Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У первісному позові [PERSON] та її син [PERSON], як квартиронаймачі житлового будинку [ADDRESS] Житомирського району, просять встановити порядок користування цим будинком, виділивши їм та відповідачу по 1 жилий кімнаті кожному, допоміжні приміщення залишити у загальному користуванні та зобов"язати ВЖРЕКП розділити особові рахунки та укласти окремі договори найму. Вимоги, з посиланням на ст.ст.63,104 ЖК України мотивовані тим, що внаслідок погіршення стосунків, несплати відповідачем комунальних послуг, тощо, сторони не можуть дійти згоди щодо спільного користування та приватизації спірного жилого приміщення, позивачі вимушені у судовому порядку захищати своє право на житло та укладання окремого договору найму. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом, у якому,на підставі ч.2 ст. 107 ЖК України, просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням внаслідок їх від'їзду за кордон та набуття громадянства іноземної держави. Кожна зі сторін підтримала свої вимоги та заперечувала проти задоволення зустрічних. Представник ВЖРЕКП звернувся з клопотанням про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Дослідженим матеріалам справи відповідають житлові правовідносини. Суд розглядає справу у межах заявлених вимог, на підставі змагальності та диспозитивності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з довідкою №551 від 17.06.2014 квартиронаймачем житлового будинку [ADDRESS] Житомирського району є [PERSON] Окрім неї в будинку зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). За технічною характеристикою спірне жиле приміщення складається з 3-х ізольованих жилих кімнат відповідно: 15,0 кв.м., 14,9 кв.м.5,5 кв.м. та підсобних приміщень загальною площею 35,6 кв.м., що розміщені на 1 поверсі 1 поверхового будинку(а.с.8-9). Ці обставини сторони не заперечували. У ст. 104 ЖК України передбачено, що член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членівсім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Первісні позивачі та її представник не надали доказів про їх звернення до наймодавця - виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради про укладення окремих договорів найму або відмову останнього. Тобто спір між наймодавцем і членами сім'ї наймача з цього приводу відсутній. Позивач також не залучив до справи виконком та не порушував таке питання перед судом (ст.33 ЦПК) Ст. 63 ЖК України встановлює, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Статтею 48 ЖК України передбачено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі. Крім того, у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року зі змінами роз'яснено, що в силу ст. 104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. Таким чином, при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Норма жилої площі для постановки на облік для отримання житла у Новогуйвинській селищній раді згідно із постановою виконкому Житомирської обласної ради народних депутатів та облпрофспілки від 07.01.1985 року (чинною на даний час) становить 6 кв.м. Таким чином на позивача [PERSON] при розподілі припадає 5,5 кв.м. жилої площі, що є меншою за встановлену законодавством норму на одну особу, та призведе до погіршення його житлових умов. Окрім цього для визначення можливості розподілу спірного жилого будинку між сторонами необхідні спеціальні знання, однак сторони з клопотанням про призначення експертизи не зверталися. А суд за власною ініціативою не може призначати експертизу. Також, відповідно до ст. 152 ЖК України, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він провадиться за наявності дозволу на це виконавчого комітету місцевої ради. Відповідно до ч.2 ст. 107 ЖК України, в разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму житлового приміщення важається розірваним з дня вибуття. [PERSON] у зустрічному позові обґрунтовує вибуття [PERSON] та [PERSON] тим, що останні набули громадянство Ізраїлю та переїхали туди на постійне проживання. Проте допитана в суді як свідок [PERSON] вказувала, що вона вимушена виїхати до іншої держави лише на заробітки та надала докази з цього приводу(а.с.51-59) В Ізраїлю ані вона ані [PERSON] житла не мають і мріють повернутися та проживати лише в Україні. Суд вважає ґрунтовними заперечення представника позивачів з цього приводу. Так, в контексті ст. 2 ЗУ «Про громадянство України» передбачено, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Суд вважає поважними причини, з яких позивачі не проживають у спірному житлі. Зустрічний позивач не обґрунтував жодними належними та допустимими доказами наявність у [PERSON] іншого житла в Ізраїню та іх вибуття на постійне проживання, а не на заробітки. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Ураховуючи усі обставини справи і їх сукупності та взаємозв"язку суд не знайшов підстав для задоволення обох позовів.

Outcome: dismissed