Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 23 січня 2004 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних характерів та поглядів на життя, відсутністю між ними взаємодопомоги та взаєморозуміння, а тому влітку 2015 року фактично шлюбні відносини припинено. Просить розірвати укладений з відповідачем шлюб та стягнути з нього судові витрати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позові і просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що бажає зберегти сім'ю та просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Згідно з ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23 січня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції (а.с. 4). Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6). Сторони проживають в одному житловому приміщені, проте з вересня 2015 року, як вони пояснили, шлюбні відносини не підтримують. Судом вживалися заходи щодо примирення подружжя шляхом неодноразового відкладення розгляду справи та шляхом надання сторонам строку для примирення. Разом з тим, протягом чотирьох місяців з часу звернення позивачки з позовом до суду подружжя, незважаючи на вжиті судом заходи щодо їхнього примирення, не примирилися, і позивачка не бажає спільно проживати з відповідачем та категорично заперечує проти збереження шлюбу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстав для надання сторонам повторно строку для примирення немає, подальше збереження їх сім'ї є недоцільним, оскільки суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому змінювати їй прізвище немає підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, згідно зі ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно з наданою квитанцією до прибуткового касового ордера № 16 від 17 листопада 2015 року, позивачкою понесені витрати на правову допомогу, що полягали у виготовлені адвокатом Дмитрук Л.І. цивільного позову про розірвання шлюбу, у розмірі 200 грн.(а.с. 9). Враховуючи обсяг наданої правової допомоги та беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача належить стягнути на користь позивачки понесені нею витрати по оплаті правової допомоги у повному об'ємі, тобто у розмірі 200 грн. Окрім того, позивачкою [PERSON] при подачі позову до суду були понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. (а.с. 1), які також підлягають стягненню на її користь з відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] належить стягнути судові витрати у розмірі 687 грн. 20 коп.,

Outcome: approved