Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

05 жовтня 2015 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 липня 2006 року у відділі ЗАГСУ адміністрації м. Таганрога Ростовської області Російської Федерації, актовий запис № 903. Від спільного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду з позовом про розлучення стало те, що вже більше трьох років як позивачка з відповідачем припинили шлюбні стосунки та стали проживати окремо. Відповідач виїхав до Російської Федерації на постійне місце проживання. Однією з причин припинення між сторонами шлюбних відносин було те, що відповідач знайшов іншу жінку, з якою став підтримувати фактичні шлюбні стосунки. У судове засідання позивачка не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності та розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Опитаний за судовим дорученням Таганрогським міським судом Ростовської області пояснив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та згоден на розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого відділом ЗАГС адміністрації м. Таганрогу Ростовської області, Росія, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 14 липня 2006 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 903. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, мати - позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, який залишається проживати разом з позивачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, сторони протягом останніх трьох років припинили шлюбні стосунки, оскільки відповідач виїхав до Російської Федерації. Відповідно всі ці роки сторони не ведуть спільного господарства, в кожного з них свій окремий бюджет. На протязі часу, що минув, відповідач не виявляв ніякого бажання поновити сімейні стосунки. Спірних питань по майну, набутому за час шлюбу, в сторін немає. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено. що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї не можливо. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Спору щодо розподілу майна між сторонами немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, від сплати якого позивачка звільнена, у розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved