Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду 18.08.2017 року з вищезгаданим позовом, в якому просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю шляхом позбавлення [PERSON] права користування квартирою, що розташована за адресою: м.Кривий Ріг, вул..ХХІІ Партзїзду ( назва після перейменування [PERSON])[ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири 19, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. В. Матусевича, будинок 8. У зазначеній квартирі зареєстрована та проживає відповідач [PERSON], яка є колишнім членом сімї її сина. За домовленістю з сином, вона, позивач надала йому та його сімї у тимчасове користування спірну квартиру, на час, коли квартира їй не потрібна для власного користування. У теперішній час у неї є нагальна потреба в користуванні квартирою. Оскільки відповідач чужа для неї людина, спільне проживання в квартирі з нею неможливо, її прохання щодо звільнення приміщення, відповідачем проігноровані, тому звернулася до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] (довіреність від 28.08.2018 року, видана на підставі наказу Першого криворізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 23.08.2018 року №605, дійсна до 28.08.2019 року) підтримала позов, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не була присутньою , про час та місце розгляду справи повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. Відповідачем подано заперечення на позов, в яких зазначено, що домовленість щодо тимчасового проживання в спірній квартирі відсутня, раніше позивач стверджувала, що нібито між нею та сином укладався договір найму житлового приміщення. З 2011 року позивач звертається до суду з позовами щодо виселення її з квартири, в якій вона мешкає 19 років, сплачує житлово-комунальні послуги, просила у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ\~внесено зміни до\~ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.\~ Відповідно до вимог частини 3\~статті 3 ЦПК України\~в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно п. 9 розділу\~ХІІІ\~Перехідних положень ЦПК України\~в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією\~\~Кодексу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON]\~ є власником квартири 19, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. ХХІІ Партзїзду, будинок 8, яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстровано в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації 24.03.1998 року №120П (а.с.5). Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вул. ХХІІ Партзїзду в м.Кривому Розі перейменовано на вул. Віталія Матусевича, Дзержинський район - на Металургійний. У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою , виданою Відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради №3466 від 10.08.2017 року (а.с. 6), відомостями адресно-довідкового сектору ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 30.08.2017 року (а.с. 11), з яких вбачається, що [PERSON] зареєстрована за вищеназваною адресою з 10.07.2014 року. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). З судових рішень першої та апеляційної інстанцій вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який припинено у 2010 році /а.с.24/. Позивач [PERSON]\~звернулася до\~суду в\~квітні 2011\~року з\~позовом до\~[PERSON],\~третя особа:\~Криворізьке міське\~управління УМВС\~України в\~Дніпропетровській області\~про усунення\~перешкод у\~здійсненні права\~користування та\~розпорядження власністю,\~який задоволено\~ \~рішенням Дзержинського\~районного суду\~м.Кривого\~Рогу від\~14.12.2011\~року -\~усунути перешкоди\~[PERSON]\~у користуванні\~та розпорядженні\~власністю - житловою квартирою № 19 будинку № 8 по вул. ХХІІ Партзїзду у м. Кривому Розі, яка належить [PERSON] на праві приватної власності,\~шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] за вказаною адресою та її виселення; зобов'язано сектор ГІРФО Дзержинського РВ КМУ УМВС України у Дніпропетровській області зняти відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] /а.с.23/. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.03.2012 року зазначене вище рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено /а.с.23,24/. У квітні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розірвання договору найму житлового приміщення та виселення, який задоволено рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 03.07.2012 року розірвано договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , укладений 21.05.1998 року між [PERSON] та [PERSON]; виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення /а.с.25/. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.01.2013 року зазначене вище рішення скасовано в частині задоволення позовних вимог про виселення [PERSON] та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін /а.с.25,26/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.03.2013 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.01.2013 року залишено без змін /а.с.21,22/. Позов [PERSON], який є предметом розгляду суду, вмотивовано тим, що право користування чужим майном (сервітут) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Такою обставиною є те, що вона надавала у користування квартиру на той час, коли не мала в ній потреби. У теперішній час квартира необхідна їй для власного користування. Крім того, відповідач має інше житлове приміщення, яке належить їй на праві приватної власності. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна [PERSON] на праві приватної власності належить квартира 12 в будинку 66 на м-ні 5-й [PERSON] в м.Кривому Розі на підставі договору дарування /а.с.7/. Однак, суд вважає, що наявність квартири, що належить відповідачу на праві приватної власності не є підставою для позбавлення її права користування спірною квартирою. Так, відповідач [PERSON] вселилася та зареєстрована в спірній квартирі, як члени сімї власника, тобто набула права користування квартирою в установленому законом порядку. Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.39 постанови Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07 лютого 2014 року №5, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,\~частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідач [PERSON] з 1998 року мешкає у квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності, що не заперечується позивачем, та зареєстрована за зазначеною адресою з 10.07.2014 року . Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.\~379,\~382 ЦК України). Відповідно до ст. 395 Цивільного Кодексу України до видів речових прав на чуже майно належить право користування (сервітут). Згідно з ст.ст. 401, 402. 404 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Особисті сервітути - це обмежені речові права, які уповноважують конкретну особу на безпосереднє користування чужим майном і в такий спосіб задовольняють певні її потреби. Згідно з ЦК України, вони встановлюються в тому разі, коли потреби цієї особи "не можуть бути задоволені іншим способом" (п.1 ст.401 ЦК України). Згідно ч.1\~ст.\~405\~ЦК України , члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Позивач вселилася та зареєстрована у спірній квартирі з дозволу позивача, власника квартири, як член сімї, тому має право користуватися цим житлом відповідно до закону. Особа, яка вселилася в будинок(квартиру) як член сімї власника цього будинку(квартири) не може бути позбавлена права користування цим житлом після припинення сімейних відносин із власником на підставі правових норм, які регулюють право власності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підстави для позбавлення відповідача права користування спірним житловим приміщенням, з урахуванням положень глави 32 ЦК України, відсутні, оскільки відповідач набула права користування житловим приміщенням в установленому законом порядку, мешкає в спірній квартирі більше 19 років, тому суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed