Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

05.04.2018 року до суду надійшла позовна заява позивача [PERSON], в інтересах якого діє за дорученням представник [PERSON], в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 19 квітня 1988 року зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстровані та проживають члени його сім'ї, а саме дружина - [PERSON], 1968 року народження, донька - [PERSON], 1988 року народження та онука - [PERSON], 2007 року народження. Згідно довідки, наданої Балаклійським бюро технічної інвентаризації, зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами зареєстрований на праві власності за колгоспом ім. Кірова на підставі реєстраційного посвідчення [NUMBER], виданого та зареєстрованого в Балаклійському БТІ від 20 квітня 1992 року за реєстраційним номером 15. Згідно архівного витягу з протоколу засідання правління колгоспу ім. Кірова Балаклійського району Харківської області за № 10 від 25 листопада 1992 року було вирішено рекомендувати загальним зборам колгоспників про дозвіл на продаж будинку, в якому проживає із своєю сім'єю гр. [PERSON] у приватну власність. Зазначений факт став можливим в результаті того, що позивач з квітня 1988 року був прийнятий в колгосп ім. Кірова та на час проведення засідання правління колгоспу ім. Кірова Балаклійського району Харківської області за № 10 від 25 листопада 1992 року був дійсним його членом, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника, серії [NUMBER] від 04.05.1988 року, виданої Бригадирівською сільською радою народних депутатів Балаклійського району Харківської області від 04.05.1988 року. [PERSON], як давнісному володільцю відомий первинний власник житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], а саме колгосп ім. Кірова. Але через два тижня після проведення зборів колгоспників, де було вирішено питання про надання дозволу позивачеві про продаж даного об'єкту нерухомості, власник вищезазначеного майна, а саме колгосп ім. Кірова розпорядженням голови Балаклійської райдержадміністрації від 10 грудня 1992 року був реорганізований у колективне сільськогосподарське підприємство КСП ім. Кірова. З зазначених обставин, позивач не зміг оформити згідно чинного законодавства даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. У лютому 2000 року на базі КСП ім. Кірова було створено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь» згідно протоколу від 31 січня 2000 року за № 3. Але у серпні 2004 року Постановою Господарського суду Харквської області (справа № Б-19/29-04 від 18 серпня 2004 року) СТОВ «Промінь» визнано банкрутом та припинило свою діяльність. На сьогодні позивач є єдиним добросовісним володільцем та користувачем спірного житлового приміщення. Позивач по справі безперешкодно та безперервно проживає в спірному житловому приміщенні більше 30 років, при цьому здійснюючи оплату за надані комунальні послуги. З наведених вище доводів та їх письмового викладення вбачається, що оформити право власності на зазначений житловий будинок позивач немає можливості, а тому вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій позов та викладені в ньому обставини підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, та справу розглянути за його відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позов визнали. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] з 19 квітня 1988 року зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта, серія [NUMBER] /а.с.7-8/. За вказаною адресою також зареєстровані та проживають члени його сім'ї, а саме дружина - [PERSON], 1968 року народження, донька - [PERSON], 1988 року народження та онука - [PERSON], 2007 року народження, що підтверджується довідкою (вих. № 30 від 22.03.2018 року), наданою виконавчим комітетом Бригадирівської сільської ради Балаклійського району Харківської області (а.с.9). Відповідно до акту обстеження житлового будинку від 05 лютого 2018 року, що був проведений комісією у складі депутатів Бригадирівської сільської ради Пирожок О.І. та Олійник Н.П. у присутності свідка - [PERSON] підтверджено факт проживання у зазначеному вище житловому домоволодінні сім'ї [PERSON]. Також даним актом засвідчений факт того, що [PERSON] доглядає за житловим будинком та обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку (а.с.10). Згідно технічного паспорта, виготовленого Балаклійським бюро технічної інвентаризації, житловий будинок [ADDRESS] має загальну площу 94,5 кв. м., житлову площу 59,7 кв. м., та складається з сараю з погрібом (літ. «Б»), навісу (літ. «В»), навісу (літ. «Г»), навісу (літ. «Д»), паркану (№ 1), колодязю (№ 2), убиральні (№ 3), вигрібної ями (№ 4), воріт (№ 5), убиральні (№ 6). /а.с.11-16/ Відповідно до довідки (вих. № 874 від 10.01.2018 року), наданої Балаклійським бюро технічної інвентаризації, зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами зареєстрований на праві власності за колгоспом ім. Кірова на підставі реєстраційного посвідчення [NUMBER], виданого та зареєстрованого в Балаклійському БТІ від 20 квітня 1992 року за реєстраційним номером 15 (а.с.17). Згідно архівного витягу з протоколу засідання правління колгоспу ім. Кірова Балаклійського району Харківської області за № 10 від 25 листопада 1992 року було вирішено рекомендувати загальним зборам колгоспників про дозвіл на продаж будинку, в якому проживає із своєю сім'єю гр. [PERSON] у приватну власність ( а.с.18). Зазначений факт став можливим в результаті того, що позивач з квітня 1988 року був прийнятий в колгосп ім. Кірова та на час проведення засідання правління колгоспу ім. Кірова Балаклійського району Харківської області за № 10 від 25 листопада 1992 року був дійсним його членом, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника, серії [NUMBER] від 04.05.1988 року /а.с.20-21/. Колгосп ім. Кірова розпорядженням голови Балаклійської райдержадміністрації від 10 грудня 1992 року був реорганізований у колективне сільськогосподарське підприємство КСП ім. Кірова. У лютому 2000 року на базі КСП ім. Кірова було створено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь» згідно протоколу від 31 січня 2000 року за № 3. Але у серпні 2004 року Постановою Господарського суду Харквської області (справа № Б-19/29-04 від 18 серпня 2004 року) СТОВ «Промінь» визнано банкрутом та припинило свою діяльність, що підтверджується архівною довідкою (вих. 01-51-200 від 06.02.2018 року), наданої комунальним підприємством Балаклійської районної ради «Балаклійський районний трудовий архів» (а.с.22). Згідно технічного висновку щодо визначення стану основних будівельних конструкцій садибного (індивідуального) житлового будинку та надірних будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], виготовленого атестованим експертом, атестованим архітектором [PERSON] вбачається, що основні будівельні несучі конструкції будівель та споруд не мають критичних деформацій, руйнувань та вертикальних відхилень та технічний стан в цілому визначається як задовільний. При цьому окремі елементи, які перебувають у задовільному стані не впливають на безпечну роботу основних несучих конструкцій будівель та споруд та можуть бути замінені, підсилені чи відновлені у подальшому у процесі проведення ремонтних робіт. В результаті проведеного технічного огляду було встановлено, що конструктивні, планувальні та технічні характеристики житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами відповідають вимогам чинного законодавства України. /а.с.23-64/ На сьогодні [PERSON] є єдиним добросовісним володільцем та користувачем спірного житлового приміщення. Позивач по справі безперешкодно та безперервно проживає в спірному житловому приміщенні більше 30 років, при цьому здійснюючи оплату за надані комунальні послуги. Підтвердженням вказаних фактів є довідка (вих. № 423 від 09.02.2018 року), наданої Чугуївським відділом реалізації ТОВ «Харківгаз збут» (а.с.65). З наведених вище доводів та їх письмового викладення вбачається, що оформити право власності на зазначений житловий будинок позивач немає можливості, а тому вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивльного Кодексу України (надалі по тексту - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 13 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. У даному випадку відповідачем у справі є саме Бригадирівська сільська рада Балаклійського району Харківської області. Згідно п.п. 9, 10 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач добросовісно заволодів нерухомим майном і понад 30 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], позов є обґрунтованим та законним, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved