Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач свої вимоги, які були уточнені в ході розгляду справи, обґрунтовує тим, що її неправомірно було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 2 ст. 41 КЗпП України. Підставою позовних вимог позивач зазначила, що відповідач порушив законні права працівника під час проведення стосовно неї службового розслідування, а саме: не повідомив позивачку про проведення щодо неї службового розслідування та незаконно збирав щодо неї інформацію. Тому, позивач просила суд скасувати Наказ № 746-зв від 17.12.2014 р., щодо звільнення [PERSON] провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанк Росії», 18.12.2014 р., згідно п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із вчиненням нею винних дій які дають підстави для втрати довір'я до неї, як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності; поновити [PERSON] на посаді провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанк Росії»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15170,00 грн. Позивач та представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач була звільнена із займаної посади правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства. В матеріалах справи містяться письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи із наступних підстав. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України). Як було встановлено і визнано сторонами, позивач працювала на посаді провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанк Росії» з 07.05.2013 р. по 18.12.2014 р. Наказом від 17.12.2014 р. № 746-зв, позивача було звільнено із займаної посади з 18.12.2014 р. згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, на підставі виявлених порушень, зазначених у звіті про проведення службового розслідування, яке проводилось на підставі Розпорядження № 551 від 17.11.2014 р. (зі змінами та доповненнями), в тому числі й за порушення п.п. 3.1.1, 3.1.2 та 3.1.8 Посадової інструкції провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнті - касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанк Росії». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Зі звіту про проведення службового розслідування від 17.12.2014 р. вбачається, що було встановлено порушення позивачем порядку проведення касових операцій, в частині спочатку відображення в АБС Б2 приходних операцій, а вже потім прийом і передача готівки грошових коштів від клієнтів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач порушив її законні права під час проведення стосовно неї службового розслідування, а саме: не повідомив позивачку про проведення щодо неї службового розслідування та незаконно збирав щодо неї інформацію. У судовому засіданні позивач пояснила, що їй було відомо про проведення службового розслідування стосовно інших працівників та те, що її було відсторонено від виконання обов'язків та обмежено доступ до банківської електронної системи. Вона вважала, що відносно неї службове розслідування не проводилося і що доступ їй буде відновлено після закінчення розслідування. Однак, суд не може погодитися з такими твердженнями і критично відноситься до них виходячи із наступного. 17.11.2014 р. було винесено Розпорядження № 551, згідно якого членів комісії було зобов'язано провести службове розслідування, з метою з'ясування додаткових обставин інциденту і підтвердження чи спростування підозри в порушенні касової дисципліни співробітниками Київського відділення № 18 в строк до 28.11.2014 р. Пунктом 3,4 Розпорядження визначено, що на час проведення службового розслідування відсторонити від виконання обов'язків позивача та інших співробітників із зупиненням доступів до банківських електронних систем та корпоративної пошти. Розпорядженням № 591 від 05.12.2014 р., було внесено зміни в Розпорядження № 551 від 17.11.2014 р. та продовжено строки проведення службового розслідування до 19.12.2014 р. Отже, з вищевикладеного вбачається, що метою розпорядження було виявлення додаткових обставин інциденту і підтвердження або спростування підозр в порушенні касової дисципліни співробітниками відділення без їх конкретизації. Крім того, позивача та інших співробітників було відсторонено від виконання обов'язків та обмежено доступ на підставі Розпорядження № 551 про проведення службового розслідування. Судом також було вивчено Положення про проведення службових розслідувань в АТ «Сбербанк Росії», особливо було звернуто увагу на обов'язки та права сторін, з якого вбачається, що позивач дійсно має право знати про те, у зв'язку із чим проводиться службова перевірка, надавати письмові пояснення та ін., проте, у пунктах даного Положення не закріплений саме обов'язок відповідача повідомляти співробітників про початок службового розслідування та відсутній порядок такого повідомлення. Що стосується доводів позивача про те, що відповідач незаконно збирав щодо неї інформацію, суд не бере їх до уваги зважаючи на наступне. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч. 3 ст. 149 КЗпП України). Основною метою Положення є створення механізму, яким є службове розслідування, встановлення/відсутності факту порушення і причетності до інциденту осіб, а основним завданням - своєчасний, всебічний, повний і об'єктивний сбір та вивчення матеріалів по інциденту, визначення рівня спричиненого збитку/потенційного збитку, характеру допущеного порушення, розробка рекомендацій по усуненню причин, які спричинили інцидент. Тим більше, 07.05.2013 р. позивач підписала заяву на обробку персональних даних, якою дала згоду на обробку її персональних даних, в тому числі для забезпечення контролю кількості та якості виконаної роботи і забезпечення збереження майна та ін. Звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями) (ч. 2 п. 28 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів»). За п. 2 ст. 41 КЗпП трудовий договір може бути розірвано тільки з працівниками, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, тобто такими, з якими може бути укладено договір про повну індивідуальну чи колективну (бригадну) матеріальну відповідальність або які, незалежно від можливості укладення такого договору, зайняті прийманням, зберіганням, транспортуванням, відпуском або розподілом матеріальних цінностей (наприклад головний бухгалтер). Приводом для звільнення може бути вчинення таким працівником навмисних або необережних дій, що давали роботодавцю підстави для втрати до нього довір'я. Зокрема, це може бути порушення працівником правил проведення операцій з матеріальними цінностями, а не факт недостачі їх (Лист Верховного Суду України від 1 грудня 1997 року «Правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році»). Пунктом 2 ст. 41 КЗпП України, не передбачено для звільнення працівника такої обов'язкової ознаки як завдання матеріальної шкоди. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надала суду належні та допустимі докази, не довела суду їх переконливість, а також обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог. Підстави зазначені позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог в судовому засіданні не підтвердилися, оскільки, суд встановив, що Положенням про проведення службових розслідувань в АТ «Сбербанк Росії» не передбачений обов'язок відповідача повідомляти працівників в письмовому вигляді про початок такого розслідування, крім того позивачу було відомо про його проведення, у зв'язку із чим її і було відсторонено від виконання посадових обов'язків, тому враховуючи все вищезазначене суд дійшов до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed