Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся з позовом до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, [PERSON] про визнання недійсним рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ХII сесії VII скликання від 02.08.2016 «Про врегулювання договірних відносин між Малоданилівською селищною радою та [PERSON]». Стягнуто з Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області та [PERSON] на користь [PERSON] в рівних частинах судові витрати в розмірі 1240 гривень 20 копійок Не погоджуючись з рішенням суду представник [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги на рішення суду вказує про те, що суд задовольняючи позовні вимоги посилався лише на відсутність у Малоданилівської сільради права розпоряджатися земельною ділянкою. Доводи та надані докази в обґрунтування безпідставних позовних вимог суд залишив поза увагою без будь-якого обґрунтування. Зазначає, що [PERSON] є неналежним позивачем у справі, а [PERSON] неналежним відповідачем, проте суд не звернув на це уваги. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Малоданилівська селищна рада не має право на розпорядження земельними ділянками державної власності, які знаходяться за межами населеного пункту, а тому рішенням від 02.08.2016. VII скликання на ХІІ сесії перевищила межі своєї компетенції. З таким висновком суду першої інстанції, судова колегія погоджується з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що власником 32/100 частини нерухомого комплексу за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 26.09.2012, яке видано на підставі рішення виконкому Малоданилівської селищної ради від 18.09.2012 є позивач і його право власності на 32/100 вказаного нерухомого комплексу зареєстровано за ним 26.09.2012 Дергачівським КПТІ «Інвенрос» за № 6027595 про що видано витяг за № 35635649. Іншими співвласниками ідеальних часток нерухомого комплексу за адресою: [ADDRESS] є виробниче підприємство «Харківполімернитка», якому належить 25/100 частини, [PERSON], якому належить 19/100 частини, [PERSON], якій належить 20/100 частини, та 4/100 є безхозною частиною після припинення своєї діяльності колишнім власником ТОВ «АТП-2029». Згідно із ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. За ч. ч. 2, 4 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Весь нерухомий комплекс за адресою: [ADDRESS] розміщений на одній суцільній земельній ділянці державної власності за межами населеного пункту площею 0,9632 га (на час останньої інвентаризації та відведення) та має кадастровий номер [NUMBER] і знаходиться за межами населеного пункту та належить до земель державної власності, що підтверджується зокрема витягом із Державного земельного кадастру від 29.02.2016 за № НВ-6302484442016 відповідно до якого, земельна ділянка площею 0,9632 га належить до земель державної власності, за категорією - до сільськогосподарського призначення, та за цільовим призначенням - до земель іншого призначення. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ХІІ сесії VII скликання від 02.08.2016 «Про врегулювання договірних відносин між Малоданилівською селищною радою та [PERSON]» останній передано в оренду терміном на 49 років спільну неподільну земельну ділянку із кадастровим номером [NUMBER] площею 0,9632 га для обслуговування виробничих приміщень, де 20/100 частки перебуває у власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Також вирішено укласти договір оренди із [PERSON] та провести його державну реєстрацію. Згідно із ч.1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. За ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є коммунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно із ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Відповідно до ч.5 ст. 122 ЗК України право на розпорядження земельними ділянками державної власності за межами населеного пункту для всіх цілей окрім сільськогосподарського призначення надано виключно відповідним обласним державним адміністраціям. Суд першої інстанції правомірно врахував при вирішенні спору по суті правові позиції Верховного Суду України від 25.06.2014 у справі № 6-67цс 14. Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної власності. Пунктом 12 розділу Х " Перехідні положення" ЗК України визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Представник Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області в суді першої інстанції не заперечував, що земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS] знаходиться за межами населеного пункту та належить до земель державної власності, що підтверджується довідкою № 2237. Тобто, якщо земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту (села, селища, міста), на цю земельну ділянку визначені у статті 12 ЗК України повноваження селищної ради не поширюються. Оскільки Малоданилівська селищна рада не мала права на розпорядження земельною ділянкою державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту, рішення суду першої інстанції про задоволення позову є законним і обгрунтованим. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки посилання на те, що [PERSON] набула право користування земельною ділянкою сторонами не оспорюється. Спірним є розмір земельної ділянки на яку має право користування відповідач . В апеляційній скарзі сам представник відповідача [PERSON] зазначає, що попередні власники у яких [PERSON] купила частину комплексу мали право на користування 20/100 частин земельної ділянки (а.с.140), тоді як згідно договору їй передано в оренду всю земельну ділянку, а не її частину. Доводи апеляційної скарги стосовно наявності повноважень у відповідача Малоданилівської селищної Ради на розпорядження земельною ділянкою на підставі постанови Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2014 у справі № 922/5131/13 за позовом Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області про визнання недійсним договору оренди судова колегія не приймає, оскільки згідно ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються встановлені судовим рішенням обставини , а не висновки зазначені в мотивувальній частині рішення, яких суд дійшов за результатами розгляду іншої справи. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, правильно дійшов висновку про задоволення позову. Але, при цьому, суд помилково стягнув судовий збір з відповідача [PERSON] на яку судовим рішенням не покладено будь яких обов"язків. Отже, рішення суду в частині стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] .підлягає зміні. В частині задоволення позову по суті рішення підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial