Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

позивачка звернулась до суду з даним позовом вказуючи, що з відповідачем [PERSON] знаходиться у шлюбі з 1996 року. За період шлюбу вони з відповідачем, за спільні кошти, придбали окрім іншого майна: автомобіль марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який зареєстровано на відповідача [PERSON] Постановою серії ВП № 38057023 головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Саратського районного управління юстиції Одеської області від 30.09.2013 року накладено арешт на майно боржника [PERSON], а саме на автомобілі: марки "ВАЗ 21043", 1997 року випуску, бежевого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], та марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Одночасно, постановою, серії ВП № 38057023 головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Саратського районного управління юстиції Одеської області від 30.09.2013 року оголошено розшук вказаних автомобілів. Згідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до абзацу 2,3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначенні сподівання, тобто те, на що розраховує позивачка, як співвласник спірних транспортних засобів, відповідачем порушені. Існує загальне правило відповідно до якого співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Водночас зазначена норма статті є диспозитивною, у зв'язку з чим співвласники мають право визначити свої повноваження щодо належного їм майна на праві спільної часткової власності за домовленістю між собою, тобто реалізація певних правомочностей (володіння та користування) щодо спільного майна здійснюється за взаємною згодою всіх співвласників. На даний час, у зв'язку із виконанням вищевказаних постанов ДВС Саратського РУЮ Одеської області, позивачка немає можливості користуватись належними їй на праві спільної сумісної власності транспортними засобами, що створює для неї та її родини значних труднощів у пересуванні, оскільки вони проживають у сільській місцевості, її родині потрібно діставатись до інших населених пунктів на роботу та навчання, для покупки продуктів, тощо. Перебування спірного рухомого майна під арештом та у розшуку позбавляє позивачку законного та гарантованого права користуватись, розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд та задля задоволення власних потреб, у зв'язку із чим вона змушена звернутись до суду із вказаним позовом і, на підставі ст.ст. 16, 319, 321,368, 369,386,391 ЦК України, ст.ст. 60, 73 СК України, просила суд визнати автомобілі: марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]; "ВАЗ 21043" 1997 року випуску, бежевого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER], об'єктом спільної сумісної власності її та відповідача [PERSON]; визнати за нею право власності на 12 частину автомобілів: марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]; марки "ВАЗ 21043" 1997 року випуску, бежевого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER]. Звільнити з-під арешту автомобіль марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. Скасувати розшук автомобіля марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі, пояснивши суду, що дані автомобілі вони дійсно придбали з позивачкою у період шлюбу. Він не підписував договір поручительства, у зв'язку з чим у Б-Дністровському міськрайонному суді Одеської області знаходиться на розгляді з 11.02.2014 року його позов про визнання недійсним договору поруки № 239 від 04.12.2007 року. У даний час проводиться почерко-знавська експертиза. Представник ВДВ Саратського райуправління юстиції Воробєй Є.О., діючий на підставі довіреності, не заперечував проти задоволення позову, пояснивши суду, дійсно у нього на виконанні є виконавчий лист про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" 102972 гривні 54 копійки. У зв'язку з чим, на майно відповідача на автомобілі марки "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; "ВАЗ 21043", 1997 року випуску, бежевого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER]; накладений арешт 30.09.2013 року і автомобілі оголошені у розшук 31.10.2013 року. Представник ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" у судові засідання не з'являвся, надав суду заперечення, в яких стверджує, що відповідач [PERSON] виступає перед банком як поручитель по кредиту, згідно договору поруки № 239 від 04.12.2007 року, тому є боржником. Відповідно до ст. 73 СК України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Дружина [PERSON] [PERSON] не є носієм кредитних зобов'язань перед банком, не виступає майновим або фінансовим поручителем перед банком, тому за нею не може бути встановлено право власності на заставне майно, транспортні засоби. У зв'язку з чим, на підставі ст. 73 СК України, ст. 1054 ЦК України, просив суд у задоволенні позову відмовити (а.с. 60). Заслухавши позивачку, її представника [PERSON], відповідача [PERSON], представника відділу державної виконавчої служби Саратського районного управління юстиції, вивчивши надані документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Між сторонами склались правовідносини, пов'язані с визнанням і захистом права власності. Згідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визначення або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизначене або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи, передбачені ст. 16 ЦК України, п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є одним із способів захисту цивільних прав та визнають припинення дії, яка порушує право. Як видно із копії свідоцтва про одруження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 28 квітня 1996 року (а.с. 9). Відповідач [PERSON] є власником автомобілів марки: "ВАЗ 21043", 1997 року випуску, бежевого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] з 02 вересня 2005 року; "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], як свідчать свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 12, 12 -а). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з чим, суд вважає, що вказані автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя, позивачки і відповідача [PERSON] Заочним рішенням Б-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2011 року, рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2012 року стягнуто з відповідача [PERSON], за договором поруки № 239 від 04.07.2007 року, на користь Публічного акціонерного товариств "Державний ощадний банк України" 102972 гривні (а.с. 14-17, 18-20). На підставі виконавчого листа державним виконавцем 30.09.20132 року були винесені постанови про накладення арешту та оголошення у розшук автомобілі, які належать на праві власності відповідачу [PERSON], марки: "ВАЗ 21043", 1997 року випуску, бежевого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] з 02 вересня 2005 року; "VOLKSWAGEN CADDY", 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 10,11). Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачене право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, звернутися до суду з позовом про визнання права на майно та про звільнення майна з -під арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення права власності позивачки, як суб'єкту права спільної сумісної власності, на володіння, користування майном, набутим у період шлюбу, автомобілями, на які наложен арешт і які оголошені у розшук. Представник відповідача ВАТ "Державний ощадний банк України" у своїх запереченнях визнав, що позивачка не є носієм кредитних зобов'язань перед банком, не виступає майновим або фінансовим поручителем перед банком, тому арешт не може бути накладений на її майно, яке знаходиться у спільній сумісній власності і яке не виділено в натурі. У судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення права спільної сумісної власності позивачки, вона не може користуватися транспортними засобами на власний розсуд та задля задоволення власних потреб, порушені її права власності, передбачені ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved