Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

В позовній заяві та в судовому засіданні представник позивач [PERSON] просить визначити позивачці [PERSON] додатковий строк - три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті баби - [PERSON], яка померла [INFO] Протягом шести місяців після смерті спадкодавця позивач не звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини у зв"язку з тим, що не знала про факт складання на її користь заповіту, так як з 2015 року проживає у м. Теплодар, Одеської області. Просить позов задовольнити. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися, а в заяві до суду просять розглянути справу за їх відсутності; відзив на позов не подали. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази і матеріали справи, суд знаходить, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Селичів, Славутського району, Хмельницької області, що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 04 травня 2016 р (а.с.5). На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS], разом з нею за даною адресою зареєстрований та проживав син [PERSON], [INFO] що стверджується довідкою Берездівської сільської ради Славутського району від 10.01.2018 р № 39 (а.с.12). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є синами померлої [PERSON], що стверджується свідоцтвами про народженя серії [NUMBER], виданим 30.09.1977 р (а.с.10) та серії [NUMBER], виданим 04.08.1964 р (а.с.11). На випадок своєї смерті 20 квітня 2016 р [PERSON] склала заповіт на все належне їй на момент смерті майно та майнові права в користь [PERSON] (а.с.14). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена, що стверджується довідкою нотарісуа (а.с.16) та Інформаційною довідкою із спадкового реєстру (а.с.17). Позивач пропустила визначений законом строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що стверджується листом нотаріуса від 12.12.2017 р № 702/01-16 (а.с.16). В позовній заяві та в судовому засіданні представник позивач вказує на те, що позивач [PERSON] пропустила строк звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] у зв'язку з тим, що не знала про факт складання на її користь заповіту, так як з 2015 року проживає у м. Теплодар Одеської області. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Звертаючись до суду із даним позовом, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] вказувала на своє постійне проживання за межами Хмельницької області та відсутність інформації про наявність заповіту. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов'язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України ), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти учасникам процесу в реалізації таких прав та виконанню обов'язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] не надала належних та допустимих доказів того, що з травня 2016 по лютий 2018 року їй не було відомо про наявність заповіту спадкодавця [PERSON] в її користь, а також доказів того, що її проживання за межами Хмельницької області Славутського району в указаний період було пов'язано з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв'язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов'язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц. Суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що позивач не знала про факт складення заповіту через те, що проживає в іншій області, та не бере їх до уваги при ухваленні рішення, оскільки наведені нею обставини не пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, представником позивача не доведено обставин, які унеможливлювали звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 18.01.2018 р (справа № 198/476/16-ц); у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04 листопада 2015 року у (справа № 6-1486цс15). На підставі викладеного в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed