Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, Товариства з додатковою відповідальністю Агрофірми «Гракове», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання права на включення до списку осіб членів колективного сільськогосподарського підприємства, що мають право на земельну частку (пай), визнання права на земельну частку (пай) ВСАТ «Чугуївагрохім» в розмірі 2,67 умовних кадастрових гектарів, із земель невитребуваних паїв ВСАТ «Чугуївагрохім», а у разі відсутності - із земель запасу, розташованого на території Чугуївського району Харківської області. Сторони в судове засідання не з`явилися, від представника позивача на дійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, відповідачі та третя особа надали заяви про розгляд справи без їх присутності, від представника Чугуївської районної державної адміністрації надійшов відзив та від третьої особи пояснення в яких вони просять суд відмовити у задоволенні позову та вважають його необґрунтованим. Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх в сукупності вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно вимог абз. 1 п. 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95, «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю». Згідно вимог ст. 22 ЗК України в редакції, що діяла на момент видачі КСП державного акта на право колективної власності, «право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється». Згідно вимог ст. 23 вказаної редакції ЗК України, «право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України». Виходячи зі змісту статей 22, 23 ЗК України та Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95, право на земельну частку (пай) фізична особа набуває за наявності усіх трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Такий висновок у справах про земельні спори поділяє і судова палата з цивільних справ Верховного Суду України, Ухвала (витяг) від 20.12.2001 року. Згідно вимог п. 2 Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 20.02.1996 № 11 за погодженням з Міністерством сільського господарства і продовольства України та Української академії аграрних наук від 09.01.1996 (далі - Рекомендації щодо паювання від 20.02.1996 № 11), «паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (далі - СГП), здійснюється після передачі їх у колективну власність на підставі матеріалів по видачі державних актів на право колективної власності на землю та грошової оцінки сільськогосподарських угідь». Такої ж позиції притримується і Державний комітет України по земельних ресурсах (листи від 26.06.2000 № 14-17-V-1066/2611, від 21.12.2001 № 14-17-2-С2160/6262, від 27.02.2006 № 14-17-2-Я254/1549) та Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України (лист Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України «Практика розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003 року). Зокрема, Верховний суд України у своєму листі від 01.09.2003 зазначає, що відповідно до загальних правил (ст. 128 ЦК України в редакції, що діяла на момент паювання) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Приватизація землі, що перебувала в користуванні колгоспів, радгоспів, інших формувань, здійснюється не на підставі договору, а на підставі державного акта, згідно з яким держава безоплатно передала у власність колективів землю. Процес приватизації землі тривалий - після її передачі юридичній особі, яка обробляла цю землю, уточнюються поіменні списки осіб, котрі мають право спільної власності на землю, визначається розмір частки землі, що припадає на кожного, її вартість, здійснюється її виділення в натурі. Після цього членам юридичної особи видається сертифікат, в якому зазначено конкретний розмір земельної частки. Після того як на підставі державного акта землю безкоштовно передали у колективну власність членів КСП, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, визначили розмір частки (паю) землі, що припадає на кожного з членів КСП, і їм видали сертифікати на частки, земля залишається в користуванні всіх членів цих об`єднань на праві спільної часткової власності. Кожний власник, маючи сертифікат, вправі в будь-який час одержати свою частку (пай) землі. У даному конкретному випадку, ВСАТ «Чугуївагрохім» отримало землю згідно наступних державних актів на право колективної власності: серії 1-ХР №000052 від 04.12.2000 (44,9 га), серії 1-ХР № 000053 від 06.07.2001 (95,04 га), серії 1-ХР №000051 від 16.10.2001(57,34 га). Проте, [PERSON] в списки до вказаних Державних актів на право колективної власності ВСАТ «Чугуївагрохім» (внесено 74 особи) включений не був, що сам Позивач не заперечує. У зв`язку з цим, на [PERSON] не був виписаний сертифікат на право на земельну частку (пай), оскільки, як вже відзначалося, сертифікати виписувалися лише особам згідно поіменного списку, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю. Розпорядженням голови Чугуївської районної державної адміністрації від 25.06.2002 № 136 «Про затвердження земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах ВСАТ «Чугуївагрохім», затверджено вартість земельної частки (паю), розмір земельної частки (паю), кількість осіб, які мають право на земельну частку(пай) згідно розрахунку вартості та розміру земельної частки (паю) та списку громадян-членів ВСАТ «Чугуївагрохім» поданого комісією, утвореною в сільськогосподарському підприємстві. Зокрема, розмір земельної частки (паю) затверджено в кількості 2,67 умовних кадастрових га, вартість - 11614,0 гривень. В додатку до розпорядження - списку громадян-членів ВСАТ «Чугуївагрохім» також не включено [PERSON] . Виходячи зі змісту вищевказаних документів, розмір паю виведений і затверджений виходячи з суми кількості гектарів земель згідно усіх 3-х актів, а саме: 2,67 умовних кадастрових га = (44,9+95,04+57,34): 74 Таким чином, право на земельну частку (пай) громадяни-члени ВСАТ «Чугуївагрохім» набули з дати одержання і державної реєстрації Державних актів в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю, а остаточне право, з дати реєстрації останнього акту - з 16.10.2001 року. Згідно з вимогами ст. ст. 4, 5 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються Статутом підприємства, яким, зокрема, визначається порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Таким чином, членство у вказаному підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути після проявлення волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу. Наявність трудових правовідносин з КСП не свідчить про членство в ньому. Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Таким чином, трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства може бути документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) лише стосовно громадян, зазначених в абзаці п`ятому частини першої ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а саме, це громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Позивач не надав доказів, що він відноситься до категорії осіб, які зазначені в абзаці п`ятому частини першої ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Таким чином, копія трудової книжки та посилання на те, що Позивач не писав заяви про вихід із членів КСП не може бути належним доказом щодо перебування у членах ВСАТ «Чугуївагрохім». Копія трудової книжки Позивача, довідка ВСАТ «Чугуївагрохім» від 28.07.2009 року № 82, довідка ВСАТ «Чугуївагрохім» від 28.07.2009 року №83 підтверджують наявність лише трудових відносин [PERSON] та ВСАТ «Чугуївагрохім», а не перебування у членах на момент розпаювання (в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства). Таким чином, докази щодо членства [PERSON] у ВСАТ «Чугуївагрохім» на момент одержання ВСАТ «Чугуївагрохім» державного акта на право колективної власності на землю у справі відсутні. Посилання [PERSON] на постанову Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» є необґрунтованим та взагалі не стосується справи і не може використовуватися у даному випадку, оскільки у зазначеній постанові зазначається про сприяння діяльності комісій з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки та про вирішення питання щодо виготовлення свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) та книг обліку виданих свідоцтв. Під час паювання земель створювалися зовсім інші комісії при КСП, які керувалися зазначеними Методичними рекомендаціями щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 20.02.1996 № 11 за погодженням з Міністерством сільського господарства і продовольства України та Української академії аграрних наук від 09.01.1996 . Частиною 1 статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» майновий пай - частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду, але ніяк не сертифікат на право на земельну частку (пай), про неотримання якого зазначає Позивач. ЗК України ввів новий вид земельної частки (паю). Така частка надається громадянам не з земель колишніх КСП, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств тощо, а з земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств при їх приватизації. Правовий режим земельної частки (паю), на яку мають право працівники державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ і організацій, істотно відрізняється від правового режиму земельної частки (паю), яку отримали члени колективних та інших сільськогосподарських підприємств, що володіли землею на праві колективної власності, що має місце в даному конкретному випадку. Зокрема, громадянам, які отримують земельні частки (паї) із земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій у зв`язку з їх приватизацією, не видаються сертифікати. Правовий режим земельної частки (паю), яку громадяни отримують у процесі приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, визначає саме ст. 25 Земельного кодексу України, на яку помилково посилається Позивач. А правовий режим земельної частки (паю), які громадяни України отримали в результаті паювання земель, що були передані у колективну власність колективних і деяких інших недержавних сільськогосподарських підприємств, визначають норми Перехідних положень Земельного кодексу (пункти 8, 9, 15-17) та з червня 2003 року Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 № 2768-III не передбачає можливості надання земель у колективну власність, а отже й паювання земель через механізм їх передачі в колективну власність. З виділенням у натурі (на місцевості) останньої з таких земельних часток (паїв) у вигляді земельної ділянки (саме цей процес активно проходить на селі) відбудеться повне "очищення" земельного законодавства України від інституту колективної власності на землю, оскільки зараз згідно вимог ч. 3 ст. 78 ЗК України визначено, що «земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності». За роз`ясненням Судової палати у цивільних справах ВСУ (лист ВСУ від 01.09.2003 «Практики розгляду судами земельних спорів») у разі визнання судом права (безпосередньо або в порядку спадкування) на земельну частку (пай) позивача, якого свого часу помилково не внесли до списку осіб, що додається до державного акта на право власності на землю, залежно від реальних можливостей на час розгляду справи суд у резолютивній частині рішення повинен зазначити, в який спосіб має бути реалізоване це право: 1) якщо в колективі, який одержав землю у власність на підставі державного акта, залишились нерозпайовані землі, - за рахунок цих земель; 2) якщо місцева рада дала згоду на передачу колективу із резервного фонду землю для задоволення вимог осіб, які помилково не були внесені до згаданих списків, - за рахунок цих земель. 3) якщо на час вирішення спору передана у власність колективу земля повністю розпайована, місцева рада не дає згоди на виділення із резервного фонду землі для задоволення вимог позивача, суд з наведенням зазначених мотивів може задовольнити вимоги позивача шляхом стягнення вартості земельної частки (паю) у грошовому вираженні. Суд не може задовольняти вимоги позивачів на виділення земельної частки (паю) із резервного фонду без згоди місцевої ради, яка має виключне право розпорядження ним. Місцева ж рада не зобов`язана надавати особам, які набули право в КСП на рівні з іншими членами, земельну частку (пай) за рахунок цього фонду, адже відповідно до статті 7 Указу Президента від 08.08.1995 № 720/95 він має інше призначення «установити, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі в приватну власність або надання в користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються в сільську місцевість для постійного проживання». Тобто, вимога Позивача щодо визнання права на земельну частку (пай) ВСАТ «Чугуївагрохім» із земель невитребуваних паїв є необґрунтованою. Також, необхідно враховувати, що відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. Тобто, лише Головне управління Держгеокадастру у Харківській області володіє інформацією щодо вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення та може розпоряджатися ними. З 01.01. 2013 Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області не є розпорядником земель сільськогосподарського призначення (земель запасу) державної власності за межами населеного пункту на території Чугуївського району Харківської області і не має повноважень надати у власність земельну ділянку особі, яка має право на земельну частку (пай). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed