Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 08.03.1999 року по 25.05.2000 року, просить визнати майно - квартиру № 11 по вул. Пацаєва, буд. 8, корп. 1 в м. Кропивницькому об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати право власності на 1/2 частину квартири № 11 по вул. Пацаєва, буд. 8, корп. 1 в м. Кропивницькому та стягнути сплачений судовий збір в сумі 1102,40 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 4000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. В обґрунтування позову зазначила, що познайомились 14 лютого 1999 року, сім'єю проживали з 08.03.1999 року, не перебуваючи при цьому в іншому шлюбі. В лютому 2000 року переїхали разом до матері відповідача в квартиру № 37 по вул. Академіка Корольова в м. Кіровограді. Дізнавшись про вагітність прийняли рішення про необхідність придбання власного житла. 26.05.2000 року уклали з відповідачем шлюб, 07.06.2000 року за спільні кошти позивача і відповідача внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, разом з вкладеннями особистими придбали квартиру [ADDRESS], корп.. 1 в м. Кіровограді. Договір купівлі - продажу укладався відповідачем. 12.11.2000 року народилась донька - [PERSON]. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.01.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Рішення набрало законної сили 04.02.2014 року. Адвокат позивача зазначила, що на момент створення сім'ї -1999 рік та придбання квартири [ADDRESS], корп.. 1 в м. Кіровограді -2000 рік діяли КпШС і ЦК України (1963 року) , Закон України «Про власність», а в подальшому з 2004 року - СК України та ЦК України. Стверджується, що дана квартира є спільною сумісною власністю, а так як шлюбний договір не укладався, будь-яких домовленостей про зміну часток майна не погоджували, а тому просять задовольнити позов повністю. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали , просять відмовити в задоволенні позову повністю, з зазначенням, що з позивачем перебував у шлюбі з 26.05.2000року по 04.02.2014 року. Спірна квартира за адресою: [ADDRESS], придбана 07.06.2000року за його особисті кошти, які отримав від продажу належної йому частки в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира була продана 23.05.2000року. Крім того, у 2010 році зробив ремонт в спірній квартирі, встановив металопластикові вікна, встановив нові двері , встановив автономне опалення за особисті кошти, які отримав у липні 2010 року як одноразову суму страхової виплати за трудове каліцтво. Адвокат відповідача зазначив, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Зазначив, що позивач не мала можливості з заробітної плати, яку отримувала в той час, проживаючи з дитиною від першого шлюбу на квартирі і мати можливість відкладати кошти на купівлю квартири , тому у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання вказаної квартири в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення її до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, тому просить в задоволенні позову відмовити повністю. Судом встановлено наступні факти. Сторони по справі познайомились 14 лютого 1999 року. Однією сім'єю проживали з 08.03.1999 року, не перебуваючи при цьому в іншому шлюбі. В лютому 2000 року переїхали разом до матері відповідача в квартиру № 37 по вул. Академіка Корольова в м. Кіровограді. Зазначений факт судом встановлено на підставі пояснень позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] 26.05.2000 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, зареєстрований Кіровським райвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Кіровограда, актовий запис № 129. 07.06.2000 року придбали квартиру № 11 по вул. Пацаєва, буд. 8, корп. 1 в м. Кіровограді. Договір купівлі - продажу укладався [PERSON] (а. с. 9) . 12.11.2000 року народилась донька - [PERSON]. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.01.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Рішення набрало законної сили 04.02.2014 року(а. с. 7). На підставі ч.1 та ч.2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії в часі. Згідно ч. 3. ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тобто на момент виникнення сім'ї -1999 рік та придбання квартири [ADDRESS], корп.. 1 в м. Кіровограді -2000 рік діяли -КпШС , ЦК України (1963 року) та Закон України «Про власність», а з 2004 року - СК України та ЦК України. Згідно з ст. 13 КпШС України права і обов"язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, відповідно до ст. 22 КпШС України. Подібні правовідносини були предметом розгляду Верховного суду України справа № 6-135 цс 13, який у постанові від 25.12.2013 року зробив наступні висновки: «Відповідно до роз'яснень , що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховної Суду України від 12 червня 1998 року № 16 « Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватись згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила ст. ст. 22, 28,29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року встановлено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст. 19 Закону України « Про власність» від 07 лютого 1991 року встановлено, що виникнення права спільної сумісної власності на майно може бути визнано тоді, коли майно осіб, які проживали спільно у «фактичному шлюбі» було набуте спільною працею чи коштами членів сім'ї. Ч. 2 ст. 112 ЦК Української РСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, якщо розмір часток у власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Закон України «Про власність» був чинний до червня 2007 року. Відповідно до. п. 2 ст. З СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. На підставі ч. 1 ст. 74 СК України , якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як передбачено ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Згідно зі ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майні, дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до роз»яснення п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно вік того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків , оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки суд вважає що квартира [ADDRESS] корпус 1 в м. Кропивницький є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні ст. 22 КпШС. Відповідач не звертався з позовом про визнання спірного майна його особистою власністю, майно придбане під час перебування у шлюбі. Судом встановлено, що позивач приймала участь як і в пошуку цього майна так і в його купівлі. Доводи відповідача та його представника не спростовують факту , що майно придбане під час шлюбу в період вагітності позивача. Доводи свідків відповідача , а саме матері відповідача [PERSON] та сестри [PERSON], сосідки [PERSON] з зазначенням про те, що вони дізналися про позивача за місяць до їх шлюбу і спільно не проживали до шлюбу спростовуються тим , що на час реєстрації шлюбу позивач вже була вагітна , про факт їх знайомства і спільного проживання свідчили свідки позивача, що добре знали сім»ю. Саме тому , суд критично оцінює покази свідків відповідача , його матері і сестри, що заперечували факт спільного проживання до реєстрації шлюбу. Твердження відповідача , що спірна квартира придбана тільки за кошти від проданої квартири з його часткою у власності не знайшли свого підтвердження достатніми доказами в суді. Твердження адвоката відповідача , що у 2010 році відповідач зробив ремонт в спірній квартирі, встановив металопластикові вікна, встановив нові двері , встановив автономне опалення за особисті кошти, які отримав у липні 2010 року як одноразову суму страхової виплати за трудове каліцтво, тому частки у власності вже не можуть бути рівними є безпідставними . Відповідач використав зазначені кошти в інтересах сім»ї і не ставить питання визнання цього майна його особистою власністю. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підстав доказів , наданих сторонами та дійшов висновку щодо обґрунтованості та доведеності позову : встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], з 08.03.1999 року по 25.05.2000 року. Визнати майно - квартиру № 11 по вул. Пацаєва, буд. 8, корп. 1 в м. Кропивницькому об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 11 по вул. Пацаєва, буд. 8, корп. 1 в м. Кропивницькому. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд вирішує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 1831,20 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 4000 грн. відповідно п. 2 ч.3 статті 79 ЦПК України.

Outcome: approved