -29073,81грн.; пеня на відсотки 51819,14грн.; штраф згідно п.4.2 Договору іпотеки 22800 грн. (а.с.15-18). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в частині стягнення строкової заборгованості по кредиту у розмірі 9070,18 доларів США -скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В частині стягнення розміру заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2008 року станом на 26 травня 2015 року в сумі 14406,53 доларів США - рішення суду змінено, зменшено цей розмір до 5336,35 доларів США. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.19-21). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року вищевказане рішення суду апеляційної інстанції - залишено без змін та зазначено про обґрунтованість висновку Апеляційного суду про відсутність правових підстав для повторного стягнення з відповідачів строкової заборгованості по кредиту у розмірі 9070,18 доларів США та наявність правових підстав для зменшення розміру заборгованості за кредитним договором станом на 26 травня 2015 року до 5336,35 доларів США (а.с.22-26). 19 січня 2017 року [PERSON] здійснив погашення заборгованості по кредиту згідно рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 28.07.2015 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 року та ухвали ВССУ від 30.11.2016 року, а саме: погашення поточної заборгованості в сумі 80,76 доларів США, погашення простроченої заборгованості в сумі 5255,59 доларів США, погашення пені на кредит в сумі 29073,81 грн., погашення пені на відсотки в сумі 51819,14 грн., сплата штрафу згідно п.4.2 договору іпотеки в сумі 22800 грн., а також сплачено відповідачем на відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 1192,89 грн. та 1192,89 грн (а.с.28-33). Із довідки позивача про надходження платежів слідує, що за період з 30.01.2010 року по 25.06.2014 року на погашення кредитної заборгованості [PERSON] за кредитним договором №30/03/6 від 19.02.2008 року надійшло 40367,03 доларів США та 139704,04 грн. від органу ДВС; сума для зарахування на погашення кредиту згідно курсу - 18532,19 доларів США; сума для зарахування на погашення кредиту згідно курсу по рішенню суду - 27674,16 доларів США. Різниця внаслідок курсових коливань склала 9141,97 доларів США (а.с.43). За період з 27.05.2015 року по 22.01.2017 року позивачем здійснено нарахування пені в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов»язання, за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором №30/03/6 від 19.02.2008 року, в розмірі 92875,69 грн. (а.с.44). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]; відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS], (а.с.72,73,77,77а). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов'язань за кредитним договором, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов»язань. При цьому, судом перевірено строки звернення з позовом до суду, оскільки відповідачем у відзиві заявлено про застосування строку позовної давності. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення містить і ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на садах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти -гривні. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі 750/8676/15-ц вказано, що курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу та застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку. Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі ч.1 статті 22 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Позивачем суду не доведено, що він міг і повинен був отримати доходи визначені в позові в сумі 9141,97 доларів США, і що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16. Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Суд вважає, що підстави для стягнення курсової різниці заборгованості відсутні, оскільки позивачем не надано суду доказів, що збитки по кредитному договору №30/03/6 від 19.02.2008 року на загальну суму 9141,97 доларів США відображені в балансі позивача, а погашення заборгованості відбулося у національній валюті, виходячи з офіційного курсу Національного банку України на момент ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за договором. Крім того, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року у справі №757/37961/15-ц, викладена правова позиція, яку підтримала Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 13.03.2018 року по справі №357/16594/15-ц, відповідно до якої - за невиконання зобов'язання за рішенням суду, яке не виконане боржником, він може нести відповідальність лише на підставі ст.625 ЦК України, а тому з нього не може бути стягнута курсова різниця між присудженою за рішенням суду та виплаченою сумою заборгованості. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення солідарно з відповідачів 9141,97 доларів США в рахунок збитку, спричиненого внаслідок різниці валютного курсу на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу в доларах США в гривневому еквіваленті та на момент його фактичного виконання - задоволенню не підлягає. Стосовно позовної вимоги про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості по пені за кредитним договором за період з 27.05.2015 року по 22.01.2017 року - суд вважає за необхідне зазначити наступне. Рішеннями Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2010 року та від 28 липня 2015 року, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 року було встановлено неналежне виконання позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON], своїх зобов»язань за умовами кредитного договору №30/03/6 від 19.02.2008 року та договору поруки від 19.02.2008 року, а також визначені суми заборгованості, які підлягали стягненню за відповідний період. Рішенням Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року, зміненого рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 року було визначено розмір заборгованості по процентам в розмірі 5336,36 доларів США, а також заборгованість по пені на кредит в розмірі 29073 грн. 81 коп. та пені на відсотки в розмірі 51819 грн. 14 коп., яка виникла станом на 26.05.2015 року. Відповідачем [PERSON] були сплачені вказані суми заборгованості в повному обсязі 19 січня 2017 року (а.с.28-32). Крім того, вказаним рішенням суду встановлено, що заборгованість по тілу кредиту - відсутня, оскільки була стягнута разом з відсотками, пенею за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2010 року, яке не було оскаржено та набрало законної сили. Вказане рішення суду було виконано державною виконавчою службою повністю 30.05.2014 року (а.с.27). Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. Пунктом 5.8 кредитного договору строк позовної давності за цим договором встановлений сторонами в три роки. Оскільки заборгованість за кредитом була погашена відповідачами несвоєчасно, та остаточне її погашення відбулось 22.01.2017 року, позивач здійснював нарахування пені в розмірі 0,1% в період з 27.05.2015 року по 22.01.2017 року на суму 92875,69 грн. (а.с.44). Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо не виконав його у строк встановлений договором. Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 року №564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст.611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Встановлено, що по даній справі, рішеннями Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2010 року та від 28 липня 2015 року, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 року було встановлено неналежне виконання позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON], своїх зобов»язань за умовами кредитного договору №30/03/6 від 19.02.2008 року та договору поруки від 19.02.2008 року, а також достроково стягнута заборгованість за спірним кредитним договором №30/03/6 від 19.02.2008 року та визначено суму заборгованості, яка підлягала стягненню. Відповідачами вказані рішення судів були виконані в повному обсязі. Позивач, звертаючись з вимогами про стягнення пені за період з 27.05.2015 року по 22.01.2017 року, посилається на невиконання відповідачами умов п.5.3 кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В разі порушення боржником цих вимог останній, відповідно до приписів статтей 625, 1048, 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти. Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов»язання, має відшкодувати завдані цим збитки. Однак відповідальність за порушення грошового зобов»язання встановлена статтею 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі несвоєчасного виконання рішення суду допускається можливість застосування виключно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у даній справі позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов»язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв»язку з чим вимоги про стягнення пені за кредитним договором нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору (зміненого позивачем шляхом пред»явленням вимог про дострокове повернення суми кредиту), є необґрунтованими. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи та за заявою сторони у спорі. Відповідачем [PERSON] у відзиві заявлено про застосування строку позовної давності до вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 92857,69 грн. Однак, у з»язку з безпідставністю позовних вимог банку щодо стягнення пені, судом не може бути застосовано позовну давність до вказаних вимог. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскільки у позивача відсутнє право повторно стягувати пеню, нараховану в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення кредиту, а також неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК України банк не заявляв, то у задоволенні позову в частині стягнення пені - слід відмовити за його безпідставністю. Також не підлягає задоволенню позовна вимога про солідарне стягнення з відповідачів збитку, спричиненого внаслідок різниці валютного курсу на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу в доларах США в гривневому еквіваленті та на момент його фактичного виконання, так як позивачем не доведено, що йому завдані реальні збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв»язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі судовий збір не підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: dismissed