Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Звертаючись до суду позивач заявляє позовні вимоги, а саме: - Скасувати рішення (індексний номер 15517961 від 02.09.2014 року) та запис (номер запису 6866976) про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 45/100 часток житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями (сарай літ. «Е», гараж літ. «Ж») по про провулку [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого змісту позовних вимог, позивач вказав: На підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.08.2014 року по цивільній справі №642/3 845/14ц проведено державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на 45/100 часток житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями (сарай літ. «Е», гараж літ. «Ж») по про провулку [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, копія якого залучається до позову, підставою внесення запису про право власності є: «Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15517961 від 02.09.2014 року, [PERSON] , Департамент державної реєстрації міністерства юстиції України». Запис про право власності, 6866976. Постановою апеляційного суду Харківської області від 10.05.2018 року було скасоване рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.08.2014 року по цивільній справі №642/3845/14ц та в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на відповідну частку вищевказаного домоволодіння відмовлено повністю. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року: 2. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі якт проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 вищезгаданого Закону: «...заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав;..». Позивач є співвласником спірного домоволодіння, тому в контексті вищенаведеної норми закону позивач не може бути заявником при подачі державному реєстратору постанови апеляційного суду Харківської області від 10.05.2018 року з метою скасування права власності відповідача. Таким чином, при відсутності у позивача повноважень з позасудового скасування права власності, позивач позивач заявляє позовні вимоги. Тому позивач заявляє вказані позовні вимоги. Відповідач відзиву суду щодо заявлених позовних вимог не надали. Позивач та представник відповідача на позові наполягали. В пояснення вказали обставини викладені в мотивуванні позовних вимог. Відповідач, позовні вимоги не визнав. Вважає необхідним в задоволенні позовних вимог позивачки відмовити. На підставі наданих доказів, судом були встановленні наступні факти та обставини: На підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.08.2014 року по цивільній справі №642/3 845/14ц проведено державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на 45/100 часток житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями (сарай літ. «Е», гараж літ. «Ж») по про провулку [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, копія якого залучається до справи, підставою внесення запису про право власності є: «Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15517961 від 02.09.2014 року, [PERSON] , Департамент державної реєстрації міністерства юстиції України». Запис про право власності, 6866976. Постановою апеляційного суду Харківської області від 10.05.2018 року було скасоване рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.08.2014 року по цивільній справі №642/3845/14ц та в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на відповідну частку вищевказаного домоволодіння відмовлено повністю. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд дійшов наступному: Вимогами статті 2 ч.1, 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено: 1) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 2) Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 3) заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; Як встановлено судом позивачка є власником майна 45/100 часток житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями (сарай літ. «Е», гараж літ. «Ж») по про провулку [ADDRESS] яке бцло зареєстровано за відповідачем на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.08.2014 року по цивільній справі №642/3 845/14ц, яке Постановою апеляційного суду Харківської області від 10.05.2018 року було скасоване. Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 1. Організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Відповідно до вимог статті 26 ч.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено: 2. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, згідно вказаних статей закону позивачка як заявник(власник) має право звернутись до органів державної реєстрації прав власності (державного реєстратора) для вирішення питання про скасування державної реєстрації право власності на нерухоме майно за відповідачем на підставі прийнятих рішень вказаних судом. Проте таких дій позивачка не вчинила при наймі доказів з цих підстав суду не надала. Відповідно до вимог частини 1 статті 4 ЦПК України:. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже з аналізу вказаних норм закону в обов`язок та право відповідача не входить проведення реєстрації або скасування державної реєстрації речових прав. Таким чином, позивачка звернулась з позовом до не належної особи. Відповідно до вимог ст..13 ч.1 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позивачка звернулась з позовом до неналежної особи, а суд позбавлено право виходу за межи заявлених вимог, що є підставою для відмові у задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed