Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

09 жовтня 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просять визнати за ними право власності на спадкову земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини. [INFO] року в [ADDRESS] помер батько позивачів - [PERSON], а [INFO] року в [ADDRESS] померла їх бабуся - [PERSON]. Після смерті батька залишилась земельна ділянка площею 3,97 га, розташована на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 12 квітня 2005 року на ім'я [PERSON]. Зазначену земельну ділянку мають право успадкувати позивачі в порядку першої черги за законом. На момент своєї смерті спадкодавець [PERSON] був зареєстрований за одною адресою з бабусею позивачів [PERSON], але фактично не проживав разом з нею, тому позивачі вважають, що остання не прийняла частину спадщини після його смерті. При цьому, за життя [PERSON], як їм відомо, склала заповіт на ім'я їхнього родича [PERSON] (третя особа по справі), яким заповіла йому все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, та останній прийняв спадщину, що залишилась після її смерті. Виходячи з того, що результат вирішення вказаної справи може вплинути на його права та обов'язки, позивачі залучили його до розгляду справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору. Після смерті батька - [PERSON], позивачі звернулися до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. із заявою про прийняття спадщини, але отримали відмову щодо видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що на день смерті спадкодавця з ним була зареєстрована його мати, яка прийняла але не оформила свої спадкові права. Таким чином, частки спадкоємців (позивачів та бабусі) у спадковому майні дорівнюють по 1/3 частки кожному. Зазначені обставини стали причиною звернення позивачів до суду з вказаним позовом про визнання за ними права власності на земельну ділянку. Представник відповідача - Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.25). Представник позивачів в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.26 ). Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.27 ). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З огляду на належне сповіщення позивачів, представника відповідача та третьої особи про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без їх участі. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши в сукупності надані сторонами докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18.03.1987 року (а.с.7) та [NUMBER] від 01.07.1992 року (а.с.8) [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відповідно. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.01.2006 року (а.с.9) [PERSON] помер [INFO] року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.12.2012 року (а.с.10) підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 12.04.2005 року (а.с.11-12) слідує, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,97 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 393/0-0.420-467/151-17 від 28.09.2017 року (а.с.13), вартість земельної ділянки площею 3,9675 га, що належить [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER], складає 128813 грн. 38 коп. З листа нотаріуса за №916/02-14 від 06.09.2017 року ( а.с.14 ) видно, що позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого - [PERSON] (спадкова справа №277/2017 від 06.09.2017 року), з причини проживання з ним на день смерті його матері, яка прийняла але не оформила свої спадкові права. Таким чином, частки спадкоємців у спадковому майні дорівнюють по 1/3 частки кожному. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 09.12.2017 року (а.с.31) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] року, приватним нотаріусом Монастирліу О.П. відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 61180511, зареєстрована у нотаріуса за №277/2017 від 06.09.2017 року. Також в матеріалах спадкової справи, наданої нотаріусом на запит суду, містяться: копії заяви [PERSON] від 06.09.2017 року щодо прийняття спадщини на земельну ділянку, належну [PERSON], оскільки на момент його смерті остання була малолітньою особою (а.с.32), одночасно копії заяви [PERSON] щодо надання своєї згоди на включення [PERSON] до кола спадкоємців, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року (а.с.33) та копії заяви позивача [PERSON] за №686 від 06.09.2017 року про прийняття за законом спадщини, що складається із земельної ділянки (а.с.34). Довідкою Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за № 867 від 21.08. 2017 року (а.с.35) підтверджується, що [PERSON], [INFO], на день смерті [INFO] року був зареєстрований в [ADDRESS]. На день смерті, крім нього, у будинку зареєстрована [PERSON] [INFO] - мати померлого. Як вбачається з копії заповіту від 25 січня 2006 року (а.с.36), за життя [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON] (третя особа по справі), яким заповіла йому все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Так, у першу чергу, як передбачено ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Із роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " слідує, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку. Судом з достовірністю встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їхнього батька [PERSON] на спадкову земельну ділянку, однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору вони не мають можливості в зв'язку з тим, що на день смерті спадкодавця [PERSON], з ним була зареєстрована за одною адресою його мати [PERSON], що померла [INFO] року, яка вважається такою, що прийняла але не оформила свої спадкові права. (а.с.14). Також встановлено, що позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину, тому що на день смерті спадкодавця була малолітньою особою, про що зазначено в прийнятій від неї нотаріусом заяві від 06.09.2017 року(а.с.32), а згодом надала нотаріусу свою згоду на включення брата [PERSON] до кола спадкоємців (а.с.33). Враховуючи, що спадкова земельна ділянка дійсно належала спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності, про що свідчить копія Державного акту (а.с.11-12), витяг з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.13), позивачі не відмовились від спадку в установлений законом строк, а відповідач -Дмитрівська сільська рада Татарбунарського району не заперечує проти вимог позову (а.с.25), як і третя особа по справі -[PERSON].(а.с.27), що є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON] - матері спадкодавця [PERSON], суд вважає, що за [PERSON] та [PERSON] повинно бути визнано право власності на земельну ділянку розміром 3,97 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 12.04.2005 року, що належала [PERSON], померлому 16 травня 2006 року по 1/2 частині ідеальної долі на праві спільної часткової власності.

Outcome: approved