Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування Виноградівської райдержадміністрації, прокуратура Виноградівського району, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачка [PERSON], яка є рідною дочкою позивачки, [INFO] народила сина [PERSON]. В жовтні 2013 року відповідачка залишила свого сина проживати разом з позивачкою та її сім'єю в [ADDRESS]. Відповідачка створила нову сім'ю, проживає в [ADDRESS], участі у вихованні та догляді за сином [PERSON] не бере, його розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, більше як півтора року жодного разу не з'являлася до будинку позивачки, де вона проживає з своєю сім'єю та внуком [PERSON], і з того часу всі обов'язки по вихованню внука покладені тільки на неї, позивачку. Також позивачка вказує на те, що орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації по визначенню місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] своїм рішенням від 14.10.2013 р. №01-8/3124 вважав за доцільне проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з бабою, [PERSON], за адресою [ADDRESS]. Позивачка вважає, що наведені нею обставини у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. Тому просить суд позбавити відповідачку батьківських прав стосовно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], призначити її, позивачку, опікуном над дитиною, а також стягувати з відповідачки на її користь аліменти на утримання внука в розмірі по 1200 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили суд такі задоволити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що вимоги позову не визнає в повному обсязі. Коли вона народила сина [PERSON], [INFO], то разом з сином проживала у будинку своєї матері в [ADDRESS]. З 2008 року вона проживає в с.Черна, а дитина проживає з позивачкою тому, що позивачка забрала його до себе, а її, відповідачку, виганяє з будинку, не дозволяє їй бачитися з сином. З цього приводу в 2013 році вона зверталася в Орган опіки та піклування Виноградівської райдержадміністрації, однак позивачка й надалі продовжує перешкоджати їй бачитися з сином та брати участь у його вихованні. Коли дитина була у лікарні, вона могла його провідувати, приносила йому продукти харчування. Просила суд не позбавляти її батьківських прав відносно сина, оскільки вона не відмовляється від нього та бажає брати участь у його вихованні. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити в повному обсязі через їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки його довірителька не ухиляється від участі у вихованні та утриманні сина, а не має змоги бачитися з дитиною через перешкоди з боку позивачки, яка категорично забороняє їй бачитися з сином. Просив суд врахувати , що Орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації не вважає за доцільне позбавляти відповідачку батьківських прав відносно дитини, що підтверджується висновком від 28.09.2015 року за № 03-24/2816. Представник третьої особи Палінчак М.І. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації від 28.09.2015 року за № 03-24/2816 про недоцільність позбавляти батьківських прав відповідачку [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та пояснила, що мати дитини, [PERSON], у зв'язку з одруженням проживає в с.Черна Виноградівського району. За місцем проживання характеризується позитивно. Вона навідується до сина, матеріально його підтримує, але бабуся дитини, позивачка по справі [PERSON], перешкоджає їй зустрічатися з сином. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, пояснення представника третьої особи органу опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною матір'ю відповідачки [PERSON], [INFO]. [INFO] відповідачка [PERSON] народила сина [PERSON]. На час народження дитини та до 2008 року відповідачка разом з сином [PERSON], [INFO] проживала в будинку своєї матері, позивачки по справі [PERSON] в [ADDRESS], який належить на праві власності чоловіку позивачки [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.07.2010 року № 26639098. Відповідачка створила нову сім'ю та проживає в [ADDRESS]. З жовтня 2013 року малолітній [PERSON], [INFO] проживає у будинку позивачки, своєї бабусі [PERSON] на підставі рішення органу опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації від 14.10.2013 р. №01-8/3124. Згідно вказаного рішення орган опіки та піклування вважав за доцільне проживання малолітнього [PERSON], з бабою, [PERSON], за адресою [ADDRESS]. Матір дитини, [PERSON], було зобов'язано належним чином брати участь у вихованні та утриманні сина [PERSON]. Позивачка [PERSON] стверджує, що відповідачка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина [PERSON], ні матеріально ні морально не підтримує свого сина, його життям та здоров'ям абсолютно не цікавиться, жодного разу за останні півтора року не навідувалася до дитини. Дані твердження позивачки спростовуються поясненнями відповідачки, яка заявила, що позивачка чинила їй перешкоди бачитися з сином та брати участь у його утриманні і вихованні. У зв'язку з цим, відповідачка 30.10.2014 року зверталася із відповідною заявою до Органу опіки та піклування Виноградівської райдержадміністрації, де просила скасувати рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з бабусею, що стверджується наявною в матеріалах справи копією заяви [PERSON] Вказана заява органом опіки та піклування була розглянута і 14.10.2014 року комісія з питань захисту прав дитини вирішила залишити без змін попередньо прийняте органом опіки та піклування рішення від 14.10.2013 року № 01-8/3124. Відповідачка пояснила, що на даний час не відмовляється від виховання дитини, а навпаки хотіла би, щоб син проживав з нею, вона бажає брати участь у його утриманні та вихованні. Наміру злісно ухилятися від батьківського піклування у неї не було та немає. Згідно висновку органу опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації від 28.09.2015 року за № 03-24/2816, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти батьківських прав відповідачку [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд констатує, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України), зокрема, ст.ст. 150, 164, 165 СК України. Так, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати чи батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені у ст. 150 Сімейного кодексу України, та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інші. У абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно роз'яснень у п. 15 згаданої вище постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, враховуючи бажання позивачки приймати участь у вихованні сина [PERSON], [INFO], суд прийшов до переконання, що відповідачка не допустила свідомого, винного нехтування батьківськими обов'язками. На думку суду, враховуючи, що позивачка забороняє відповідачці бачитися з сином, поведінку відповідачки не можна розцінювати як умисне, злісне ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому підстави для застосування до неї крайнього заходу впливу на батьків у виді позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та призначення його опікуном позивачки [PERSON] відсутні. Розглядаючи позовну вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивачки аліментів та утримання дитини, суд приходить до наступного. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], призначення позивачки, опікуном над дитиною, то і вимога про стягнення з відповідачки аліментів на користь позивачки на утримання внука завдоволенню також не підлягає. Таким чином, з'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку про відмову у позові.

Outcome: dismissed