Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

в позові вказано, що позивач є власником 65/100 частин, що складає квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.12.2005 року виданого виконкомом Івано-Франківської міської ради; витягу № 9472166 від 29.12.2005 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Івано-Франківським ОБТІ; витягу із додатку 2 до рішення Івано-Франківського виконкому від 25.10.2005р. № 362; розрахунку від 31.08.2005 ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння виданого Івано-Франківським ОБТІ 35/100 частки (квартира [ADDRESS] ) будинковолодіння знаходиться у користуванні відповідачів, які на момент смерті [PERSON] були прописані і проживали разом з померлим за адресою: [ADDRESS] і фактично прийняли спадщину, але її на даний момент не оформили, що підтверджується розрахунком від 31.08.2005 року ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння виданого Івано-Франківським ОБТІ. Тобто, житловий будинок по [ADDRESS] розділено на дві квартири з окремими входами, окремими системами життєзабезпечення, які складають окремі об`єкти нерухомого майна в розумінні статті 181 Цивільного кодексу України, а також господарські споруди. Будинковолодіння по [ADDRESS] складається з наступних об`єктів: житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 158,4 кв.м, житловою площею 77,1 кв.м., допоміжною площею 81,3 кв.м. зазначений в плані літерою «А», в тому числі квартири [ADDRESS] - загальною площею 113,9 кв.м., житловою площею 58,3 кв.м., допоміжною площею 35.6 кв.м. підвал - 20 кв.м.; квартири [ADDRESS] - загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м допоміжною площею 15,7 кв.м., сараю, зазначеного в плані літерою «Б»; вбиральні, що зазначена в плані літерою «В»; гаражу-сараю, зазначеного в плані літерою «Г». Позивачем зазначено, що на момент подання позову будинковолодіння вже було розділено відповідно до ідеальних часток на відокремлені частини з самостійними входами (квартири), які були переобладнані в ізольовані приміщення, що підтверджується технічним паспортом від 20/12/2004 виданим Івано-Франківським ОБТІ, розрахунком від 31/08/2005 ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння виданим Івано-Франківським ОБТІ, витягом із додатку 2 до рішення Івано-Франківського виконкому від 25/10/2005 № 362, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26/12/2005 виданим виконкомом Івано-Франківської міської ради, витягом № 9472166 від 29.12.2005р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим Івано-Франківським ОБТІ; рішенням № 627 від 26/10/2010 Івано-Франківської міської ради. У фактичному користуванні [PERSON] знаходиться частина будинку № З загальною площею 113,9 кв.м., житловою площею 58.3 кв.м., допоміжною площею 35,6 кв.м., підвал - 20 кв.м., а також гараж-сарай 32,2 кв.м. Крім того, під дану частину будинку була відведена у власність позивачу земельна ділянка площею 0,0286 га кадастровий номер 2610100000030050036 по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії №036200 від 14/03/2005. У фактичному користуванні відповідачів знаходиться частина будинку [ADDRESS] загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., допоміжною площею 15,7 кв.м., а також сарай І - 5,4 кв.м. та вбиральня. Однак, за наявності однієї адреси та декількох співвласників виникають постійні складнощі в оформленні юридичних документів. Просить постановити рішення яким: припинити право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] ; виділити з спільної часткової власності та визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право приватної власності на будинковолодіння з поштовою адресою: [ADDRESS] , а саме: на житловий будинок літ. А загальною площею 113,9 кв.м., житловою площею 58,3 кв.м., в тому числі: підвал - прим. І (сходову клітку) площею 6,3 кв.м, прим. II (комору) площею 13,7 кв.м.; перший поверх - прим.1-1 (коридор) площею 5,9 кв.м, прим.1-2 (ванну) площею 2, кв.м., прим.1-3 (вбиральню) площею 1,1 кв.м, прим.1-4 (кухню) площею 10,5 кв.м., прим.1- 5 (житлову) площею 14,3 кв.м., прим.1-6 (житлову) площею 25,7 кв.м, прим.1-7 (сходову клітку) площею 6,5 кв.м; другий поверх - прим.1-8 (сходову клітку) площею 6,5 кв. м, прим.1-9 (коридор) площею 2,7 кв.м, прим.1-10 (житлову) площею 7,8 кв.м, прим.1-11 (житлову) площею 10,5 кв.м., а також на гараж-сарай літ. Г площею 32,2 кв.м. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, клопотань щодо реалізації прав суду не подано. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, подали суду заяви, у відповідності до яких позов визнали, справу просили розглядати без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що позивач є власником 65/100 ідеальних часток будинку за адресою: будинок [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 26/12/2005. Згідно витягу №9472166 від 29/12/2005 Івано-Франківським ОБТІ зареєстровано право приватної власності на 65/100 частки домоволодіння будинку [ADDRESS] , номер запису 4592. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 0,0286 га розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Технічного паспорту від 20/12/2004 інвентарний номер №1016, реєстровий номер 4592/58 будинок за адресою: [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. А площею 132,4 кв.м., сарай літ. Б площею 5,4 кв.м., вбиральня літ. В, гараж літ. Г 24,0 кв.м., сарай літ. Г 8,2 кв.м. В користуванні позивача відповідно до технічного паспорту від 04/01/2019 знаходиться: житловий будинок літ. А загальною площею 113,9 кв.м., житловою площею 58,3 кв.м., що складається з наступних приміщень: на поверсі підвал - прим. І (сходова клітка) площею 6,3 кв.м., прим. II (комора) площею 13,7 кв.м.; перший поверх - прим.1-1 (коридор) площею 5,9 кв.м., прим.1-2 (ванна) площею 2, кв.м., прим.1-3 (вбиральня) площею 1,1 кв.м, прим.1-4 (кухня) площею 10,5 кв.м., прим.1- 5 (житлове) площею 14,3 кв.м., прим.1-6 (житлове) площею 25,7 кв.м., прим.1-7 (сходову клітку) площею 6,5 кв.м.; другий поверх - прим.1-8 (сходова клітка) площею 6,5 кв.м., прим.1-9 (коридор) площею 2,7 кв.м., прим.1-10 (житлову) площею 7,8 кв.м., прим.1-11 (житлову) площею 10,5 кв.м., а також на гараж-сарай літ. Г площею 32,2 кв.м. Згідно висновку щодо технічної можливості поділу в натурі об`єкта нерухомого майна складеного Інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] поділ будинковолодіння є технічно можливим. Позивачем зазначено, що кожна частина належить власникові на праві приватної власності, даний будинок фактично розділений між співвласниками на два окремих будинки з окремими входами та підведеними до кожного з них окремо комунікаціями, частині будинку. Відповідачами в заявах по суті справи зазначено, що у їх власності знаходиться 35/100 частини будинку за адресою: будинок [ADDRESS] . В користуванні відповідачів знаходиться: житловий будинок загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., допоміжною площею 15,7 кв. м., а також сарай І - 5,4 кв.м. та вбиральня, будинок фактично розділено на 2 квартири з окремими входами, окремими системами життєзабезпечення. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії № [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , про що 19/12/2017 складено відповідний актовий запис №2064. Відповідачем [PERSON] зазначено, що на момент смерті її чоловіка [PERSON] вона була зареєстрована та спільно проживала з ним за адресою: [ADDRESS] і фактично прийняла спадщину, але на даний момент її не оформила, аналогічне зазначення міститься в заяві відповідача [PERSON] . Однак доказу одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна суду не надано. В матеріалах справи наявні адресні довідки з ВОМІРМП УДМС в Івано-Франківській області, від 03/01/2020 згідно з якими [PERSON] та [PERSON] зареєстрованими/знятими з реєстрації не значаться. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч.2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідачами не надано належного та допустимого доказу в підтвердження факту проживання з спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , судом встановлено, що відповідачі не зареєстровані за вказаною адресою. Отже відсутні правові підстави, що підтверджують факт прийняття відповідачами спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст.88 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Таким чином за змістом матеріальним законом встановлено, що нерухоме майно нерозривно пов`язано з земельною ділянкою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 183 цього Кодексу співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями, виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007р. № 55 поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за N 774/14041 пункт 2.6 якої передбачає яка передбачає, що висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1), який містить такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються). Оскільки після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, який здійснює виділ, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 N 1117 "Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них". Відповідно до пунктів 6,7 постанови Пленуму №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змістуст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином допустимим доказом щодо технічної можливості здійснення поділу майна в натурі та виділ часток з спільної часткової власності в окремі об`єкти нерухомого майна є відповідний експертний висновок про технічну можливість поділу. Відповідно до ч.1,2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Згідно ч. 6,7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Висновок щодо технічної можливості поділу в натурі об`єкта нерухомого майна складений Інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] не є належним та допустимим засобом доказування в розумінні цивільно-процесуального закону, оскільки не містить переліку питань поставлених на вирішення експерта, методів та засобів дослідження дослідження, матеріалів на підставі яких здійснено експертизу та зроблено висновок про технічну можливість поділу. Також висновок не містить зазначення, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо не правдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Вказане в свою чергу є самостійною правовою підставою для визнання вказаного документу неналежним засобом доказування, згідно правової позиції викладеної в Постанові ВП ВС від 18/12/2019 у справі №522/1029/18. Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними. Згідно ч.3 ст. 367 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до пп. 6.6, 6.8.,6.9, 6.11 пункту 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5; учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право. Одночасно з посвідченням договору про виділ частки в натурі (поділ) житлового будинку, будівлі або споруди нотаріусом посвідчується договір про виділ частки в натурі на місцевості земельної ділянки. Для посвідчення останнього разом з іншими документами нотаріусу подається нотаріально посвідчений договір про спільну часткову власність на земельну ділянку. Укладення договору про виділ частки в натурі припиняє спільну часткову власність для особи (осіб), частка якої виділяється за цим договором. Укладення договору про поділ спільного майна припиняє спільну власність для усіх співвласників. Якщо між учасниками спільної часткової власності виникають спори щодо визначення, зміни розміру часток, а також виділу частки спільного майна в натурі (поділу), нотаріус відмовляє у вчиненні такої нотаріальної дії і роз`яснює заінтересованим особам їх право звернутися до суду для вирішення цих спорів. Доказів звернення до нотаріуса і відмови відповідачів у вчиненні правочину позивачами не подано. Враховуючи, що вказані позивачем відповідачі зазначили, що не заперечують щодо припинення права спільної часткової власності між сторонами відсутній спір про право. Так позивачем до суду не надано доказів того, що сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За умовами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з постановою №14 Пленуму Верховного Суду України від 18/12/2009 «Про судове рішення в цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд в мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Отже, виключно належний відповідач може визнати позов, в свою чергу сторонами не надано належного та допустимого доказу в підтвердження, що саме вказані відповідачі є правонаступниками померлого, якому належала частка в будинку. Відповідачами не надано правовстановлюючих документів на частку в майні, що є спільною частковою власністю та на земельну ділянку. Таким чином відповідачами не доведено набуття ними прав на частку спадкового майна. Сторони спору не повідомили суд про відсутність третіх заінтересованих осіб (інших спадкоємців померлого), не надали суду доказів, в підтвердження того, що саме відповідачі є правонаступниками померлого та власниками частини будинковолодіння по [ADDRESS] , таким чином визнання позову суперечить вимогам процесуального закону. Також позивач просив визнати за ним право приватної власності на будинковолодіння з поштовою адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином законом встановлено виключні правові підстави для звернення власника майна до суду із позовом про визнання права власності. Виділення частки із спільної часткової власності є самостійним способом захисту порушеного або оспорюваного права, відмінним від визнання права власності на майно. Виділення частки із спільної часткової власності не здійснюється після припинення права власності, як самостійного способу захисту цивільного права. Визнання права власності не доведено позивачем у формі субсидіарного способу захисту цивільного права. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Враховуючи зазначені норми матеріального права не може бути здійснено виділ частки позивача, без здійснення поділу майна, оскільки виділ та поділ часток припиняють спільну власність осіб на відповідний об`єкт цивільних прав. Отже позивачем не доведено будь-які правові підстави для припинення права спільної часткової власності і визнання права власності за його позовом. Спосіб захисту права, який обрано позивачем є таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Також, щодо вимоги про встановлення поштових адрес об`єктам нерухомого майна, слід зазначити, що вказане є дискреційним повноваженням органу місцевого самоврядування та не належить до компетенції суду. Таким чином позивачем не доведено правових підстав позову в частині визначення та встановлення поштових адрес за об`єктами нерухомого майна. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Права співвласників спірного будинку на частку в розмірі 35/100 та на земельну ділянку жодним чином не оформлені, сторонами не подано суду рішення уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в користування чи на іншому праві відповідачам. Окрім того, комунікації між сторонами не поділені, до матеріалів справи не долучено належного та допустимого доказу технічної можливості поділу в натурі об`єкта нерухомого майна, в позові не запропоновано варіантів розподілу комунікаційних мереж, також відсутній варіант поділу земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене позов не обгрунтовано належними правовими підставами, тому він не підлягає задоволенню. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: dismissed