Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

09.09.2016р. [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] вимогами якого є визнання недійсною додаткової угоди до договору резервування торгового місця. Ціна позову визначена позивачем у розмірі 147 328, 79 грн. Предмет позову є недійсність додаткової угоди, підставою позову є недотримання обов'язкових вимог в момент вчинення правочину. Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 26.04.2014 р. між ним та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору резервування торгового місця №19/26/123 від 31.06.2010р. Виходячи зі змісту вказаної додаткової угоди та на підставі актів прийому - передачі [PERSON] були передані [PERSON] торгові місця [NUMBER] та [NUMBER], що є тимчасовими спорудами у вигляді павільйонів Блок А ряд 2, які знаходяться на ринку "Троїцький+" за адресою: [ADDRESS]. Позивач вказує, що за вищевказаною додатковою угодою від 26.04.2014р. до договору №19/26/123 від 31.06.2010р. було передано відповідачу гроші в сумі 5 500 доларів США. Факт отримання [PERSON] грошей підтверджується розпискою. Позивач вважає, що вищевказана додаткова угода між [PERSON] та [PERSON] не створила правових наслідків необхідних для внесення змін до договору резервування торгового місця №19/26/123 від 31.06.2010р. сторонами якого являються [PERSON] та [PERSON] Вважає, що оспорювана додаткова угода від 26.04.2014р. до договору №19/26/123 від 31.06.2010р. є недійсною, оскільки в момент вчинення правочину сторонами недодержано вимог, які встановлені ч.1. та ч. 5 ст. 203 ЦК України та не відповідає вимогам Закону які встановлено для зміни або розірвання, правочину, а спосіб її укладення суперечить положенням ст. 651 Цивільного кодексу України. Додаткова угода була укладена з особою, яка не є стороною Договору, до якого вносяться зміни цією Додатковою угодою і тому не спрямована на реальне настання правових наслідків. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не було подано, та не було надано будь-яких доказів, на спростування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31.06.2010 р. між [PERSON] (інвестор) та [PERSON] (співінвестор) укладено договір № 19/26/123 про резервування торгового місця /а.с. 6-8/. Відповідно до п. 6.2 договору №19/26/123 від 31.06.2010 р. відповідач може повністю або частково передавати належне йому як співінвестору право на отримання торгового місця третім фізичним чи юридичним особам, про що зобов'язаний повідомити письмово інвестора за 10 робочих днів до дати фактичної передачі прав, що оформлюється додатковою угодою сторін до даного договору. Таким чином, сторони досягли згоди, що [PERSON] має право на передачу належного їй права на отримання майна третім особам, письмово повідомивши про свій намір [PERSON] за 10 днів та уклавши додаткову угоду про це. 26.04.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № 19/26/123 від 31.06.2010 р., що укладений між [PERSON] та [PERSON], а саме: згідно п. 6.2. співінвестор - [PERSON] передає [PERSON] згідно акту прийому-передачі торгове місце [NUMBER], [NUMBER]. Співінвестор повідомив за 10 робочих днів згідно п. 6.2. угоди № 19/26/123 адміністрацію ринку «Троицкий+» про передачу торгового місця блок-А, ряд 2, місце [NUMBER],[NUMBER] /а.с. 9-10/. Факт передачі підтверджується актами прийому-передачі торгового місця від 26.04.2014 р. /а.с. 11, 12/. Однак, як стверджує позивач, наслідки які обумовлені додатковою угодою не настали. Вважає договір недійсним, оскільки договір не спрямований на настання наслідків обумовлених у ньому та суперечить актам цивільного законодавства (ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України). Обгрунотовуючи позов, позивач не зазначає, яким саме актам цивільного законодавства протирічить додаткова угода, а також не зазначає які ж цілі переслідувала кожна із сторін правочину укладаючи договір. Як свідчить оскаржувана додаткова угода, зокрема пункт 1 - співінвестор - [PERSON] передає [PERSON] згідно акту прийому-передачі торгове місце [NUMBER], [NUMBER]. Розпискою від 28.04.2014 р. підтверджується факт отримання [PERSON] коштів в розмірі 5500 долларів США від [PERSON], як оплату додаткової угоди від 26.04.2010 р. /а.с. 14/. Тобто, виходячи із вказаних доказів, сторони мали на меті: [PERSON] передати [PERSON] торгові місця, а остання їх прийняти. Розпискою про передачу коштів - передача здійснюється оплатно. З цього можна зробити висновок про реальність договору в момент його укладання. Фактичне ж ненастання наслідків, які мали на меті сторони укладаючи договір не є підставою вважати, що договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків та не є підставою вважати його недійсним. Окремо слід звернути увагу на правомірність укладання самого договору про резервування торгового місця від 31.06.2010 р. Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Хоча позивач і не піднімає питання правомірності цього договору, слід зазначити, що будівництво будь-яких об'єктів передбачає дозвільну документацію. Надана викопіровка торгових павільйонів ринку без назви, а за твердженням позивача - ринку «Троїцький+» завірена печаткою ТОВ «Південзахідторг» /а.с. 13/. Однак позивач не зазначає, яким чином це товариство пов'язане із громадянином [PERSON] з яким відповідач уклала договір резервування торгового місця і чи є правомірним зведення торгових місць на території громади м. Києва. Таким чином, суд відмовляє позивачу у задоволенні її вимог виходячи із недоведеності підстав, за якими вони заявлені.

Outcome: dismissed