Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

06 березня 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради про визначення права власності на житловий будинок в порядку порядку спадкування, посилаючись на те, що 15 червня 1994 року помер її батько [PERSON], Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із: житлового будинку загальною площею 41.8 м. кв., розташованого за адресою: село Нововітебське, вул. Центральна, 25 Софіївського району Дніпропетровської області. Житловий будинок, розташований за адресою: село Нововітебське, вул. Центральна, 25 Софіївського району Дніпропетровської області належав на праві власності [PERSON] та був зареєстрований на його імя. Позивач вказує, що за життя [PERSON] вона проживала разом з ним без реєстрації місця проживання та продовжує проживати у зазначеному будинку по теперішній час, тобто вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька, так як фактично вступила в управління спадковим майном у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року (в редакції чинної на час смерті [PERSON] та відкриття спадщини). Згідно до ст. 1261 ЦК України (ч.1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року), позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON]. 13 січня 2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], але постановою від 13.01.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 13.06.1994 року [PERSON] їй було відмовлено, у звязку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно - оригінал свідоцтва на право власності на житловий будинок. Вказує, що після смерті батька оригінала свідоцтва на право власності на житловий будинок від 20 червня 1990 року № 17 позивач знайти не змогла. У районній газеті «Вісті Софіївщини» № 99 (1880) за 15 грудня 2012 року було надруковано повідомлення про втрату документів на право власності на житловий будинок, які були видані на імя [PERSON] (а.с.13). Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату розгляду справи була належним чином повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи був належним чином повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком позивача, про що свідчить її свідоцтво про народження, видане від 20 жовтня 1963 року Серія VІ-УР № 106616 (а.с.4) та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ,виданого від 04.01.2017 року№ 00017505649 (а.с. 5). 15 червня 1994 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І - КИ № 278316, яке видано 15.06.1994 року виконкомом Новоюлівської сільської ради народних депутатів Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із: - житлового будинку загальною площею 41.8 м. кв. розташованого за адресою: с. Нововітебське, вул. Центральна, 25 Софіївського району Дніпропетровської області. Те, що позивач позивач проживала разом з батьком на момент його смерті підтверджується довідкою від 27.02.2017 року №53, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 21). Відповідно до довідки архіву ОКП "Софіївського БТІ" житловий будинок зареєстрований за гр. [PERSON], р№1-17-17 на підставі свідоцтва про право власності № 17 від 20.06.1990 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Софіївської районної ради, № 37 від 06.02.1990 року (а.с. 18). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що її прийняв. При цьому, згідно зі ст. 525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК України (1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Спадкоємцем на той час стала позивач , яка у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року протягом шести місяців після відкриття спадщини фактично вступила в управління і володіння згаданим будинком, що підтверджується довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Софіївського району № 52 від 27.02.2017 року, відповідно до якої вбачається, що позивач на момент смерті батька проживала з ним, без реєстрації (а.с. 20), та витягами з погосподарської книги (а.с. 10,11). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України успадкування є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) з часу відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до висновку про вартість об'єкта оцінки житлового будинку № 25, с. Нововітебськ, Софіївського району Дніпропетровської обалсті нормативно-грошова оцінка будинку становить 32400,00 гривень (а.с. 19). У звязку з тим, що позивач не має можливості відновити втрачене свідоцтво на право власності на житловий будинок та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 13 червня 1994 року [PERSON], суд приходить до висновку, що згідно до ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України звернення позивача до суду є цілком вмотивованим. Згідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявляти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності через суд не суперечить закону, а є способом захисту цивільного права, тому за захистом свого права власності у порядку спадкування позивач звернулась до суду. Таким чином, є встановленими ті обставини, шо право власності перейшло до позивача в порядку спадкування після смерті її батька. Разом з тим, позивач не має можливості надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що перешкоджає здійсненню її спадкових прав. За таких обставин права позивача підлягають захисту шляхом визнання права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved