Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

01.07.2021 [PERSON] звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, Тисменицького районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 27 січня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4923, згідно якого пропонує стягнути з неї не виплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», якому ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №24122020-ФК від 24.12.2020, якому в свою чергу ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №23/12/20 від 23.12.2020, якому в свою чергу ТзОВ «Мікрокредит» на підставі договору факторингу №20170414 від 14.04.2017 відступлено право вимоги за кредитним договором №12560 від 13.03.2017, укладеного між ТзОВ «Мікрокредит» та [PERSON] . Пропонує задовольнити вимоги ТзОВ «Фінпром маркет», стягнути з [PERSON] за період з 13.04.2017 по 27.01.2021 загальну суму в розмірі 2\~794, 76 грн. 17 травня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65461878 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. 25.05.2021 у даному виконавчому провадженні винесено постанову про арешт коштів боржника. Зазначає, що вона не укладала кредитний договір №12560 від 13.03.2017 з ТзОВ «Мікрокредит». Вказує, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, а також минули три роки з дня виникнення права вимоги за ним. Ухвалою суду від 02.07.2021 вжито заходи забезпечення позову у даній справі. Ухвалою судді від 05.07.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Протокольною ухвалою суду від 07.09.2021 в задоволенні клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді відмовлено, так як представник позивача не надала згоду на проведення такого врегулювання, що відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦПК України виключає можливість такої процедури. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Вказала, що виконавчий напис не був нотаріально посвідчений, заборгованість не є безспірною. Також, зазначила, що минуло три роки з дня виникнення права вимоги за кредитним договором. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, від його представника до суду надійшла заява, в якій позовні вимоги визнав. Треті особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Заперечень на позов та жодних клопотань, заяв до суду не подавали. За таких\~обставин,\~з урахуванням\~положень ст.\~223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши думку представника позивача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~з ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що 27 січня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4923, згідно якого пропонує стягнути з [PERSON] не виплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», якому ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №24122020-ФК від 24.12.2020, якому в свою чергу ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №23/12/20 від 23.12.2020, якому в свою чергу ТзОВ «Мікрокредит» на підставі договору факторингу №20170414 від 14.04.2017 відступлено право вимоги за кредитним договором №12560 від 13.03.2017, укладеного між ТзОВ «Мікрокредит» та [PERSON] . Пропонує задовольнити вимоги ТзОВ «Фінпром маркет», стягнути з [PERSON] за період з 13.04.2017 по 27.01.2021 загальну суму в розмірі 2\~794, 76 грн, яка складається з: 2416, 65 грн - заборгованості за тілом кредиту; 58, 11 грн - заборгованість за процентами; 270, 00 грн - заборгованість за пенею; 50, 00 грн плата за вчинення виконавчого напису (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2021 року старшим державним виконавцем Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Фрич Лілією Василівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65461878 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису (а.с.5). 25.05.2021 у даному виконавчому провадженні винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] (а.с.6). Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~(далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України\~22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований за\~№ 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5\~зі змінами визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї\~постанови\~і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності\~постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Втім, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню\~постанова Кабінету міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними в постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Як доводила сторона позивача, визнано відповідачем та не спростовано третіми особами у даному спорі, серед документів, наданих Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінпром маркет»приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, за яким стягнення заборгованості могло б провадитися у безспірному порядку був відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору. Також, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Однак, приватному нотаріусу відповідачем не було подано й документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Разом з тим, виконавчий напис нотаріуса вчинено поза межами строку, оскільки трирічний строк з дня виникнення права вимоги для видачі виконавчого напису нотаріусом, визначений\~статтею 88 Закону України «Про нотаріат», завершився 13.03.2020, так як договір укладений 13 березня 2017 року. Проте, виконавчий напис вчинено 27.01.2021, а отже з пропуском трирічного строку з дня виникнення права вимоги. За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»,\~Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. З ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ухвалою від 05.07.2021 позивача було звільнено від сплати судового збору відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд констатує про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави 454,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 227, 00 грн за подання заяви про забезпечення позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved