Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

07 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Волочиської районної державної адміністрації, Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай) та надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позов мотивувала тим, що її мати [PERSON] була членом колгоспу «Ленінський шлях» (с. Яхнівці Волочиського району Хмельницької області), в якому працювала з січня 1948 року по грудень 1957 року. Припинила роботу в господарстві у зв'язку з виходом на пенсію. Колгосп «Ленінський шлях» був реорганізований в КСП «Полісся» с. Яхнівці. Державний акт на право колективної власності на землю колгоспу «Ленінський шлях» був виданий КСП «Полісся» с. Яхнівці 24 травня 1995 року № [NUMBER], відповідно до рішення Яхновецької сільської ради народних депутатів від 29 жовтня 1993 року № 14 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До даного Державного акту на право колективної власності на землю додано список осіб (членів КСП), які мали право на отримання земельної ділянки (паю), в якому було зазначено, що [PERSON], яка проживала в с. Яхнівці Волочиського району, має право на отримання земельної частки (паю) за № [NUMBER]. В зв'язку з важкою хворобою [PERSON] сертифікат на земельну частку (пай) отримати не встигала, так як померла [INFO] року. Після смерті матері позивач прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном. Однак, так як правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) не видавався, нотаріус не може оформити вищезазначене спадкове майно. Тому позивач змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті [PERSON] та зобов'язати Волочиську районну державну адміністрацію надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, яка розташована на території колишньої Яхновецької сільської ради Волочиського району. В судове засідання позивач та її представник [PERSON], який діє згідно довіреності від 29.11.2016 не з'явилися. Від [PERSON] надійшла заява, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Представники відповідачів: Волочиської районної державної адміністрації та Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. У вирішенні даного позову покладаються на думку суду. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється через неявку всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Яхнівці Волочиського району Хмельницької області померла [PERSON] (а.с.5). Згідно з архівної довідки № Д 559 від 01.12.2016 (а.с. 6) в книгах обліку трудоднів колгоспників колгоспу «Ленінський шлях» с. Яхнівці Волочиського району (з 2000 року - СГВК «Полісся») [PERSON] числиться з січня 1948 року по листопад 1953 року, з квітня по грудень 1955 року і з травня по грудень 1957 року. Колгосп «Ленінський шлях» с. Яхнівці був створений 27.03.1929. Відповідно до протоколу № 1 загальних зборів від 26.01.1993, зареєстрованого Волочиською райдержадміністрацією 02.04.1993 розпорядженням № 474, колгосп «Ленінський шлях» було реорганізовано в КСП «Полісся». Згідно із протоколом № 1 загальних зборів від 25.01.2000, зареєстрованого Волочиською райдержадміністрацією 22.02.2000, КСП «Полісся» було реорганізовано в СГВК «Полісся». Господарство припинило свою діяльність згідно ухвали господарського суду від 12 травня 2005 року (а.с. 25). З довідки відділу Держгеокадастру у Волочиському районі № 32-28-99.5-5669/15-16 від 24.11.2016 слідує, що Державний акт на право колективної власності на землю був виданий КСП «Полісся» с. Яхнівці 24 травня 1995 року № [NUMBER], відповідно до рішення Яхновецької сільської ради народних депутатів від 29 жовтня 1993 року № 14 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До даного Державного акту на право колективної власності на землю додавався список осіб (членів КСП), які мали право на отримання земельної ділянки (паю), в якому було зазначено, що № [NUMBER] [PERSON], яка проживала в с. Яхнівці Волочиського району, має право на отримання земельної частки (паю) (а.с. 7). Згідно з п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Відповідно до п. 2 вказаного Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, судом встановлено, що померла [PERSON] за життя отримала право на земельну частку (пай), однак не встигла отримати відповідний сертифікат на неї (нього). Згідно з положень п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Свідоцтвом про смерть (а.с. 5), посвідкою про народження позивача (а.с. 10), свідоцтва про шлюб позивача (а.с. 11), експертним висновком від 13 грудня 2017 (а.с. 26) стверджується, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Згідно з довідки старости с. Яхнівці № 676 від 22.12.2016 (а.с. 23) позивач спадщину прийняла після смерті спадкодавця шляхом вступу в управління спадковим майном (а.с. 23). Крім неї, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має. З інформації Хмельницької районної державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа на ім'я померлої [INFO] року [PERSON] не заводилася, тобто спадкові права ніким не оформлялися (а.с. 40). Державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори Красовською Н.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу 3 343/02-31 від 18.03.2017 (а.с.46). За таких обставин суд вважає можливим задоволити позовні вимоги позивача в частині визнання за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті її матері шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, інших спадкоємців немає, відповідачі не заперечують проти позову, а задоволення позову в цій частині не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, перешкод в прийнятті позивачем спадщини суд не вбачає. Разом з тим, вимога позивача зобов'язати Волочиську районну державну адміністрацію надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, яка розташована на території колишньої Яхновецької сільської ради Волочиського району задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Таким чином, встановивши, що той чи інший орган діяв неправомірно та без правових підстав відмовляється надати дозвіл на вчинення будь-яких дій, якщо для цього є законні підстави, суд може лише зобов'язати такий орган розглянути це питання у встановленому порядку. В даному випадку, позивачем не надано доказів того, що вона у встановленому законом порядку зверталася до відповідних органів з питанням надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку і їй у цьому було відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України, захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право.

Outcome: partial