Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

04.05.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 червня 1990 року Вишневською сільською радою Балаклійського району Харківської області, актовий запис № 2. Від шлюбу мають двох дітей, з яких неповнолітньою є дочка-[PERSON], [INFO]. Вказує, що причиною розірвання шлюбу є сварки, не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань. На даний час сімейні стосунки між ними припинено. Фактично шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Спільне господарство вони не ведуть. Питання щодо розподілу майна, яке є їх спільною сумісною власністю, будуть вирішувати окремо в порядку передбаченому чинним законодавством. Питання щодо місця проживання та подальше виховання дітей вирішується ними добровільно. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі,після розірвання шлюбу просила залишити шлюбне прізвище - [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 23 червня 1990 року Вишневською сільською радою Балаклійського району Харківської області, зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 2. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через сварки. Шлюбні стосунки припинені . Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved