Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення з [PERSON] на користь позивача на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позивачем позовної заяви і до закінчення навчання в Національному університеті «Києво-Могилянська академія», а саме до 01.07.2022 року. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.01.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON] , [INFO] . Донька навчається у національному університеті «Києво-Могилянської академії». Відповідач працює у ТОВ «Будсервіскомплект», та має стабільний заробіток, проте матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки у зв`язку з її навчанням не надає. Позивач зауважує, що в добровільному порядку узгодити це питання з відповідачем не є можливим. Враховуючи наведене, позивач звернулась з даним позовом до суду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.07.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї та звернувся з клопотаннями про витребування доказів до суду. Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України, визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.01.2015 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити. Вирішено шлюб, зареєстрований 25.09.1999 Олексіївською сільською радою Бершадського району Вінницької області (актовий запис № 14) між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст. 51 Конституцією України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що у сторін [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 24.03.2006. Окрім того, на підтвердження також надано копію паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, [NUMBER] , орган видачі - 8031, дата оформлення 19.08.2017 [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки № 249 від 11.12.2019 виданої Національним університетом «Києво-Могилянська академія», [PERSON] дійсно є студенткою 2 року навчання Національного університету «Києво-Могилянська академія». Денна форма навчання, 4 рівень акредитації, державне замовлення. Факультет соціальних наук і соціальних технологій, освітній рівень: бакалавр. Спеціальність - політологія. Також, у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наступним. Як вбачається з матеріалів справи позивач зазначає, що проживає з повнолітньою донькою за адресою: [ADDRESS] . В той же час відповідач надав розпорядження № 112 «Про затвердження висновку служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання малолітнього [PERSON] , 2007 року народження для його тимчасового виїзду за межі проживання», з якого вбачається, що проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до судового наказу виданого Подільським районним судом м. Києва від 13.12.2017 стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з 12.12.2017 і до досягнення кожної дитини повноліття. Суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки навчання на бюджеті передбачає собою отримання стипендії, про що позивач не зазначила та не надала відповідних доказів. Також, як зазначає відповідач між сторонами по справі було укладено договір страхування життя дітей в ПрАТ «Граве Україна Страхування життя», проте позивачем було подано заяву до страхової компанії з підробленими підписами позивача. На підтвердження зазначених фактів, відповідач надає заяви про зміну страхувальника, заяву [PERSON] на розірвання договору від 30.04.2014. Відповідач звернувся до ПрАТ «Граве Україна Страхування життя» з заявою-запитом від 07.09.2020 щодо надання відомостей щодо виплат/зміни/розірвання договорів страхування життя за полісом № 10025074. Відповідач має двох непрацездатних батьків, що підтверджується пенсійними посвідченнями. Так, мати відповідача, [PERSON] згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] отримує пенсію за інвалідністю (третя група). Батько відповіача, [PERSON] згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] отримує пенсію за віком. Також згідно довідки Пенсійного фонду України від 06.09.2020 [PERSON] за 7 місяців 2020 року отримав 33950,00 грн, що в місяць становить 4850,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Судом встановлено, що позивач навчається на денній формі навчання за державним замовленням, потребує матеріальної допомоги. Разом із тим, встановлено, що відповідач не в змозі надавати передбачену статтею 199 СК України матеріальну допомогу, оскільки має дохід 4850,00 грн в місяць, сплачує аліменти на малолітнього сина, має на утриманні непрацездатних батьків. Зазначене кореспондується з висновками Верховного Суду викладених у постанові від 27.05.2020 року по справі № 712/4702/19 провадження № 61-929св20. Оскільки позивачем не доведена можливість надання відповідачем матеріальної допомоги, не надано довідки про доходи доньки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Окрім того, позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами те, що Відповідач має інше джерело доходу, що надавало б їй можливість сплачувати такі аліменти. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, в задоволенні якої судом відмовлено, а відповідач звільнений від сплати судового збору так як є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed