Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити порядок користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], виділити їй у користування житлову кімнату площею 25,2 м2 із прилеглим до неї балконом, а відповідачу [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 16,3 м2 із прилеглим до неї балконом, усі інші приміщення квартири залишити в спільному користуванні сторін. В обґрунтування позову зазначала, що вона і [PERSON] є співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS]. Їй належить 6/10 часток цієї квартири, а відповідачу - 4/10 часток квартири. Домовленості щодо порядку користування квартирою між ними не досягнуто. Їхні дружні відносини з відповідачем погіршилися, між ними почали виникати сварки. Відповідач [PERSON] забрала всі правовстановлюючі документи на квартиру, у зв'язку з чим вона змушена була понести значні витрати на виготовлення документів на квартиру. Оскільки відповідач у добровільному порядку вирішити питання щодо порядку користування квартирою, що є їхньою спільною власністю, не бажає, вона змушена звернутися до суду з цим позовом про встановлення порядку користування квартирою відповідно до належних сторонам часток. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримує, у разі неявки до суду відповідача проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи повідомленою належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд вона не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду теж не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України уразі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, провівши заочний розгляд справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2014 року сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS]. Загальна площа цієї квартири становить 70,3 м2, житлова площа квартири складає 41,5 м2. Позивачу [PERSON] у квартирі належить 6/10 часток, відповідачу [PERSON] належить 4/10 часток квартири, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна. Згідно із технічним паспортом ця спірна квартира складається з наступних приміщень: двох окремих житлових кімнат площею 25,2 м2 і 16,3 м2, кухні площею 11,6 м2, санвузла (сполученого) площею 5,0 м2, коридору площею 10,9 м2 та двох балконів площею 0,4 м2 і 0,9 м2, які є прилеглими до житлових кімнат площею 25,2 м2 та 16,3 м2. У ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в абзаці першому п. 14 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Виходячи із житлової площі спірної квартири 41,5 м2 та часток сторін у праві власності, позивач [PERSON] має право на виділення їй у користування у даній квартирі 24,9 м2 житлової площі, а відповідач [PERSON] - на 16,6 м2 житлової площі, що відповідає площі житлових кімнат квартири, на яке сторони мають право відповідно до належних часток у праві власності. Поділ цієї квартири між співвласниками в натурі є неможливим. Виділення позивачу [PERSON] у двокімнатній квартирі [ADDRESS] в користування житлової кімнати площею 25,2 м2 із прилеглим до неї балконом, а відповідачу [PERSON] в користування житлової кімнати площею 16,3 м2 із прилеглим до неї балконом відповідає належним сторонам часткам у спірній квартирі. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved