Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що він є власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. З 23. 07. 2003 року по 17. 11. 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого 26. 01. 2004 року народилася [PERSON]. Під час перебування у шлюбі він зареєстрував в квартирі відповідачку, а також доньку, і усі разом на даний час мешкають в ній. Після розірвання шлюбу відповідачка втратила статус члену його сім»ї, а також право на користування квартирою. При вирішенні питання про припинення сервітуту на користування житлом необхідно враховувати, що обставини змінилися настільки суттєво, що унеможливлюють сумісне проживання в одній квартирі. Відповідачка не сплачує за комунальні послуги, якими користується нарівні з ним, будучи працездатною жінкою, ніде не працює, не виконує рішення суду про стягнення з неї заборгованості за комунальні послуги. Після припинення шлюбу припинилася і дія житлового сервітуту для [PERSON], тому він просить позбавити її права користування (права сервітуту) на проживання у вказаній квартирі, виселити її з квартири, зобовязати Бердянський міський відділ УДМС України в Запорізькій області зняти її з реєстрації у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача за довіреностями [PERSON] і [PERSON] підтримали позовні вимоги і пояснили, що [PERSON] хвора людина похилого віку, проживання в одній кімнаті з колишньої дружиною погано впливає на стан його здоров»я, він потребує постійного догляду, але донька не може за ним доглядати у звязку з тим, що в квартирі мешкає відповідачка. На даний час сторони не являються членами однієї сім»ї, спільне господарство не ведеться, після розірвання шлюбу відповідачка підлягає виселенню з житла, належного колишньому чоловіку. Крім того, у неї є житло в м. Запоріжжі, де вона може мешкати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що у неї свого житла немає, в м. Запоріжжі є квартира, яка належить її матері, і в якій проживають її син з сім»єю та онуками. Вона не має права піти з квартири і залишити неповнолітню дитину, допомагає позивачу у міру сил, буде жити разом зі своєю сім»єю, навіть, і колишньою. Представник 3- ї особи - Бердянського міського відділу УДМС України в Запорізькій області до суду не явився, про день слухання справи сповіщений, в заяві просить розглянути справу за його відсутності. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з копії договору купівлі продажу від 23 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 5845, [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] 23. 07. 2003 року і народження доньки [PERSON] 26. 01. 2004 року зареєстрував їх у належній йому квартирі як членів своєї сім»ї, де усі мешкають до теперішнього часу. Вказані обставини підтверджуються копія свідоцтва про укладення шлюбу, народження, та довідкою ОСББ «Потійська 346» від 01. 09. 2014 року. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 17. 11. 2011 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, після чого відповідачка по справі залишилася мешкати у квартирі і користується нею нарівні з власником житла. За приписами ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Вказана стаття регулює плату за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові. Як вбачається з рішення Бердянського міськрайонного суду від 11. 12. 2014 року позивачем вирішено питання щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів за оплату комунальних послуг, тобто позивачем вирішене питання щодо режиму користування відповідачкою належним йому жилим приміщенням. Виходячи з вимог Житлового Кодексу України, які не можна трактувати інакше, ніж вони викладені у зазначених вище статтях, суд не вбачає підстав для позбавлення [PERSON] права на користування жилим приміщенням у квартирі, що належить на праві власності [PERSON], обґрунтування позову позивачем щодо відсутності у відповідачки права користування житловим сервітутом є помилковим і прийматись судом до уваги не може. Умови виселення громадянина з житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення викладені в ст. ст. 116,117 ЖК України, проте позивач не навів жодної підстави для виселення відповідачки з жилого приміщення, які б могли бути перевірені судом для визначення їх відповідності закону. Зобов»язання Бердянського МВ УДМС у Запорізькій області скасувати реєстрацію місця проживання може мати місце лише за наявності до цього підстав та після того, як вказаний державний орган відмовив у таких вимогах. Згідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позовні вимоги не відповідають вимогам закону, вони задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed