Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про зобовязання відповідача вчинити дії по приватизації житла кімнати в гуртожитку, в якому проживає з 1999 року. Позовні вимоги, підтримані позивачем в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем вимог ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» всупереч вимогам якої відповідач відмовляє йому в приватизації житла. Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні на позов (а.с. 30). Рішення про відмову в приватизації житла вважає обґрунтованим через ненадання позивачем даних з попередніх місць проживання щодо невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Визначаючи юрисдикційність згаданого спору, суд наголошує про наступне: У відповідності до розяснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму ВССУ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень. Отже, вирішуючи цивільний спір по суті заявлених позивачем вимог, заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені у справі письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів: Судом встановлено, що позивач значиться зареєстрованим та постійно проживає в гуртожитку по вул. Портовій, 1 в кім. № 839 з 04 червня 1999 року (а.с. 5). Розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради № 7-в від 27 січня 2015 року в проханні [PERSON] щодо приватизації житлового приміщення в гуртожитку, яке він займає, було відмовлено в звязку з відсутністю документа, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації житлового фонду (а.с. 8). Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається саме на безпідставність прийнятого органом приватизації рішення про відмову, оскільки представлені ним довідки, зокрема довідка КЖРЕП №1 (а.с. 13), в якій директор підприємства посвідчує ту обставину, що починаючи з 01 листопада 1995 року і до 04 червня 1999 року місце проживання [PERSON] було зареєстроване за адресою: [INFO], куди він прибув з гуртожитку по вул. Молодіжній буд.23/11, та довідкою АТ «Державний [PERSON] України», згідно з якою в списках на приватизацію станом на 01.01.1992 року він значиться за адресою: м. Комсомольськ, вул. Молодіжної буд.23/11, житловий чек не використав (а.с. 21). Натомість, порядок приватизації квартир визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затв. Наказом Міністерства ЖКХ України № 396 від 16.12.09 року. Згідно із п.п. 17,18 Положення, які визначають перелік документів, що мають бути обовязково подані громадянами до органу приватизації, одним з таких документів, є документ, що підтверджує невикористання особою житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Відповідно до п.20 Положення, документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду Вирішуючи справу відповідно до спрямованості завдання цивільного судочинства та специфіки предмету судового розгляду, з огляду на критерії, зазначені в ст.ст.1,2 ЦПК України, суд виходить з наступного: Завдання цивільного судочинства полягає в гарантуванні справедливого вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних, юридичних осіб та інтересів держави. В контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України. Разом з тим, захист порушеного права у спосіб, як його вимагає позивач, суперечить принципу законності здійснення цивільного судочинства, як він передбачений ст. 2 ЦПК України, згідно із якою суд розглядає і вирішує справи відповідно до Конституції та законів України. Враховуючи положення ст. 8 ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду, та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що регулюють організацію проведення приватизації та оформлення права власності, зокрема з визначенням механізму оформлення та складу документів з приватизації житлового фонду громадянами України, які мешкають в багатоквартирних і одноквартирних будинках та гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальних громад, згідно з якими передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону, на підставі документів, що мають бути обовязково подані громадянами до органу приватизації, одним з яких є документ, що підтверджує невикористання особою житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, суд вважає, що вимога позивача про зобовязання Комсомольської міської ради вчинити дії по передачі йому у власність /приватизації/ кімнати в гуртожитку за відсутності відповідної довідки з попередніх місць проживання (зокрема за адресою м. Комсомольськ, вул. Молодіжної буд.23/11 ) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, обовязковість якої передбачена Положенням, не може бути задоволена судом в такій редакції через очевидність порушення /за умови задоволення вимог/ регламентованої Законом процедури прийняття рішень про передачу житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed