Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

10 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про надання неповнолітній дитині на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 лютого 2002 року по 30 листопада 2011 року. Під час шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Після розлучення сторін дитина залишилась мешкати разом з матір'ю, знаходиться на її повному забезпеченні. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, дуже рідко бачиться з нею. Раніше він їздив з донькою до свого батька в Росію раз на рік, але з 2014 року припинив з нею будь-яке спілкування. Нотаріально засвідченого дозволу для можливості виїзду дитини за кордони України відповідач не надає, зловживаючи своїми батьківськими правами. В той же час свої батьківські обовязки він не виконує ніяким чином. Позивач просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за межі України до Російської Федерації без згоди батька на один рік з дати набуття чинності рішенням суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву з клопотанням розглянути справу буз її присутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в справі є розписка. Представник третьої особи - служби по справам дітей Дружківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, встановив такі обставини справи. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2002 року. Сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Сторони з 30 листопаду 2011 року однією сім'єю не проживають, шлюб між ними розірвано. Дитина проживає разом з матір'ю [PERSON], яка має намір тимчасово виїхати з дитиною за межі України з метою оздоровлення дитини та відвідування родичів у Російській Федерації. Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону України № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, виїзд неповнолітнього громадянина України при відсутності згоди одного з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Через відсутність згоди батька на виїзд за межі України неповнолітня [PERSON] позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд за кордон для відпочинку, оздоровлення, розширення кругозору, відвідування родичів. Суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків і зловживає своїми батьківськими правами, оскільки не забезпечує дитині повноцінного розвитку, відпочинку, перешкоджаючи своїми діями повноцінному фізичному, моральному, інтелектуальному, духовному, соціальному розвитку дитини. Бездіяльність відповідача як батька суперечать інтересам дитини, порушують його права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Суд, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд за межі України без згоди одного з батьків до Російської Федерації тривалістю один рік з часу набрання рішенням законної сили. Оскільки у судовому рішенні зазначені країна, в яку тимчасово виїжджає дитина, а також встановлений період, суд вважає, що права батька дитини щодо можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, передбачені ст.ст. 153, 157 СК України, не порушені.

Outcome: approved