Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

13.05 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів. Посилався на те, що 17.12.2013 року рішенням суду з нього на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO]. 15.01.2014 року рішенням Вугледарського міського суду Донецької області шлюб між ним та відповідачкою було розірвано та у жовтні 2015 року відповідачка виїхала за туристичною візою за кордон, де знаходиться по теперішній час. На теперішній час син проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні. Тому просив звільнити його від сплати аліментів. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, на їх задоволенні наполягає та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка у судове засіданні не з'явилась, належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Заяви про розгляд справи у її відсутності не надіслала. Надала письмові пояснення, у яких зазначила, що тимчасово, але не має можливості сповістити точну дату свого приїзду, знаходиться за кордоном та планує згодом забрати із собою сина, але позивач не надає дозволу на виїзд дитини. Після її від*їзду син залишився проживати з її батьками, але позивач з їх дозволу забрав його до себе, оскільки останній добре відноситься до дитини. Вона постійно спілкується із сином за допомогою телефону та скайпу, матеріально утримує сина, надсилаючи йому предмети одягу, іграшки, солодощі, засоби розвитку та книжки на адресу своїх батьків, які передають йому подарунки. Виконавчий лист, на підставі якого примусово стягувались аліменти з позивача, за її заявою відкликаний і останній з грудня 2015 року взагалі не сплачує аліменти на утримання сина. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 17.12.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. 09.01.2014 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вугледарського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №223/1128/13-ц. 13.11.2015 року постановою державного виконавця ВДВС Вугледарського міського управління юстиції вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу [PERSON] за її заявою, тобто з вказаного часу аліменти на утримання неповнолітнього сина сторін не стягуються, про що не заперечував у судовому засіданні і позивач. Відповідно статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину передбачені статтею 181 СК України, у тому числі за рішенням суду. За вимогами ч.4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як вбачається із пояснень позивача, які підтверджуються комісійним актом від 13.11.2015 року, довідками ОСББ "Веста-Вугледар" від 05.11.2015 року та 24.04.2016 року, актом обстеження умов проживання, складеним службою у справах дітей від 13.11.2015 року, неповнолітній син сторін по справі, [PERSON], дійсно на наступний час проживає з батьком. Вказані обставини не заперечувала у своїх письмових поясненнях і відповідачка. Але зазначені докази не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки не підтверджують знаходження неповнолітнього сина сторін по справі на повному утриманні позивача, батька дитини. Як вбачається із письмових пояснень відповідачки, вона до наступного часу піклується про дитину та, знаходячись тимчасово за кордоном, продовжує утримувати її і позивач у судовому засіданні зазначені обставини будь-якими доказами не спростовував і навіть підтвердив у своїх показах. Доказів, що його колишня дружина використовувала аліменти, які він раніше сплачував на утримання сина, не за цільовим призначенням не довів. Із заявою до суду про зміну місця проживання сина не звертався, що підтверджує пояснення відповідачки у тій частині, що дитина проживає з батьком тимчасово, до її повернення із-за кордону. Крім того, з грудня 2015 року по наступний час позивач взагалі не сплачує аліменти на утримання сина, оскільки державним виконавцем відповідачці, за її заявою, повернутий виконавчий лист, тобто на час розгляду справи по-суті відсутній предмет спору. Позивач не довів суду, що дитина знаходиться на його повному утриманні та що факт тимчасово проживання з ним дитини суттєво змінило його майновий стан, оскільки він за власною ініціативою забрав дитину від батьків відповідачки за своїм місцем проживання. З огляду на вказане, суд вважає, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог і тому відсутні підстави для його звільнення від сплати аліментів. Враховуючи наведене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed