Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25.03.2007 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2018 року був розірваний. Від сумісного проживання у шлюбі вони мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу, виданого 15.11.2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-розмірів прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 29.10.2019 року, до досягнення дітьми повноліття. Позивач вважає, що визначений вказаним рішенням суду розмір аліментів підлягає зменшенню в порядку ст. 192 СК України, оскільки не має змоги сплачувати такий розмір аліментів, так як на даний час він ніде офіційно не працює. Спосіб його заробітку на життя полягає в сезонних виїздах за кордон. Проте, на даний час виїзди його за кордон на роботу значно зменшилися, що призвело до зменшення отримуваного доходу, тому його рівень доходу мінливий, оскільки на його утриманні перебуває батько [PERSON] , якого змушений був забрати до себе додому за адресою: [ADDRESS] , так як він хворіє, має діагноз - рак стравоходу G1 T2NxMa II cт. ІІ кл. гр. 1 ХС , дифузний кардіосклероз СН 1: склеротична недостатність аортального клапана ІІ ст., у зв`язку з чим, потребує постійного лікування, догляду та додаткових матеріальних витрат. Також, зазначає, що він є єдиним хто матеріально забезпечує, оплачує лікування та утримує батька, оскільки мати [PERSON] з батьком розлучені, а донька, [PERSON] , [INFO] проживає за кордоном. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 1/3 частки на 1/4 частку всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили ,до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.1-2). Крім того,до матеріалів справи просив долучити копію свідоцтва про смерть його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач [PERSON] позовні вимоги, заявлені позивачем не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає, що розмір аліментів, які стягуються на дітей з позивача, відповідають нормам сімейного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу матері, батька, з урахуванням обставин, зазначених уст.182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до вимог ч. 1ст. 192 СК України визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положеннями частини першої статті 182 СК України передбачено, що суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм видно, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2018 року був розірваний ( а.с. 5). Від спільного проживання у шлюбі,подружжя має двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-розмірів прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 29.10.2019 року, до досягнення дітьми повноліття, що підтверджується судовим наказом, виданим Вінницьким міським судом Вінницької області 15.11.2019 року (а.с. 6). На підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач до матеріалів справи додав докази, а саме: копію свого свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 25.03.1975 року, де в графі «батьки», батьком значиться [PERSON] ( а.с. 7); довідку № 128 від 29.01 2020 року, яка видана Асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці квартальним комітетом комітету міськрайону «Лівобережний», у якій зазначено, що [PERSON] ,1952 року народження проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 8); копію паспорта останнього, серії [NUMBER] ,виданого Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області 21.03.1997 року, де вказано його місце реєстрації: [ADDRESS] ( а.с.10-11); копію пенсійного посвідчення [PERSON] серії [NUMBER] про призначення останньому 3-ої гр. загального захворювання за віком ( а.с.12); копію виписки із медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] , виданої Літинською ЦРЛ Вінницької області, на підтвердження факту його онкологічного захворювання (а.с.15); чеки щодо придбання ліків та витрати на обстеження онкохворого [PERSON] ( а.с.16-21); копію свідоцтва про розірвання шлюбу між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] , виданого Літинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 18.10.2018 року ( а.с.22). Крім того, в подальшому в процесі розгляду справи, позивачем подано копію свідоцтва про смерть батька [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) 13.04.2020 року, зі змісту якого вбачається, що [INFO] у віці 68 років помер [PERSON] . Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем суду надано не було. Однак, враховуючи те, що позивач є працездатним, періодично виїздить за кордон на роботу, в центрі зайнятості не зареєстрований як безробітний, тому офіційного підтвердження про те, що він не працює не надав, житлом забезпечений, а посилання позивача, на ті обставини, що він є єдиним хто турбувався за хворим батьком та матеріально його забезпечував, суд не може прийняти до уваги, оскільки за інформацією позивача крім нього, у батька [PERSON] (нині покійного) є ще донька [PERSON] , яка проживає за кордоном, а тому мала таку ж саме відповідальність перед батьком, як і позивач утримувати хворого батька, таким чином, вказані докази не позбавляють позивача обов`язку утримувати неповнолітніх дітей. Більше того, суд звертає увагу на те, що позивач [PERSON] , не погоджуючись з розміром аліментів, визначеним судовим наказом від 15.11.2019 року, не звертався до суду з заявою про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами. Судовий наказ набрав законної сили та підлягає виконанню. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, про погіршення його матеріального стану, здоров`я або зміну сімейного стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей позивач не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Тобто, в даній справі зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини (ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 19.087.2017 року, справа № 303/256/16-ц). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позивач не довів погіршення свого матеріального становища чи стану здоров`я погіршеного з ним, які були у нього на час ухвалення судового наказу від 15.11.2019 року, а тому підстав для задоволення позову не має. Відмовляючи в задоволенні позову, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого Рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначав, «що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». На підставі викладеного та

Outcome: dismissed