Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що 11.02.2004 року вона продала [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] Про існування даного договору позивач дізналася, коли на її адресу надійшла судова повістка про виклик у судове засідання для розгляду справи про її виселення. Позивач вказує, що спірний договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки такий договір вона з відповідачем не укладала, а укладала договір застави майна, як забезпечення виконання зобовязання за договором позики, відповідач навмисно ввів її в оману щодо дійсних обставин справи, а отже договір купівлі-продажу був вчинений під впливом обману. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] 11.02.2004 року за реєстровим № 232. У судовому засіданні позивач, її представник позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач, представник відповідача позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 11.02.2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу належної позивачу на праві власності квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] З пояснень [PERSON] вбачається, що у приватного нотаріуса вона та відповідач уклали договір застави ( іпотеки) квартири за її борговими зобовязаннями перед відповідачем. Відповідно до показів свідків [PERSON], [PERSON]; [PERSON]. [PERSON], після укладення договору купівлі-продажу [PERSON] продовжувала розраховуватися з відповідачем за свою квартиру, оскільки вважала, що квартира їй належить на праві власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст.\~626, ст.\~629 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст.\~6,\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1\~ст. 638 ЦК\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом статей\~203,\~215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину. Відповідно до частини першої\~статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Отже, підставою для визнання правочину недійсним є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"\~особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони даного правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за\~ст. 230 ЦК України. Із оспорюваного договору вбачається, що сторони у справі, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, попередньо будучи ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин (ст. ст.\~202 - 204,\~626,\~627 ЦК України) уклали договір, згідно з яким позивач передала у власність відповідачу, а відповідач прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідно до умов договору купівлі-продажу, продаж квартири вчинено за погодженням сторін за 22\~300, 0 гривень, які продавець отримав під час вчинення договору. Таким чином, під час укладення договору сторони узгодили основні умови, зокрема порядок розрахунку. Підписавши оспорюваний договір, позивач ствердила, що його умови повністю відповідають її волевиявленню, а також про повний розрахунок за продану квартиру. При нотаріальному посвідченні вказаного вище правочину позивач усвідомлювала значення своїх дій і керувала ними, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Будь-яких даних про те, що договір був укладений під впливом обману, внаслідок навмисного введення в оману покупцем продавця, позивачем не наведено та матеріали справи не містять. Суд критично відноситься до показів свідків, оскільки під час укладення договору купівлі-продажу вони присутні не були, свідчення надають зі слів самої позивачки. Виходячи зі змісту ст.ст. 10. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування. Посилання позивача на те, що спірний договір вчинений нею внаслідок обману з боку відповідача, а тому є підстави вважати, що договір є недійсним, матеріалами справи та належними і допустимими доказами не доведений.

Outcome: dismissed