Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], в розмірі ? частини доходу до повноліття дитини або не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з дня подання позову. Позов обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем 11 березня 2015 року у них народилась дочка [PERSON], яка проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач добровільної участі в її утриманні не приймає, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Додатково пояснила, що дочка проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Вважає, що оскільки в дочки є папа і мама в утриманні дочки [PERSON] має також приймати участь. Добровільно сплачувати аліменти на дочку відповідач не хоче, чекає рішення суду. Про розгляд справи в суді відповідачу достовірно відомо. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом за адресою реєстрації місця проживання [ADDRESS]. В зв»язку з призупиненням відправлення до АР Крим поштової кореспонденції шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті суду в мережі Інтернет. За таких обставин суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 4 травня 2012 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], який рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 02.11.2017 року розірвано (набрало законної сили 14.11.2017\~року). За час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що дитина сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Предявлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обовязку утримувати дитину. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно із ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік"\~у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1\~грудня 1626 гривні. Судом не здобуто доказів про те, чи працює офіційно відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі, починаючи з 07 лютого 2018 року ідо досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved