Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У травні 2017 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2013 році відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору позивач виконав свої зобов»язання в повному обсязі, натомість відповідач порушив вимоги договору щодо сплати кредитних коштів внаслідок чого у останнього перед банком утворилась заборгованість в розмірі 18934,64 грн, яка складається з: 230,03 грн заборгованість за кредитом; 13626,77 грн заборгованість по поцентам за користування кредитом; 3700,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн штраф (фіксована частина); 877,84 грн штраф (процентна складова), яку і просить в позові стягнути ПАТ КБ «ПриватБанк» з відповідача. Рішенням Чернігівського районного суду від 03.11.2017 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, станом на 31.03.2017 року, за кредитним договором б/н від 31.08.2013 в сумі 15049,64 грн, яка складається: 230,03 грн заборгованість за кредитом; 13626,77 грн заборгованість за процентами, штрафи 1192,84 грн. Стягнуто з відповідача на користь банку 1600,00 грн у відшкодування сплаченого судового збору. В іншій частині позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 03.11.2017, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. За доводами апеляційної скарги рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. В скарзі заявник посилається на те, що позивачем не надано доказів з яких можливо встановити, коли та в якій кількості відповідач отримала грошові кошти в сумі 300,00 грн. Зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності, на що відповідач звертала увагу місцевого суду. Зазначає, що позовні вимоги, щодо стягнення процентів та пені є непропорційно великими в порівнянні з розміром заборгованості та суперечить рішенню Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 у справі № 1-26/2011 та вимогам ст. 549 ЦК України. Незаконність оскаржуваного рішення обґрунтовує тим, що єдиний та останній платіж по картковому рахунку був здійснений 07.02.2014, а банк з позовом звернувся 10.05.2017, тобто поза межами строку позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову. Заявник посилається на ЗУ «Про захист прав споживачів» та зазначає, що судом не враховано вимог вказаного закону. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором останній повинен повернути кошти; трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по процентах за користування кредитом позивачем не пропущений; вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею та комісією задоволенню не підлягають враховуючи правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003 цс15. З висновком суду щодо задоволенння вимог частково погоджується апеляційний суд враховуючи наступне. По справі встановлено, що 31.08.2013 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3,0 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 25.11.2016 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] після реєстрації якого змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 51). Зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконувала зобов»язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості, що виникла внаслідок такого невиконання в сумі 18934,64 грн, яка складається з: 230,03 грн заборгованість за кредитом; 13626,77 грн заборгованість по поцентам за користування кредитом; 3700,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн штраф (фіксована частина); 877,84 грн штраф (процентна складова). Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позичальник ознайомилася з вказаними умовами та правилами та зобов»язувалася виконувати їх умови, що засвідчила своїм підписом (а.с. 7). Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил, для надання послуг [PERSON] видає Клієнту Картку, її вид визначений в Пам»ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням якої Клієнт і [PERSON] укладають Договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.2.2 Умов та Правил, картка є власністю Банку і видається в тимчасове використання. Згідно з п. 2.1.1.2.11 Умов та Правил, картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки, включно. З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки № 5168755325198287 був встановлений до липня 2017 року (а.с. 95). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг за користування Кредитом і [PERSON] нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (а.с. 30 зворотня сторона). Проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або [PERSON] нараховуються в дату їх сплати, яка передбачена п. 2.1.1.12.4 та п. 2.1.1.12.5, при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок Кредиту та/або [PERSON] кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або [PERSON] стають простроченням кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, сторони відповідно до укладеного договору встановили, що Позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені Умовами та Правилами надання банківських послуг. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання зобов"язання боржником окремих зобов"язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов"язання, яке виникло на основі договору. Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на виконання умов договору в розмірі 300,00 грн було здійснено 07.02.2014, з позовом банк звернувся до суду 03.05.2017 (а.с. 38). Відповідно до правової позиції, яка висловлена ВСУ в постанові від 23.11.2016 у справі № 6-2104цс16, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Таким чином, враховуючи викладене вище, та розрахунок заборгованості, який надано позивачем до суду апеляційної інстанції рішення місцевого суду підлягає зміні, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягнення в сумі 14995,47, яка складається: 230,03 грн заборгованість за кредитом; 13575,18 грн заборгованість за процентами, штрафи 1190,26 грн. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем на спростування розрахунку позивача не надано жодного доказу, як не надано доказів на підтвердження сплати коштів в повному обсязі по кредитному договору. З врахуванням вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні. Разом з тим є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що у відповідності до п. 2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг, сторони домовилися, що у разі порушення клієнтом зобов»язань по погашенню заборгованості перед банком на протязі 90 днів з моменту виникнення таких порушень- змінити умови кредиту, встановивши строк повернення кредиту 91-й день з моменту порушення обов»язків Клієнта по погашенню кредиту та вимагати від клієнта повернення кредиту …. в повному обсязі, оскільки, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останього дня місяця дії картки. Доводи апеляційної скарги щодо неогрунтованого підвищення процентної ставки, спростовуються матеріалами справи, оскільки під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту у розмірі 30% на рік, яка була змінена, що підтверджується наказами банку (а.с. 106-118), оскільки п. 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг передбачено можливість зміни Тарифів та інших невід»ємних частин Договору, за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, обов»язок отримання виписки передбачений п. 2.1.1.5.3 Умов та Правил надання банківських послуг(а.с. 27 зворотня сторона), крім того спростовується матеріалами справи і доводи, щодо неможливості встановлення коли і в якій кількості відповідач отримала грошові кошти в сумі 300, 00 грн. Не грунтується на умовах договору і приведений в апеляційній скарзі розрахунок штрафу на суму 15,00 грн., з посиланням п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг, оскільки боржнику розраховується штраф 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій, оскільки скаржником розрахований штраф лише від суми кредитного ліміту. Посилання в апеляційній скарзі на нарахування непропорційно великої суми заборгованості, спростовується Умовами та Правилами надання банківських послуг, які, як послався представник позивача, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, були діючі на момент укладення кредитного договору, а саме 31.08.2013 (а.с. 7). Безпідставними є також доводи щодо непропорційності визначення розміру пені в сумі 3700 грн, з врахуванням відмови суду першої інстанції в задоволенні цих вимог. Не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі і посилання в апеляційній скарзі на п. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яким врегульовано право на вимогу повернення споживчого кредиту. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи що, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню частково, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 1264 грн, у відшкодування сплаченого судового збору, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави слід стягнути 17,60 грн за апеляційний розгляд справи, оскільки [PERSON] була звільнена від сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на підставі ухвали суду від 01.12.2017 (а.с. 155).

Outcome: partial