Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

01 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні зі сплатою грошової компенсації вартості цієї частки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після укладення договору обміну квартир, вона, її матір [PERSON] та батько [PERSON] набули у власність квартиру за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON] і вона, будучи спадкоємцем першої черги, отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 1/3 частини вищевказаної квартири, тому їй стало належати 2/3 частини квартири, в той час як матері 1/3 частина вищевказаного нерухомого майна. Зазначає, що відповідач проживає в вищевказаній квартирі і чинить їй перешкоди в користуванні належній їй частині майна. Доступу до квартири вона не має, оскільки відповідач змінила замки у вхідних дверях і надати ключа відмовляється. Ухвалою Нововолинського міського суду від 21 листопада 2014 року між нею та матір'ю укладено мирову угоду за якою відповідач зобов'язувалась усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом передачі ключа за першою її вимогою. Однак цього так і не сталося, при зверненні до [PERSON] вона відмовила їй. Крім того, 22 грудня 2011 року уклавши договір дарування, вона відчужила відповідачу квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], де значилася зареєстрованою, а тому повернувшись з Республіки Італія, змушена проживати у своєї бабусі, що являється матір'ю відповідача. Також зазначила, що [PERSON] не погоджується на жодні запропоновані нею варіанти поділу та не реагує на її звернення. Оскільки спільне володіння і користування нерухомим майном є неможливим і припинення права власності відповідача на належну їй частину квартири не завдасть істотної шкоди її інтересам, тому є всі підстави для припинення права власності [PERSON] у спільному майні - 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] із сплатою їй грошової компенсації вартості її частки, визнавши за [PERSON] право власності на цю частку спірної квартири. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у ньому. Вказав на те, що позивач неодноразово пропонувала відповідачу врегулювати спір добровільно, однак [PERSON] не погоджувалася продавати їй свою частину майна. Вказав, що остання здійснює перешкоди у користуванні спільним майном, змінила замки та не впускає співвласника в квартиру. Позивач з 20 січня 2015 року не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], зверталася до суду з заявою про усунення їй перешкод у користуванні майном і між ними була укладена мирова угода, умов якої [PERSON] не дотримується. Більше того, відповідач відмовляється надавати документи на квартиру, а тому позивач не може зареєструвати в спірній квартирі своє постійне місце проживання. На даний час [PERSON] тимчасово перебуває на заробітках в Республіці Італія, однак проїздивши додому хоче повертатися у власне житло без жодних перешкод. З цих підстав, просить позов задоволити в повному обсязі та стягнути з відповідача в користь позивача понесені нею судові витрати. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, суду пояснили, що у 2004 році позивач сама забрала власні речі з спірної квартири і стала проживати в матері відповідача. З того часу речей [PERSON] в квартирі немає. Ключі від квартири знаходяться в неї, однак вона не перешкоджає позивачу користуватися належним їй майном. З 2010 року [PERSON] проживає в Республіці Італія, а з 2011 року не спілкується з нею і до цього часу вони знаходяться в неприязних стосунках. Зазначила, що вона є єдиним власником квартири, що по [ADDRESS] і згідно рішення суду за її позовом з вищевказаного житла виписала свою дочку. Дану квартиру раніше придбала позивачу [PERSON], однак та не мала бажання в ній проживати, тому між ними було укладено договір дарування, яким право власності на вищевказане житло перейшло до неї. На даний час в суді на розгляді знаходиться її позов про усунення перешкод у користуванні спірним житлом. Підтвердила, що на даний час проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], а позивач має у власності квартиру, що була відчужена її матір'ю в користь позивача. З 2003 року вона (відповідач) фактично знаходиться на заробітках в Республіці Італія, часто приїздить в Україну. Здивована та ображена на позивача, оскільки та почала ремонт в спірній квартирі, а їй не повідомила, тому всі належні їй речі втратили товарний вигляд. Наголосила на тому, що належна їй квартира у м. Луцьку та будинок у с. Вербичне Турійського району Волинської області, що теж належить їй на праві приватної власності для проживання не придатні. Зазначила, що згідна з вартістю квартири, зазначеною у висновку судово-будівельної експертизи, яка була проведена за її клопотанням. Аналогічні доводи викладені і у поданому відповідачем до суду письмовому запереченні (а.с.28-35). Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення у зв'язку з наступним. У судовому засіданні встановлено. Згідно копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 29 травня 2007 року спірне житло, на підставі договору обміну квартир (а.с.8-9) перебувало в спільній сумісній власності позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та [PERSON] Прийнявши спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] позивач отримала у власність належну йому 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 травня 2014 року двокімнатна квартира загальною площею 45,6 кв.м і 27,6 кв.м. житловою площею за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної частковій власності [PERSON] та [PERSON], а саме позивачу [PERSON] належить 2/3 частини нерухомого майна, а відповідачу [PERSON] 1/3 частини вищевказаного спірного нерухомого майна (а.с.12). Копією будинкової книги (а.с.59-63) підтверджується, що у спірному житлі зареєстрована одна особа - відповідач [PERSON] Крім вищевказаної квартири, позивачу та відповідачу на праві приватної власності належить інше нерухоме майно. Зокрема, відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.13,69), та будинку з надвірними будівлями та спорудами у с. Вербечне Турійського району Волинської області, що було підтверджено останньою у судовому засіданні. Позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.70,78-79). Про те, що спільне володіння і користування спільним спірним майном неможливе підтверджується копією висновку ЄО №1978 (а.с.14), копією повідомлення начальника Нововолинського МВ УМВСУ (а.с.15) та поясненнями сторін у судовому засіданні Висновком судової будівельно-технічної експертизи №12 від 06 квітня 2015 року визначено вартість квартири за адресою: [ADDRESS] в розмірі 448468 грн. (а.с.94-104). У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до відповідача щодо мирного врегулювання питання володіння та розпорядження спільним майном, однак не врегулювавши спір добровільно звернулася до суду з відповідним позовом. Ухвалою Нововолинського міського суду від 21 листопада 2014 року (а.с.7) було визнано мирову угоду між позивачем та відповідачем щодо усунення перешкод у користуванні належною позивачу частиною майна. Укладених між сторонами домовленостей [PERSON] не виконувала, що підтверджується повідомленням Нововолинського МВ УМВС України у Волинській області (а.с.15) висновком за матеріалами ЄО №1978 від 28 травня 2014 року (а.с.14), тобто у судовому засіданні встановлено, що позивач була позбавлена можливості реально користуватися належною їй частиною майна. Сторони погодилися в судовому засіданні з тим, що спірна двохкімнатна квартира поділу в натурі не підлягає, спільне проживання у даній квартирі неможливе через неприязні стосунки позивача та відповідача. Відповідно до ст.365 ЦК України, яка регулює можливість припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З правової конструкції вказаної статті вбачається, що для припинення права особи на частку в спільному майні достатньо однієї із зазначених підстав, наявності всіх підстав в сукупності законом не вимагається. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Незважаючи на ці вимоги ЦПК України відповідачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів про те, що інше житло, яке належить відповідачу на праві приватної власності не придатне для проживання. Задоволюючи позов, суд бере до уваги те, що спірна квартира є неподільною, спільне володіння і користування вищевказаним майном між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] є неможливим, а також те, що таке припинення частки відповідача у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона має у приватній власності інші придатні для проживання житлові приміщення, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] та будинок з надвірними будівлями та спорудами у с. Вербиче Турійського району Волинської області, що відповідає вимогам п.4 ч.1 ст.365 ЦПК України. Визначаючи вартість 1/3 частки спірної квартири, належної відповідачу, суд покладає в основу рішення висновок судової будівельно-технічної експертизи №12 від 06 квітня 2015 року, де визначено вартість спірного нерухомого майна у розмірі 448468 грн., з яким погодилися сторони. Відтак, вартість 1/3 частки спірної квартири, що підлягає до стягнення з позивача в якості грошової компенсації складає 149489,33 грн. із розрахунку 448468грн : 3. Ухвалюючи рішення про припинення права [PERSON] на 1/3 частку у спірній квартирі, суд враховує те, що попередньо позивачем [PERSON] внесено вартість цієї частки на депозитний рахунок суду - розрахунковий рахунок [NUMBER] ГУ ДКСУ у Волинській області, отримувач ТУДСА у Волинській області, а саме згідно квитанцій ВАТ "Державного ощадного банку" Нововолинського ТВБВ №100020 ОБ: №88/98 від 20 січня 2015 року на суму 104333,33 грн.; №16/17 від 12 травня 2015 року на суму 44932,80 грн; квитанції №N19CF54234 від 24 лютого 2015 року АТ "Райффайзен Банк Аваль", відділення №0292 на суму 223,20 грн.(а.с.58,67,108). Доводи відповідача та його представника на заперечення позовних вимог є необґрунтованими, а тому суд їх до уваги не приймає. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 1045,59 грн. та 4500 грн. витрат за проведення судової будівель-технічної експертизи, що були понесені позивачем і підтверджуються документально (а.с.1,57,68). Судові витрати відповідача [PERSON] у розмірі 3000 грн. за проведення експертизи (а.с.110) суд залишає за останньою.

Outcome: approved