Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

У червні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 10.05.2015 рік у загальному розмірі 28221,68 грн. В обґрунтування позову зазначили, що 22.06.2007 року між ТОВ «Простофінанс» і [PERSON] був укладений кредитний договір №02003305012, за яким останній отримав кредит у сумі 10462,00 грн. За цим договором позичальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених у договорі, повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші платежі, що передбачені договором та Додатком №1 до договору - Графіком платежів. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ТОВ «Простофінанс» відступило право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором [PERSON] №02003305012 від 22.06.2007р., ТОВ «Кредитні ініціативи». Через неналежне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором, станом на 10.05.2015 рік утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 28221,68 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом 9210,63 грн., відсотків 1744,60 грн., заборгованості по комісії 14385,25 грн., неустойки (штрафу) -2881,20 грн. Заочним рішенням суду від 30.09.2015 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» були задоволені, з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 28221,68 грн. Ухвалою суду від 06.09.2016 року заочне рішення суду від 30.09.2015 року було скасовано, справа призначена до розгляду в звичайному порядку. 07.12.2016 року до суду надійшла заява ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про залучення товариства в якості правонаступника позивача. В обґрунтування заяви вказували на те, що 26.09.2016 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» був укладений договір факторингу, за яким вони набули права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №2003305012 від 22.06.2007р. Ухвалою суду від 23.01.2017р., у відповідності до вимог ч.1 ст. 37 ЦПК України, було здійснено заміну первісного позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». За приписами ч.2 ст. 37 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив. Представник позивача [PERSON] (за довіреністю) позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначив наступне: дійсно 22.06.2007 року між ТОВ «Простофінанс» і [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту строком на 24 місяці, тобто до 10.06.2009 року. Ні ТОВ «Простофінанс», ні ТОВ ТОВ «Кредитні ініціативи», ні ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не повідомляли відповідача про заміну кредитора у зобовязанні. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. За цим договором строк повернення кредиту був встановлений 10.06.2009р. Позивач пропустив, встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Представник позивача подав суду заяву про застосування строку позовної давності. Просить в задоволенні позові відмовити. Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 22.06.2007 року між ТОВ «Простофінанс» і [PERSON] був укладений кредитний договір №02003305012, за яким останній отримав кредит на придбання товарів у сумі 10462,00 грн., зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом 2,5%, сплатою процентів- 5% річних. За цим договором позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту щомісячно рівними частками в порядку, визначеному Графіком платежів (додаток №2 до договору). Кінцевий строк виконання зобовязань встановлений до 10.06.2009 року 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ТОВ «Простофінанс» відступило право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №02003305012 від 22.07.2007р., ТОВ «Кредитні ініціативи». 26.09.2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило право вимоги за цим кредитними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на підставі договору факторингу №2016-3КІ/ДГ. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобовязанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу ( фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнту) за плату, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України застосовується позовна давність в один рік. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Така правова позиція була викладена у постанові Верховного суду України у справі N6-239цс14 від 04.02.2015р. Судом встановлено, що строк виконання зобов'язання за договором закінчився 10 лютого 2009 року. Первісний позивач звернувся до суду з цим позовом 17.06.2015 року, тобто після спливу позовної давності. Представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed