Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

07 вересня 2021 року позивач - Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги з відповідача [PERSON] 13 вересня 2021 року позивач - Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство надав суду уточнену позовну заяву про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги з відповідачів [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування уточненого позову зазначив, що між Першотравенським МЖКП та відповідачами встановлені фактичні цивільно-правові відносини з приводу надання комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Боржники не відмовлялися від споживання послуг у встановленому порядку, але не виконують зобов`язання з оплати. Відповідачі у справі мешкають за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг, які надаються Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством. Згідно даних бухгалтерського обліку абонентського відділу позивача сума заборгованості станом на 01 вересня 2021 року становить 61 571,58 грн. Послуги були надані в повному обсязі та належної якості. Скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідачів на адресу підприємства не надходило. Отже, споживачі зобов`язані оплатити спожиті послуги, а виконавець має право вимагати від боржників виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Відповідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач повинен оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до вимог статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з положеннями статті 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Позивачем неодноразово здійснювались заходи досудового врегулювання спору: щомісячно на адресу відповідачів надсилається рахунок з детальним поясненням нарахувань за поточний місяць, де зазначена сума накопиченої відповідачами заборгованості. Вказані заходи не дали жодних результатів. Відповідачі продовжують ігнорувати свої зобов`язання. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму боргу за спожиті комунальні послуги в розмірі 61 571,58 гривень, з яких: 29 911,75 гривень - за опалення, 29 147,60 гривень - за водопостачання та водовідведення та 2 492,70 гривень - за поводження з побутовими відходами, а також стягнути судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та просить їх задовільнити. Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, надали відзив на позовну заяву, в якому просять суд застосувати загальний строк позовної давності для вирішення справи по суті та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Просять розглянути справу в їх відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Дійсно, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності №273624189 від 07 вересня 2021 року підтверджується, що [PERSON] , 2003 року народження, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 1995 року. Затрати на утримання та обслуговування вказаного будинку по наданню їм комунальних послуг, а саме: централізованої подачі питної води, централізованого опалення, водовідведення та вивіз ТПВ несе Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство. Розрахунком по абоненту [NUMBER] - квартири [ADDRESS] [PERSON] підтверджується, що заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг: опалення, водопостачання та водовідведення, вивіз ТПВ становить 61 571,58 гривень. Розрахунок надано за період: з 01 травня 2011 року по 01 вересня 2021 року. Однак, зазначено, що борг на початок періоду (травень 2011 року) за опалення - 4 497,97 гривень, за воду - 4 437,99 гривень, ТПВ - 390,63 гривень. Вказаний борг включено до загальної суми заборгованості. Відповідачі не відмовлялися від споживання вказаними послугами у встановленому порядку. Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч. 2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, збору та вивозу твердих побутових відходів за місцем проживання відповідачів. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача, як споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положеньст.360-7 ЦПК України, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, в силу ч.ч. 1,3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно зі ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення тарифів на комунальні послуги відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. Відповідно до п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідність ст.ст.256, 257 та 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Копією ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/140/15-ц від 15 вересня 2015 року підтверджується, що судовий наказ від 05 лютого 2015 року Першотравенського міського суду (справа № 186/140/15-ц) про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Першотравенського міського житлово-комунального підприємства заборгованості за опалення в розмірі 8160,53 грн., водопостачання і водовідведення в розмірі 10 919,99 грн., заборгованість за вивезення твердих побутових відходів в розмірі 906,13 гривень, та судових витрат по справі у розмірі 60,90 гривень з кожного скасовано. Першотравенське МЖКП звернулося до суду з позовом 07 вересня 2021 року, просить стягнути заборгованість за спожиті комунальні послуги з відповідачів за період 01 травня 2011 року по 01 вересня 2021 року включно, однак в розрахунок заборгованості включає суму за опалення - 4 497,97 гривень, за воду - 4 437,99 гривень, ТПВ - 390,63 гривень, нараховані на початок вказаного періоду, відповідачем подано заяву про застосування до вказаної позовної вимоги строку позовної давності, позивачем не надано ніяких доказів поважності причин пропуску позовної давності, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за опалення - 4 497,97 гривень, за воду - 4 437,99 гривень, ТПВ - 390,63 гривень, нарахованих на початок травня 2011 року, в зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення боргу за період з 01 травня 2011 року по 01 вересня 2018 року, оскільки ці позовні вимоги заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності для звернення до суду, заяв про поновлення пропущеного строку позовної давності з наведенням поважності причин такого пропуску, позивачем не надано. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 вересня 2018 року по 01 вересня 2021 року, за вирахуванням вищезазначених сум, суд приходить до наступного. Позивачем за вказаний період нараховано: за опалення - 13 277,82 гривень, відповідачем сплачено 0,00 гривень = 13 277,82 гривень; за водопостачання та водовідведення - 10 951,44 гривень, відповідачем сплачено 0,00 гривень = 10 951,44 гривня; за вивіз ТПВ - 1 031,76 гривень, відповідачем сплачено 0,00 гривень = 1 031,76 гривень. Таким чином, заборгованість відповідачів перед позивачем за спожиті комунальні послуги в межах строку позовної давності становить 25 261,02 гривня. Суд вважає за необхідне стягти солідарно з відповідачів на користь Першотравенського МЖКП борг за спожиті комунальні послуги в розмірі 25 261,02 гривень, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, позивачем при пред`явленні позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2 270,00 гривень за вимогу майнового характеру (стягнення боргу за житлово-комунальні послуги з ціною позову - 61 571,58 гривень). На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, судом частково задоволено позовні вимоги позивача на суму 25 261,02 гривень, що становить 41% від ціни позову, то відповідно ст.141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 930,70 гривень (41% від сплаченого ним судового збору 2 270 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: approved