Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.05.2019, він є власником виробничих будівель загальною площею 432 кв. м., що розташовані в [ADDRESS] . Продавцем за даним договором є відповідач по справі [PERSON] . Позивач вказує, що до травня 2019 року вказані будівлі належали ТОВ «ГРАНІТНИЙ ПАРУС», де позивач був засновником та власником 50 % статутного капіталу. 19.03.2019 позивачу стало відомо, що розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації № 1507 від 15.12.2012 відповідачу по справі [PERSON] передано у приватну власність для ведення особистого селянського господарства на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту 0, 4680 га землі: з них 0, 4680 га під господарськими будівлями і двором для ведення особистого селянського господарства (за землі запасу) на території Вінницько - Хутірської сільської ради за межами населеного пункту. Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту. 29.03.2019 позивачу стало відомо, що розпорядженням Вінницької державної районної адміністрації за № 462 від 18.06.2018 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 4680 га громадянину [PERSON] , цільове призначення (вид користування) якої змінено з ведення особистого селянського господарства на призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівельної та іншої промисловості на території Вінницько-Хутірської сільської ради (кадастровий номер 0520681000:01:008:0007). Позивач вважає, що зазначені акти індивідуальної дії є такими, що порушують його права як власника будівель та споруд, прийняті з порушенням порядку вирішення питань про передачу земельних ділянок за межами населених пунктів у приватну власність та не відповідають нормам діючого законодавства під час вирішення питання щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Вказує, що Вінницька РДА не отримала згоди орендаря ТОВ «ГРАНІТНИЙ ПАРУС» на передачу вище зазначеної земельної ділянки [PERSON] , чим було позбавлено його можливості придбати дану ділянку для здійснення підприємницької діяльності, оскільки дана земельна ділянка перебувала в оренді, та зазначила статус земельної ділянки - землі запасу Вінницької Хутірської сільської ради, які до земель запасу не відносились. Окрім того, зазначив, що розпорядження Вінницької РДА за № 1507 від 15.12.2012 підписано головою Вінницької РДА Веклічем П .Г. , який на той час перебував у відпустці та не міг та не мав права підписати таке розпорядження, вважає, що першим заступником голови Вінницької РДА Шмігелем В.Б. було вчинено службове підроблення, а саме розпорядження ніколи не видавалось і не підписувалось [PERSON] , та на даний час порушено кримінальне провадження відносно посадових осіб Вінницької РДА за ст. 366 КК України. Вважає, що Вінницькою РДА не було дотримано порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки не було отримано згоди Вінницько-Хутірської сільської ради щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що на його думку є обов`язковою, однак з заявами про погодження питання зміни цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером 0520681000 :01:008:0007 [PERSON] не звертався. Вказує, що під час зміни цільового призначення земельної ділянки відбулось також збільшення розміру вищевказаної земельної ділянки на 0,464 га. та вирішення зміни цільового призначення землі, яка ніколи не передавалась [PERSON] у власність. Зазначає, що на території земельної ділянки знаходиться трансформаторна станція, яка забезпечує електропостачання цеху виготовлення гранітних та бетонних виробів у с. Вінницькі Хутори Вінницької області, відповідно має охоронну зону, на яку поширюються встановлені законом обмеження, відповідно до розпорядження № 462 від 18.06.2018 санітарно - захисна зона становить 0, 4680 га, тобто площу всієї земельної ділянки, цільове призначення якої змінено та дозволено розміщення та експлуатація основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що суперечить Наказу Міністерства охорони України №173 від 19.06.1996 «Про затвердження Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», крім цього, встановлені зони на території земельної ділянки створюють перешкоди у використанні земельної ділянки. За вказаних обставин позивач просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Вінницької державної районної адміністрації за № 1507 від 15.12.2012 щодо передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту 0, 4680 га землі; визнати незаконним та скасувати розпорядження Вінницької державної районної адміністрації за № 462 від 18.06.2018 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 4680 га громадянину [PERSON] цільове призначення (вид користування) якої змінено з ведення особистого селянського господарства на призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівельної та іншої промисловості на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 0520681000 :01:008:0007, що розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, виданий на ім`я відповідача [PERSON] , та скасувати державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0520681000:01:008:0007, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка здійснена на підставі розпорядження Вінницької державної районної адміністрації за № 1507 від 15.12.2012 та на підставі розпорядження Вінницької державної районної адміністрації за № 462 від 18.06.2018. Крім цього, позивачем надано заяву про поновлення строку на звернення до суду за захистом, в якій позивач, посилаючись на викладені в позові обставини, вказує що про оскаржувані розпорядження дізнався 19.03.2019 та 29.03.2019 після отримання відповіді на запит адвоката. Про винесені розпорядження він не знав та не міг дізнатись, так як особисто питаннями отримання земельної ділянки у приватну власність не займався, коштів на викуп землі в нього не було, а тому вважає, що з поважних причин пропустив строк на оскарження вищевказаних розпоряджень. Тому поданою заявою просить визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду за захистом порушеного права та поновити йому строк на звернення до суду (а.с. 20 - 22). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 112). Ухвалою суду від 03.06.2019 при відкритті провадження, за клопотанням позивача судом було витребувано докази по справі, а саме витребувано з Вінницької районної державної адміністрації завірені копії документації, на підставі якої винесено розпорядження за № 462 від 18.06.2018 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , цільове призначення якої змінено з ведення особистого селянського господарства на призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту (а.с. 112). Відповідач [PERSON] на підставі ст. 178 ЦПК України надав суду відзив на позовну заяву, відповідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Згідно поданого відзиву зазначає, що позивач [PERSON] став власником виробничих будівель загальною площею 432, 2 кв. м, розташованих по [ADDRESS] , на земельній ділянці кадастровий номер 0520681000:01:008:0007, лише 14.05.2019, після укладення Договору купівлі-продажу з [PERSON] та до того моменту єдиним власником вказаних приміщень та земельної ділянки, на якій вони розташовані, був [PERSON] . Тому всі дії, які вчинялись з вказаним об`єктом власності, незалежно від їх характеру, жодним чином не порушують прав позивача [PERSON] . Також вказує, що пунктом 1.2. Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 14.05.2019, укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було погоджено, що відчужуваний виробничий будинок, нежитлова будівля, розташована на земельній ділянці площею 0, 4680 га, кадастровий номер якої 0520681000:01:008:0007, цільове призначення земельної ділянки - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка буде відчужена на ім`я [PERSON] наступним договором купівлі- продажу. Тобто позивачем подано позовну заяву про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, яку ним домовлено купити, тому його дії є незрозумілими для відповідача. Також, зазначає, що в Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області зареєстровано кримінальне провадження № 12019020000000094 від 20.02.2019 щодо зловживання службовим становищем службовими особами Віннницької РДА, які, діючи в інтересах фізичної особи, своїми діями та рішеннями призвели до незаконного відчуження земельної ділянки площею 0, 4680 га із земель запасу на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району, розслідування досі триває та слідство по ньому не завершене, а тому відсутнє порушення прав позивача [PERSON] як власника, користувача або землекористувача вищевказаної земельної ділянки (а.с. 167 - 169). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.08.2019 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 174). В судовому засіданні під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві, просили суд задовольнити їх в повному обсязі з тих підстав, що оскаржені розпорядження є незаконними, зокрема не відповідають ст.ст. 1, 3, 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження за № 1507 від 15.12.2012 взагалі не виносилося та не існувало, зміна цільового призначення земельної ділянки розпорядженням за № 462 від 18.06.2018 не погоджувалася у встановленому порядку. Та вказані розпорядження порушують права позивача, оскільки є перешкодою поставити питання про передачу цієї земельної ділянки йому у власність. Вважають, що в результаті зміни цільового призначення земельної ділянки відбулася зміна розміру раніше наданої земельної ділянки, до неї входять три самостійні зони, які регулюються різними нормативними актами, крім цього, дана земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ «Гранітний парус», який побудував розміщені на ній об`єкти нерухомості, але право власності на них та на земельну ділянку оформив відповідач [PERSON] , який скористався довірою позивача, так як вони були співзасновниками ТОВ «Гранітний парус», а тому право власності повинно бути оформлене не особисто на [PERSON] , а на ТОВ «Гранітний парус». Тому позивачем подано до правоохоронних органів заяву, за якою відкрито кримінальне провадження щодо обставин набуття у власність спірної земельної ділянки, в межах якого на земельну ділянку накладено арешт. [PERSON] запропонував йому придбати в нього нерухомість, розташовану на спірній земельній ділянці, тому вони уклали договір купівлі-продажу 14.05.2019. При цьому [PERSON] також пропонував придбати і земельну ділянку, на якій розташована придбана позивачем нерухомість, але позивач вважає, що відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку незаконно, що є підставою для скасування державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку та не впливає на предмет кримінального провадження, що здійснюється за його заявою та в межах якого накладено арешт на спірну земельну ділянку, оскільки досудове слідство здійснюється щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Вінницької РДА. Вважають, що при оформленні [PERSON] права власності на земельну ділянку було порушено права позивача як співзасновника ТОВ «Гранітний парус», яким він продовжує бути на даний час, оскільки дане майно має належати саме ТОВ «Гранітний парус», однак позов подано ним як фізичною особою, а не з метою захисту інтересів ТОВ «Гранітний парус». Щодо заяви про поновлення строку на звернення до суду за захистом пояснили, що дана заява є викладом обставин справи щодо позовної давності за заявленими вимогами. При цьому перешкодою для оформлення права власності на земельну ділянку за позивачем є наявність арешту, накладеного на земельну ділянку в межах кримінального провадження, що здійснюється за заявою самого позивача. Представник відповідача [PERSON] адвокат Огородник В.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки вважає, що права позивача взагалі не порушені. Позивач став власником нерухомості, яка розташована на спірній земельній ділянці, лише в травні 2019 року, придбавши її саме в [PERSON] , а не в ТОВ «Гранітний парус». [PERSON] став власником земельної ділянки на підставі розпорядження Вінницької РДА від 15.12.2012, та наступне розпорядження також видавалося в період, коли [PERSON] не був власником нерухомості та земельної ділянки, а тому між ним та [PERSON] взагалі не може бути спору за обставин, викладених в позові, в даному випадку позивач обґрунтовує свої дії наявністю корпоративного спору між співзасновниками ТОВ «Гранітний парус», якими є позивач та відповідач. Представник відповідача Вінницької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, однак попередньо подала заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, врахувавши подані письмові пояснення від 26.09.2019. Так, згідно наданих письмових пояснень, представник Віннницької РДА зазначає, що районна державна адміністрація діяла відповідно до повноважень, визначених діючим земельним законодавством та у спосіб визначений законом і будучи належним розпорядником земель даної категорії затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та змінила її цільове призначення. Також вказала, що дійсно 18.06.2018 за результатами розгляду поданих документів головою районної державної адміністрації винесено розпорядження № 462 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] , цільове призначення (вид використання) якої змінюється з ведення особистого селянського господарства на призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на території Вінницько-Хутірської сільської ради, за межами населеного пункту». Зазначила, що даним розпорядженням відповідно до матеріалів проекту землеустрою враховано та конкретизовано частини земельної ділянки, які знаходяться в зоні обмежень, зокрема те, що вся ділянка знаходиться в охоронній зоні навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи і вся ділянка зайнята господарськими будівлями і дворами. Вказала, що при погодженні проекту не було порушено вимоги Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», оскільки проект погоджено без зауважень та пропозицій. Вважає хибним твердження позивача про те, що райдержадміністрація не повідомила ТОВ «Гранітний парус» як орендаря про намір продати земельну ділянку, оскільки районна державна адміністрація не здійснювала продаж земельної ділянки, а відповідно до статуту ТОВ «Гранітний парус» до районної державної адміністрації звернувся учасник Товариства, якому Статутом надано право на звернення (а.с. 188 - 192). Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору судом. Відповідно до копії листа Вінницької районної державної адміністрації № 01-53/683 від 22.03.2019, керівник апарату районної державної адміністрації повідомив захисника [PERSON], що розпорядження голови Вінницької районної державної адміністрації про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту в період з 01.01.2012 по 01.06.2018 не виявлено (а.с. 24, 94). Відповідно до копії розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 18.06.2018 № 462 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] , цільове призначення (вид використання) якої змінюється з ведення особистого селянського господарства на призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на території Вінницько-Хутірської сільської ради, за межами населеного пункту», Вінницькою РДА затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 4680 га громадянину [PERSON] , цільове призначення (вид використання) якої змінюється з ведення особистого селянського господарства на призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на території Вінницько-Хутірської сільської ради; змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0, 4680 га, з них 0, 4680 га - під господарськими будівлями і дворами, в тому числі 0, 0234 га - зона особливого режиму забудови, 0, 4680 га - санітарно-захисна зона навколо об`єкта, 0, 0234 га - охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи (кадастровий номер 0520681000:01:008:0007, КВЦПЗ-11.02) громадянину [PERSON] з особистого селянського господарства на призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на території Вінницько-Хутірської сільської ради (а.с. 26, 50 - 51). 14.05.2019 між відповідачем [PERSON] (Продавець) та позивачем [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, а саме належного продавцю [PERSON] на праві приватної власності виробничого будинку, нежитлової будівлі під номером [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2602 (далі - Договір) (а.с. 29 - 30). Відповідно до п. 1.2 вказаного Договору, відчужуваний виробничий будинок, нежитлова будівля, розташована на земельній ділянці, площею 0, 4680 га, кадастровий номер 0520681000:01:008:0007, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка буде відчужена на ім`я Покупця наступним договором купівлі-продажу (а.с. 30). На підставі вказаного Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі 14.05.2019 за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на виробничий будинок, нежитлову будівлю в [ADDRESS] , загальною площею 432, 2 кв. м., про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.05.2019 (а.с. 31). З копії технічного паспорту на виробничий будинок, а саме комплексу нежитлових будівель по [ADDRESS] , виготовленого на замовлення ТОВ «Гранітний Парус», вбачається, що станом на 12.12.2018 на території земельної ділянки за даною адресою знаходилися: будівля цеху, будівля прохідної, будівля граверної майстерні, убиральня, навіс, огорожа, ворота, трансформаторна підстанція, септик (а.с. 33 - 43). Рішенням виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 31.07.2017 № 159 за заявою [PERSON] земельній ділянці площею 0, 468 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520681000:01:008:0007, що належить громадянину [PERSON] , було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (а.с. 44 - 46). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2017, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0, 468 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації № 1507 від 15.12.2012 (а.с. 47). Згідно з копією розпорядження Вінницької районної державної адміністрації № 1507 від 15.12.2012, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , загальною площею, 0, 4680 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту, передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0, 468 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність та користування (землі запасу) на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту, вирішено видати [PERSON] державний акт на вказану земельну ділянку (а.с. 48). Відповідно до листа Вінницько-Хутірської сільської ради від 03.05.2019 № 35, земельна ділянка площею 0, 4680 га, кадастровий номер 0520681000:01:008:0007, по [ADDRESS] , знаходиться на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту с. Вінницькі Хутори, дана земельна ділянка не відносилась до земель запасу Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та сесією Вінницько-Хутірської сільської ради не приймалось жодного рішення щодо зміни цільового призначення даної земельної ділянки (а.с. 52). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.05.2019, за [PERSON] зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку площею 0, 468 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, на підставі рішення Вінницької РДА від 18.06.2018 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення (вид використання) якої змінюється. На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2019 на вказану земельну ділянку накладено арешт нерухомого майна, із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо реєстрації договорів оренди землі, договорів купівлі-продажу та інших правочинів щодо земельної ділянки (а.с. 53). Згідно з копією архівної довідки № 414/01-29, виданої 17.12.2018 архівним відділом Вінницької районної державної адміністрації, в архівних документах Вінницької РДА не виявлено Розпорядження від 15.12.2012 № 1507 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0, 4680 га на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту (а.с. 54). Надані позивачем копії Розпорядження першого заступника голови районної державної адміністрації від 03.12.2012 № 1507 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці [PERSON] для ведення садівництва на території Агрономічної сільської ради, за межами населеного пункту» та додатків до нього стосуються іншої особи, що не є учасником справи (а.с. 55 - 69). Відповідно до листа Вінницької районної державної адміністрації від 05.12.2018 № 01-55/2595, [PERSON] станом на 03.12.2012 перебував на посаді першого заступника голови Вінницької РДА, [PERSON] станом на 15.12.2012 перебував на посаді голови Вінницької РДА та з 12.11.2012 по 20.12.2012 перебував у щорічній основній відпустці (а.с. 70). Розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації від 26.06.2012 № 769 затверджено розподіл обов`язків між головою, першим заступником, заступниками голови та керівником апарату районної державної адміністрації (а.с. 71 - 85). Згідно з копією Договору оренди землі від 20.01.2011, орендодавець Вінницька районна державна адміністрація та орендар ТОВ «Гранітний парус» в особі генерального директора [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки загальною площею 0, 4680 га, для іншого призначення - розташування матеріально-технічного складу на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району, за межами населеного пункту, строком на 49 років (а.с. 86 - 89). Згідно копії розпорядження Вінницької РДА від 24.12.2003 було призначено державну технічну комісію по прийомці до експлуатації цеху по виготовленню гранітних та бетонних пам`ятників та дерево-переробного цеху ТОВ « Гранітний парус», по вул. Леніна, с. Вінницькі Хутори , 31.12.2003 було складено Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, розташованого по вул. Леніна с. Вінницькі Хутори (а.с. 90, 91 - 93) 30.11.2004 між ВАТ «АК Вінницяобленерго» та ТОВ «Гранітний Парус» було укладено договір про постачання електричної енергії, місцезнаходження споживача - ТОВ «Гранітний парус» с. Стадниця, вул. Вишнева, згідно Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін зазначено споживача - ТОВ «Гранітний парус» с. Вінницькі Хутора, вул. Леніна, 2, що укладено після виконання робіт з прийняття до експлуатації закінченого будівництвом об`єкта (а.с. 95 - 101). На виконання ухвали суду про витребування доказів від 03.06.2019 Вінницькою РДА надано документи, на підставі яких видано оскаржене розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 18.06.2018 № 462, а саме копію заяви [PERSON] від 31.05.2018, копію нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 16.06.2018 про зміну цільового призначення земельної ділянки, копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.07.2017, згідно якого земельна ділянка кадастровий номер 0520681000:01:008:0007 належить на праві власності [PERSON] , копію висновку відділу містобудування та архітектури Вінницької районної державної адміністрації про погодження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки на території Вінницько-Хутірської сільської ради від 04.12.2017 №03-03-125, копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виготовленого ТОВ Юридично-земельний союз «Альянс», що містить в тому числі Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2017, згідно якого право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі розпорядження Вінницької РДА про передачу у власність земельної ділянки від 15.12.2012 № 1507, а також висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 21.05.2018, яким встановлено, що даний проект щодо зміни цільового призначення земельної ділянки відповідає вимогам Земельного кодексу України та прийнятим відповідно нього нормативно-правовим актам (а.с. 128 - 158). Відповідно до копії Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань в Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області зареєстровано кримінальне провадження № 12019020000000094 від 20.02.2019 щодо зловживання службовим становищем службовими особами Віннницької РДА, які, діючи в інтересах фізичної особи, своїми діями та рішеннями призвели до незаконного відчуження земельної ділянки площею 0,4680 га із земель запасу на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району (а.с. 171). Вирішуючи вимоги позивача про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду та поновлення позивачу строку на звернення до суду, згідно його заяви (а.с. 21 - 22), суд враховує наступне. Згідно ч.ч. 3 - 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Тобто цивільне законодавство не вимагає поновлення судом строку на звернення до суду, а встановлює, що в разі визнання поважними причин пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки заява про сплив позовної давності подана самим позивачем, водночас обґрунтована тим, що позивач не знав і не міг знати про порушення його прав до березня 2019 року, що відповідачами не спростовувалось, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за таких умов не сплив, а тому відсутні підстави для вирішення питання наявності поважних причин пропущення позовної давності. Водночас, вирішуючи заявлені позовні вимоги по суті судом встановлено, що будь-якого порушення прав позивача за заявленими позовними вимогами не встановлено. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Саттею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Згідно ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Положеннями п. «а» ч. 1 ст. 17 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. За змістом положень ст. 122 ЗК України, вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Згідно ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Тобто набувши право власності на нерухомість, розташовану на земельній ділянці кадастровий номер 0520681000:01:008:0007, уклавши договір купівлі-продажу 14.05.2019 та зареєструвавши своє право власності 14.05.2019, саме з 14.05.2019 позивач набув право на вказану земельну ділянку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення статті 9 Закону України «Про оренду землі», а саме що земельна ділянка, надана у власність [PERSON] розпорядженням Вінницької РДА від 15.12.2012 № 1507, перебувала в оренді ТОВ «Гранітний Парус», яке згоди на відчуження земельної ділянки не надавало. Суд звертає увагу, що Договір оренди землі був укладений не з позивачем [PERSON] , а з ТОВ «Гранітний Парус», тому викладені в позові обставини щодо передачі земельної ділянки у власність під час дії укладеного договору оренди землі не могли порушити права позивача [PERSON] , оскільки жодного права він, як фізична особа, на той час на дану земельну ділянку не мав, крім цього, відсутні належні та допустимі докази, що наданий договір оренди землі стосується цієї ж земельної ділянки, що була передана у власність [PERSON] , оскільки кадастрового номеру земельної ділянки наданий договір оренди землі не містить, на підставі яких землевпорядних документів було укладено зазначений договір та визначено межі і розташування земельної ділянки не обґрунтовано та не доведено, в договорі зазначено лише її площа та вказівка на місце розташування на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району за межами населеного пункту. Крім цього, позов обґрунтовано захистом прав не ТОВ «Гранітний Парус», а [PERSON] , який бере участь в справі як фізична особа, а не уповноважений представник ТОВ «Гранітний Парус», тому такими діями не було порушено його прав як позивача за даним позовом. Не заслуговують також на увагу доводи позивача про те, що земельна ділянка повинна була бути продана шляхом проведення земельних торгів, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 134 ЗК України (в редакції закону, що діяв станом на 15.12.2012), не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва. При обґрунтуванні позовних вимог, позивач також посилається на те, що першим заступником голови Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області Шмігелем В.Б. вчинено службове підроблення, а саме, що ним видано та підписано розпорядження № 1507 від 15.12.2012 від імені голови Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області. Водночас таке твердження позивача не доведено ним належними та допустимими доказами, суду не надано вироку суду, яким встановлено винуватість службових осіб Віннницької РДА у вчиненні вказаного правопорушення та підроблення розпорядження № 1507 від 15.12.2012. Та надані позивачем документи про те, що на час видачі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №1507 від 15.12.2012 [PERSON] перебував на посаді голови Вінницької РДА та перебував у щорічній основній відпустці, не можуть свідчити про те, що таке розпорядження про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0, 4680 га на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту взагалі не видавалось та не підписувалось. При цьому, саме позивач надав суду копію оскаржуваного розпорядження Віннницької РДА № 1507 від 15.12.2012 та засвідчив його відповідність оригіналу. Дане розпорядження Віннницької РДА № 1507 від 15.12.2012, згідно наданої суду копії, винесено на підставі відповідних норм чинного на той час законодавства, в тому числі п. 2 Розділу Х Перехідні положення ЗК України, в редакції, чинній на 15.12.2012, згідно якого до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Даним розпорядженням п. 1 також було затверджено відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, незаконність якого позивачем взагалі не обґрунтовується та не доводиться. Саме на підставі розпорядження голови Віннницької РДА № 1507 від 15.12.2012 зареєстровано право власності відповідача [PERSON] на спірну земельну ділянку та будь-якого порушення прав позивача на дану земельну ділянку на час його винесення та реєстрації права власності [PERSON] не встановлено, оскільки будь-яких прав на дану земельну ділянку позивач як фізична особа, що звернувся до суду за захистом своїх прав, на час вчинення оскаржуваних дій не мав. Суд також вважає недоведеними твердження позивача про те, що під час винесення розпорядження Віннницької РДА № 462 від 18.06.2018 не було дотримано Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2008 року № 502, оскільки такий Порядок був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502 та втратив чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 154 від 20.02.2013, тобто не був чинним на час винесення оскаржуваного розпорядження Віннницької РДА № 462 від 18.06.2018. Водночас, як встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка площею 0, 4680 га, що була передана у власність [PERSON] , та цільове призначення якої в подальшому було змінено, знаходилась на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту, була передана у власність до розмежування земель державної та комунальної власності саме відповідним органом виконавчої влади, який в подальшому змінив цільове призначення земельної ділянки, що вже перебувала у власності фізичної особи, згідно ст.ст. 20, 186-1 ЗК України. Будь-яких порушень при зміні цільового призначення спірної земельної ділянки, в тому числі будь-яких порушень при цьому прав позивача [PERSON] під час судового розгляду не доведено. Суд звертає увагу, що зі змісту договору купівлі-продажу, укладеного 14.05.2019 між відповідачем [PERSON] (Продавець) та позивачем [PERSON] (Покупець) вбачається, що позивачу було відомо про цільове призначення земельної ділянки, на якій розміщені виробничий будинок, нежитлові будівлі, які придбав позивач, та позивач мав намір придбати таку земельну ділянку за наступним договором купівлі-продажу (а.с. 29 - 30). Крім цього, згідно позовної заяви, позивач на той час був обізнаний з порядком набуття у власність земельної ділянки відповідачем [PERSON] та був ознайомлений з документами, на підставі яких було оформлено право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що на земельній ділянці за кадастровим номером 0520681000 :01:008:0007, площею 0, 4680 га, наявні обмеження: охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи 0, 02 га; санітарно-захисна зона навколо об`єкта 0, 4680 га, зона особливого режиму забудови 0,0234 га (а.с. 156). Водночас, зі змісту розпорядження Вінницької РДА від 18.06.2018 № 462 та Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 21.05.2018 № 4270/82-18, встановлено, що загальний розмір земельної ділянки становить 0, 4680 га, тобто хибними є твердження позивача про те, що оскаржуваним розпорядженням Вінницької РДА від 18.06.2018 № 462 відбулось збільшення розміру земельної ділянки за кадастровим номером 0520681000:01:008:0007. При цьому, відповідно до Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 21.05.2018, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , виготовлений ТОВ Юридично-земельний союз «Альянс», було погоджено експертом державної експертизи без зауважень та пропозицій щодо порушення Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» (а.с. 156). Тобто оскаржувані розпорядження не можуть бути скасовані з підстав незгоди позивача з існуючими обмеженнями у використанні земельної ділянки, встановленими законом, у зв`язку з існуванням на даній земельній ділянці особливого режиму забудови, санітарно-захисної зони та охоронної зони, з чим позивач не погоджується, але про що міг і повинен був знати під час придбання майна у власність. При цьому такі обмеження були встановлені до набуття позивачем будь-якого права на дану земельну ділянку та порушень у віднесенні вказаних земель до відповідної категорії ним не доведено. Також звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, виданий на ім`я відповідача [PERSON] . Водночас, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що такий державний акт на право власності на земельну ділянку існує та дійсно був виданий на ім`я відповідача [PERSON] , копії такого державного акту суду не надано. Відповідно дана позовна вимога є необґрунтованою та недоведеною. Крім цього, позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку, що згідно ч. 13 ст. 79-1 ЗК України, є припиненням існування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та може бути застосовано у визначених випадках, а саме: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Водночас за відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання незаконними та скасування розпоряджень Вінницької РДА, на підставі яких було здійснено відповідну державну реєстрацію права власності на земельну ділянку [PERSON] , вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку задоволенню не підлягають. Суд наголошує, що власником виробничого будинку, нежитлових будівель позивач став відповідно до вказаного договору купівлі-продажу від 14.05.2019, та не довів, що прийняттям оскаржуваних рішень Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 15.12.2012 та 18.06.2018, що були прийняті до набуття ним права власності на такі будівлі, було порушено його права як власника таких будівель, оскільки на той час він не мав права на вказані об`єкти нерухомості та земельну ділянку, на якій вони розташовані. А посилання сторони позивача на порушення його прав як співзасновника ТОВ «Гранітний Парус» не заслуговують на увагу, оскільки позов подано ним як фізичною особою, а не від імені та в інтересах юридичної особи. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного суду від 30.01.2019 в справі № 569/17272/15-ц, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № № 12-304гс18). Вирішуючи позовні вимоги з точки зору ефективності обраного позивачем способу захисту його прав та відповідності встановленим обставинам, суд звертає увагу, що набувши право на відповідні об`єкти нерухомості, в зв`язку з чим набувши право на спірну земельну ділянку, згідно ст. 120 ЗК України, позивач заявляє вимоги, наслідком задоволення яких є припинення існування земельної ділянки, як об`єкта права власності, тобто призведе до порушення його ж прав на дану земельну ділянку, тому такий спосіб захисту прав не може бути ефективним з точки зору захисту саме прав позивача як особи, що набула право на дану земельну ділянку та може оформити своє право власності на неї у встановленому законом порядку після скасування існуючого арешту на дану земельну ділянку. Водночас такі вимоги не можуть бути способом подальшого оформлення права власності на земельну ділянку без необхідності скасування накладеного арешту на земельну ділянку, що є єдиною перешкодою в реєстрації права власності позивача на земельну ділянку на підставі набуття права власності на розташоване на ній нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що прийняттям вказаних рішень було порушено його права та інтересияк власника будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці, в тому числі їх незаконності на час прийняття та реалізації, за відсутності ефективності обраного ним способу захисту як особи, що набула право власності саме на вказану земельну ділянку, з відповідним цільовим призначенням та іншими її ознаками як відповідного речового права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed