Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

02.11.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області, згідно з яким просила визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га призначену для обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.03.1999 року являється власником житлового будинку [ADDRESS] . Однак позивачка не має можливості оформити правовстановлюючий документ на земельну ділянку під будинком, оскільки при укладені договору дарування будинку питання стосовно земельної ділянки не вирішувалось, а на сьогоднішній день один з продавців (колишній співвласник) - [PERSON] помер. Більше того, було встановлено, що спірна земельна ділянка належить юридично [PERSON] , що підтверджується також Державним актом на право приватної власності на землю. Але, вирішити дане питання з [PERSON] позивачка також не змогла, оскільки вона також померла [INFO] . А тому позивачка була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, який є у її приватній власності. За ухвалою суду від 02.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження на 19.11.2020 року о 11 год.00 хв. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Також просила справу слухати без її участі. У випадку визнання відповідачем позову, просила повернути їй 50 % судового збору сплаченого при подачі позову. Представник відповідача - Новобузької міської ради Миколаївської області, Кучерява О.С., в судове засідання на виклик суду не з`явилася, проте направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, пред`явлений до міської ради позов визнала повністю і не заперечувала проти його задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеногоміж [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] № 215 від 11.03.1999 року на Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній Біржі, який визнаний дійсним відповідно до рішення Новобузького районного суду Миколаївської області №481/1092/20 від 14.09.2020 року, позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] . Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (продаж) у власність земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства при укладанні цього договору не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування вказаного житлового будинку. Зазначена вище земельна ділянка приватизована громадянкою [PERSON] , та значиться за нею відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, що виданий їй 17.01.1996 року за серією IІІ - МК № 046383 на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування жилого будинку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] на даний час укласти неможливо, оскільки власник, [PERSON] , [INFO] померла. Факт смерті [PERSON] також підтверджується фотокопією свідоцтва про смерть виданого 08.09.2020 року ( повторно), серії [NUMBER] . За таких обставин, згідно положень ст. 1277 ЦК України, за місцем відкриття спадщини має право претендувати на вищевказане нерухоме майно відповідний орган місцевого самоврядування, в якості якого позивачем, визначено Новобузьку міську раду Миколаївської області. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст..377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року N 1702-VI. З огляду на вищезазначене, враховуючи що перехід права власності на будинок відбувся за цивільно-правовим договором до 01.01.2002 року та у договорі відчуження не вирішувалося питання стосовно земельної ділянки на якій розташоване нерухоме майно, відповідно до ст.30 ЗК ( в редакції чинній на момент укладення договору) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди. Разом з тим, згідно вимог п. "б" ст. 140 ЗК України, суб`єктивне право [PERSON] , яка володіє на праві власності земельною ділянкою площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку вважається припиненим. Таким чином, суд приходе до переконання, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу повертається з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved