Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Науково-дослідний інститут «Квант», просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дня звільнення у розмірі 90 240,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з 20.03.2012 по 29.09.2020 знаходився у трудових відносинах з відповідачем. 30.09.2020 був звільнений з роботи згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом від 29.09.2020 №288-к/тр. На момент звільнення позивача йому було нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 336 629,27 грн, що підтверджується довідкою, виданою відповідачем 30.09.2020. На підставі судового наказу, виданого 11.01.2021 у справі №756/24/21 та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 30.03.2021 ВП №64982789 позивач 02.04.2021 отримав розрахунок у повному обсязі. За таких обставин, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - 705,00 грн. Враховуючи те, що з 30.09.2020 по 02.04.2021 кількість робочих днів складає - 128, то середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку становить 90 240,00 грн. Ухвалою суду від 16.06.2021 за вказаним позовом відкрито провадження, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надав. Разом з тим, відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] перебував з відповідачем ДП «НДІ «Квант» в трудових відносинах з 20.03.2012 по 29.09.2020, що підтверджується копією трудової книжки та наказом №288-к/тр від 29.09.2020 (а.с. 4-6). Відповідно до довідки №136 від 30.09.2020, виданої ДП «НДІ «Квант», станом на 30.09.2020 заборгованість із виплати заробітної плати [PERSON] складає 336 629,27 грн (а.с. 7). Судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 11.01.2021 у справі №756/24/21 вирішено стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 336 629,27 грн (а.с. 8). Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки №139 від 30.09.2020, виданої ДП «НДІ «Квант», [PERSON] працював на посаді начальника загону в ДП «НДІ «Квант» з 20.03.2012 по 29.09.2020. Середня заробітна плата станом на дату звільнення складає 705,00 грн (а.с. 11). Як стверджував позивач та підтверджується випискою по картковому рахунку АТ «ПриватБанк» (а.с. 10) відповідачем було сплачено на користь позивача суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі 02.04.2021 у повному обсязі. Судом встановлено, що за період з 30.09.2020 по 02.04.2021 число робочих днів складає 128. З урахуванням визначеного розміру середньоденної заробітної плати (705,00 грн) та кількістю прострочених днів виплати заробітної плати - 128 днів, розмір компенсації за час затримку розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку за період з 30.09.2020 по 02.04.2021 становить 90 240,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, учасниками надано не було. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved