Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що позивач працювала у відповідача - ПАТ «ОКСАМИТ» з 02.02.2001 р. на посаді оновлювала дублянок до 10.06.2014 р. При цьому відповідачем - ПАТ «ОКСАМИТ» було видано наказ №30-ОC «Про майбутнє вивільнення працівників у зв'язку зі скороченням штату» та з 09.08.2014 р. звільнено позивача у зв'язку зі скороченням штату. Проте те, (зі слів позивача) на момент її звільнення до ПАТ «ОКСАМИТ» на аналогічні посади було прийнято 2 людини. Вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки при звільненні позивача з займаної посади у зв'язку із скороченням такої відповідачем допущено порушення вимог ст. 42, 49-2 КЗпП України та відповідно не враховано переважне право позивача на залишення на роботі як працівника з більш високим рівнем кваліфікації. Тому просить суд визнати незаконним її звільнення, стягнути матеріальні збитки в розмірі середньої заробітної плати, що складає 1298,87 грн. та стягнути з відповідача судовий збір у сумі 243,60 грн. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги. Представники відповідача у судове засідання підтримали свої заперечення щодо не визнання даного позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом було встановлено, що позивач 02.02.2001 р. була прийнята на посаду оновлювача дублянок і працювала до 10.06.2014 р. Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 2 місяці. Згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як з'ясовано судом, 10.06.2014 р. відповідачем - ПАТ «ОКСАМИТ» було видано наказ № 30-ОC «Про майбутнє вивільнення працівників у зв'язку зі скороченням штату» та з 09.08.2014 р. звільнено позивача у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП (даний факт сторони не заперечують). Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (ч. 3 ст. 49- 2 КЗпП України). Як вбачається із ст. 42 КЗпП України передбачено що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Як з'ясував суд, до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві. У відповідності до штатного розпису від 01.10.2014 р. посади «оновлювач дублянок» на підприємстві відповідача - ПАТ «ОКСАМИТ» не має, коли у відповідності до штатного розпису станом на 02.06.2014 р. існувало. При цьому до суду позивач не надала жодного доказу, який свідчив би про більш високий рівень її кваліфікації. Згідно п. 19 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 міс. про наступне вивільнення. За таких обставин, враховуючи положення вимоги КЗпП України, суд вважає правомірними дії відповідача про звільнення позивача у зв'язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 09.08.2014 р., а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги позивача в частині визнання звільнення незаконним. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь 1298,87 грн. задоволенню також не підлягають, оскільки являються похідним від первісних позовних вимог. За таких обставин суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] у повному об'ємі. Судовий збір у сумі 243,60 грн. залишити на користь держави у відповідності до ст. 88 ЦПРК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed