Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивачка звернулась з даним позовом до суду. Свої позовні вимоги обгрунтовує ти, що її земельна ділянка та земельна діланка відповідачів, що у м.Бібрка межують між собою. Влітку 2013 року відповідачі самовільно захопили частину її земельної ділянки площею 0,004 га. З метою врегулювання спору просить також суд зобов"язати Бібрську міську раду встановити межу між їх земельними ділянками. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задоволити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечили. Пояснили, що жодних перешкод позивачці не чинять. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, а також враховуючи визнання сторонами ряду фактичних обставин справи встановив. Позивачка набула право власності на житловий будинок у [ADDRESS] відповідно до Догоовру дарування від 22.08.2003 року. В договорі також заначено, що будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,19 га. Однак як визнала сама позивачка, жодних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку у попереднього власника не було. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Бібрської міслької ради від 08.08.1996 року №155 відповідачці [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку для обслуговування житлового будинку розміром 0,17 га. Оскільки, дана площа земельної ділянки не була підтверджена жодними правовстановлюючими документами, тому посилання позивачки на такий розмір земельної діялнки суд вважає необгрунтованим. Сторони в судовому засіданні визнали, що межі їх земельних ділянок не встановлювались. В суду немає також підтвердження того що такі межі встановлювались попередніми землекористувачами. З огляду на це, судвважає, що до моменту втсавнолення меж їх земельних ділянок в натурі неможливо говорити про наявність чи відсутність перешкод у користуванні такими земельними ділянками. Тому, позовні вимоги в частині усунення перешкод у користування земельною діялнкою позивачки не можуть бути задоволені. Зважаючи на те, що ні позивачка ні відповідачка [PERSON] на даний час не мають оформленого права власності на згадані земельні ділянки, а є фактично землекористувачами, - то визначення меж їх земельних ділянок, то встановлення межі між ними згідно Земельного кодексу України відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування (в даному випадку до компетенції Бібрської міської ради). Тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов"язання Бібрської міської ради встановити межу між їх земельними ділянками підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed