Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

12.12.2019 року [PERSON] в особі представників позивача: Молібог Ю.М. , Якименко О.І. , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області, Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 15.09.2007 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 15.09.2014 по справі №590/808/14-ц шлюб був розірваний. Вказаним судовим рішення місце проживання дитини не встановлювалося, при цьому сторони не заперечували, що син проживатиме разом з матір`ю. Починаюси з 2011 року відповідач взагалі не приймав участі в житті малолітнього [PERSON] . З 2013 року відповідач виїздив на постійне проживання на територію Автономної Республіки Крим, де знаходився до 2018 року. Позивачем були вчинені всі можливі дії для того, щоб відповідач виконував свої батьківські обов`язки, однак відповідач взагалі не виконував своїх батьківських обов`язків, зловживав алкогольними напоями, взагалі не працював та приймав наркотичні речовини. 01.08.2019 року рішенням Ямпільського районного суду Сумської області по справі №590/577/19 ухвалено стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частини всіх вдів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.05.2019 року до повноліття дитини включно до [INFO] . На даний час позивач разом з сином постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм чоловіком [PERSON] , який фактично виконує батьківські обов`язки щодо виховання сина позивача - [PERSON] . Вітчим [PERSON] дуже любить хлопчика, у них гарні стосунки, він допомагає утримувати дитину разом з позивачем, він забезпечує дитину продуктами харчування, одягом, засобами для навчання, відвідує з ним позашкільні заклади, відводить його до школи, відвідує разом з дитиною лікарню. Позивач разом з [PERSON] мають у спільній сумісній власності житлове приміщення - квартиру під номером [ADDRESS] (квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 41,6 кв.м.). Позивач має медичну освіту, вона здобула та продовжує здобувати підвищення робітничої кваліфікації в сфері косметології, має щомісячний дохід - надає послуги в сфері косметології в салонах краси, має заощадження. Відповідач не має у власності житла, не працює, перебивається тимчасовими заробітками, дійсне постійне місце проживання його невідоме. Зареєстрованим його місцем проживання є будинок батьків позивача, в якому він з 2011 року не проживає та в добровільному порядку відмовляється знятися з обліку реєстрації. Влітку 2019 року між сторонами у справі виник спір щодо місця проживання дитини, після того, як позивач звернулася до державної виконавчої служби з метою примусового виконання судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, оскільки відповідач аліменти не сплачує. Відповідач виявив бажання забрати сина до себе для постійного спільного проживання. Спочатку відповідач, дочекавшись коли [PERSON] приїздить до своєї бабусі в с. Шатрище, Ямпільського району, Сумської області, шляхом обману забрав сина без дозволу матері в чужий будинок, в якому тимчасово проживає, та не випускав і не віддавав сина бабусі. У вересні 2019 року відповідач неодноразово відмовлявся повертати дитину матері, проте як позивач ніколи не чинила перешкод у спілкуванні батька з дитиною, заявляючи, що дитина буде проживати з ним. Неодноразово відповідач звертався до органів поліції з безпідставними заявами щодо викрадення дитини, хоча в цей час дитина знаходилась разом з вітчимом за місцем їх постійного фактичного проживання разом з матір`ю. Також, в вересні 2019 року відповідач звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Сумської районної державної адміністрації Сумської області з заявою про встановлення місця проживання сина разом з ним, за результатами розгляду заяви комісією постановлено: не встановлювати чіткий графік побачень відповідача з сином та рекомендовано батьку попередньо домовлятись про побачення з дитиною, враховуючи стан здоров`я дитини, її бажання. Вказане рішення органів опіки та піклування не влаштувало відповідача, та в листопаді 2019 року останній повторно звернувся до служби у справах дітей в м. Суми, де 15.11.2019 року на засіданні комісії з питань захисту дитини ухвалено звернутися сторонам до суду з метою встановлення місця проживання спільного сина [PERSON] . Позивач позбавлена можливості в досудовому порядку врегулювати даний спір, в зв`язку з чим вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 27.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , представники позивача: адвокат Молібог Ю.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №583, видане на підставі Рішення Миколаївської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 29.01.2010 року №4), адвокат Якименко О.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ №000624, видане на підставі Рішення ради адвокатів Сумської області від 08.10.2019 року №23), до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області, Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. З метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання у приміщенні Ямпільського районного суду Сумської області. Копію ухвали, копію позовної заяви та доданих документів, надіслано учасникам судового розгляду. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 20.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті справу за позовом [PERSON] , представники позивача: адвокат Молібог Ю.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №583, видане на підставі Рішення Миколаївської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 29.01.2010 року №4), адвокат Якименко О.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ №000624, видане на підставі Рішення ради адвокатів Сумської області від 08.10.2019 року №23), до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області, Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. У судове засідання для розгляду справи по суті викликано учасників справи. Позивач, [PERSON] , в судове засідання в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань до суду не надходило. Представник позивача, адвокат Якименко О.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ №000624, видане на підставі Рішення ради адвокатів Сумської області від 08.10.2019 року №23), діюча на підставі договору про надання правничої допомоги в цивільній справі №б/н від 19.11.2019 року, в судове засідання в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився. Судом неодноразово здійснювались виклики відповідача відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судових повісток. Поштові відправлення були отримані відповідачем власноруч, будь-яких клопотань та заперечень до суду не надано. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: представник Служби у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області, в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: представник Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області, в судове засідання в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області. Відповідно до ст.ст.223, 280-281 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів. Ухвалою суду від 02.12.2020 року відповідно до ст.ст.223, 280-281 ЦПК України суд вирішив провести заочний розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] , представники позивача: адвокат Молібог Ю.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №583, видане на підставі Рішення Миколаївської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 29.01.2010 року №4), адвокат Якименко О.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ №000624, видане на підставі Рішення ради адвокатів Сумської області від 08.10.2019 року №23), до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області, Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до наступного: Відповідно до ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №04 від 12.03.2008 року, його батьками є: [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 15.09.2014 року (справа №590/808/14-ц, провадження №2/590/182/14) (а.с.10) встановлено, що 15.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище - [PERSON] . Відповідно до рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 01.08.2019 року (справа №590/577/19, провадження №2/590/202/19) (а.с.11-14) встановлено, що з [PERSON] стягнуто на користь матері - [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.05.2019 року до повноліття дитини включно, тобто до [INFO] . Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60028190 від 13.09.2019 року (а.с.15) встановлено, що 13.09.2019 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/590/202/19, виданого 03.09.2019 року Ямпільським районним судом Сумської області, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.05.2019 року до повноліття дитини включно, тобто до [INFO] . Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.17) встановлено, що боржник [PERSON] станом на 01.11.2019 року має заборгованість по аліментам в сумі 5554,50 грн.. Відповідно до результатів мікробіологічного дослідження [PERSON] , [INFO] , №0131610191327130344, дата реєстрації 16.10.2019 року (а.с.19) встановлено, що в результаті дослідження: бакпосіву із зіву та носу + АБГ у [PERSON] , [INFO] , виявлено в слизовій носа та горла стафілокок та стрептокок. В вересні 2019 року відповідач звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Сумської районної державної адміністрації Сумської області з заявою про встановлення місця проживання сина разом з ним, за результатами розгляду заяви комісією постановлено: не встановлювати чіткий графік побачень [PERSON] з сином, [PERSON] , [INFO] , та рекомендовано батькам попередньо домовлятись про побачення з дитиною, враховуючи стан здоров`я дитини, її бажання (витяг з протоколу Комісії з питань захисту прав дитини Сумської районної державної адміністрації Сумської області №11 від 19.09.2019 року, а.с.20-21). В листопаді 2019 року [PERSON] повторно звернувся до служби у справах дітей в м. Суми, де 15.11.2019 року на засіданні комісії з питань захисту дитини ухвалено не встановлювати чіткий графік побачень [PERSON] з сином, [PERSON] , [INFO] , рекомендовано батькам звернутися до суду з питань, що стосуються виховання та спілкування з дитиною (витяг з протоколу Комісії з питань захисту прав дитини Сумської районної державної адміністрації Сумської області №14 від 15.11.2019 року, а.с.22-23). Відповідно до характеристики [PERSON] , учня 6-Б класу опорного закладу Садівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Сумської районної ради Сумської області від 14.11.2019 року (а.с.18) встановлено, що [PERSON] навчається у школі з 01.09.2018 року. Зарекомендував себе як працелюбний, дисциплінований учень. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, навчається в міру своїх можливостей, а тому має достатній та високий рівні навчальних досягнень, учень завжди уважний, швидко переключається із одного виду діяльності на інший, програмовий матеріал засвоює і відтворює швидко; має інтерес до вивчення математики, української мови та літератури, англійської мови, біології; читає багато; на уроках завжди уважний; постійно виконує домашнє завдання; має добрий загальний розвиток; правила поведінки свідомо виконує, порушень дисципліни немає. До виконання доручень ставиться сумлінно, бере активну участь у громадському та спортивному житті школи та класу. Однокласниками був обраний замісником старости. Відвідує шкільний гурток з футболу. З минулого року дуже захопився та розвиває свою майстерність зі спідкубінгу. Мати, [PERSON] , та її чоловік, [PERSON] , цікавляться навчанням дитини та дуже відповідально ставляться до її виховання. Постійно підтримують зв`язок зі школою та класним керівником, відгукуються на його прохання чи пропозиції, завжди разом відвідують батьківські збори, є активними помічниками класного керівника із побутових питань класу. Протягом 2018-2019 та початку 2019-2020 навчальних років, коли в [PERSON] було в школі погане самопочуття, одразу ж хтось з батьків забирав його зі школи на обстеження. [PERSON] та [PERSON] , крім того, що забезпечують, контролюють та допомагають [PERSON] із засвоєнням шкільної програми, вони приділяють велику увагу захопленням дитини, різнобічно розвивають її здібності. Зокрема, коли вони помітили його цікавість до складання кубика Рубіка , підтримали його, він став кращим учнем школи у вправності з цього заняття, батьки допомогли йому здійснити мрію - взяти участь у змаганні спідкубінгу у м. Львові навесні 2019 року. Із початку 2019-2020 навчального року [PERSON] став знервованим, іноді виникають конфліктні ситуації з однокласниками. Хлопець може ображати учнів, навіть у присутності дорослих, чого раніше не спостерігалося. Можливості спілкуватися з батьком, [PERSON] , немає тому, що жодного разу протягом 2018-2019 та початку 2019-2020 навчальних років батько у класного керівника чи вчителів-предметників успішністю учня не цікавився, зі школи його не забирав, не брав участі в батьківських зборах. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 11.04.2018 року (а.с.29-30) та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120329004 від 11.04.2018 року (а.с.31) встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ; реєстраційний номер об`єкта нерухомості №1371446159247, номер запису про право власності №25677257, дата та час державної реєстрації: 11.04.2018, 17:07:26; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 1494, виданий 11.04.2018, видавник: приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В.; форма власності: приватна; розмір частки: 1. Відповідно до копії договору-купівлі продажу земельної ділянки від 25.10.2018 року (а.с.32-34) встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0950 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5924786800:02:001:1031. Відповідно до копії свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації серії [NUMBER] (а.с.34), додатку до свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації серії [NUMBER] (а.с.35) встановлено, що [PERSON] закінчила у 2016 році ТОВ «Академія красоти «Профі косметолоджі»», здобула професію «Косметик». Відповідно до сертифікатів від 29.11.2018 року та від 24.07.2019 року(а.с.36,37) встановлено, що [PERSON] пройшла успішно курси. Крім того згідно наданих письмових пояснень [PERSON] , засвідчених секретарем Шатрищенської сільської ради Ямпільського району Сумської області 05.10.2020 року, р.р.№116 (а.с.173-176) встановлено, що [PERSON] особисто знайома з [PERSON] .. [PERSON] проживала в [ADDRESS] разом з маленьким сином [PERSON] та колишнім чоловіком [PERSON] .. Їй відомо, що [PERSON] з сином не спілкується, участі у його вихованні не приймає. Станом на сьогодні веде аморальним спосіб життя. Зареєстрований у будинку тещі, [PERSON] , але виписуватись не має наміру; де він мешкає на даний час невідомо. Повідомила, що вона була свідком того, як [PERSON] без дозволу матері забрав сина в будинок непридатний для проживання дитини та не віддавав дитину бабусі, повідомляв, що син проживатиме разом з ним та він забере дитину у матері. Згідно наданих письмових пояснень [PERSON] , засвідчених секретарем Шатрищенської сільської ради Ямпільського району Сумської області 05.10.2020 року, р.р.№117 (а.с.179-182) встановлено, що вона, [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [PERSON] є її онуком. Повідомила, що з 2011 року донька з онуком переїхали жити до неї. Онука [PERSON] виховувала та забезпечувала матеріально його мати, [PERSON] ; вона, [PERSON] , з покійним чоловіком допомогали доньці з онуком. Батько дитини, [PERSON] , участі у вихованні дитини не приймав, матеріальної допомоги не надавав, ніколи не цікавився життям і здоров`ям сина. В житті дитини він з`явився лише тоді, коли [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. На сьогоднішній день у [PERSON] немає власного житла, зареєстрований він у її будинку, до того ж він відмовляється знятись з обліку реєстрації. Фактично [PERSON] проживає у сусідньому будинку з її будинком, який також належить їй та непридатний для проживання. В 2019 році [PERSON] неодноразово забирав [PERSON] на цілий день в будинок з відсутніми умовами проживання, а ввечері відмовлявся віддавати дитину, зачиняв двері будинку та не відпускав дитину до неї додому. Також, в 2019 році [PERSON] звертався до поліції з заявою про викрадення дитини, проте як в той час дитина знаходилась з матір`ю. Доповнила, що [PERSON] ніколи офіційно не працював, веде аморальний спосіб життя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Частинами 1, 2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, в зазначеній статті вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції). Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78). У §54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.ст. 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При визначенні місця проживання дитини встановленню підлягає не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а врахування найкращих інтересів дитини із належною правовою оцінкою іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області від 17.05.2020 року №446/01-14 (а.с.129-130) встановлено, що, враховуючи вік дитини, його особисту думку, матеріальну спроможність матері, а також той факт, що вона не чинить перешкод у побаченнях сина з батьком, поважає його права щодо дитини, Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області вважає доцільним встановити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] .. Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 27.05.2020 року (а.с.132) встановлено, що в ході обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , складено наступні висновки: для дитини створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку. Крім того, встановлено, що дитина разом з матір`ю почуває себе впевнено та комфортно, дитина висловила бажання проживати разом з матір`ю. Згідно з "Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім`ї та жінок", схваленої Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім`ї та жінок. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Під час судового розгляду не встановлено будь - яких виняткових обставин, які б переконали суд у тому, що дитину необхідно залишити з батьком. Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved