Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку посилаючись на те, що вона проживає за адресою : [ADDRESS], та є власником даного житлового будинку. З нею в будинку зареєстровані її мати - [PERSON], [INFO] та батько- [PERSON], [INFO]. Проте вже тривалий час, а саме з 2007 року, її батько не проживає у даному будинку, не оплачує комунальні послуги, не бере участі у його утриманні. Вони з матір»ю самостійно утримують будинок у належному стані, пораються по господарству. Для вчинення певних правочинів щодо будинку, для забезпечення власних потреб, необхідна згода проживаючих в ньому осіб. [PERSON] не проживає з нею та не допомагає їй вести господарство, а його прописка в її будинку не дозволяє їй розпоряджатись ним на власний розсуд та значно обмежує її законні права. Її батько, відповідач у справі, вже понад сім років проживає з іншою сім»єю та за іншою адресою, яка їй не відома. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов комісією Монастирищенської міської ради від 03.11.2010 року встановлено факт не проживання з 2010 року по даний час зареєстрованого [PERSON] в житловому будинку [PERSON], яка є власником житлового будинку [ADDRESS] та те, що на даний час відповідач проживає за іншою адресою. В обгрунтування позову посилається на ст. ст. 317, 319, 383, 386, 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], зобов»язати Монастирищенський РС УДМС України в Черкаській області зняти з реєстраційного обліку за адресою : [ADDRESS], [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, просить його задоволити та пояснила, що відповідач у справі є її батьком. Відповідач у спірному будинку не проживає понад сім років, не допомагає. Відповідач залишив будинок добровільно, перешкод йому ніхто для проживання в спірному будинку не чинив. Їй відомо, що батько має іншу родину та проживає з ними. В будинок батько за весь цей час не з»являвся, речей його в будинку не має. Акт про непроживання батька складено про те, що він не проживає в спірному будинку з 2010 року, оскільки їм пояснили, що потрібно довести факт непроживання за три роки, але фактично відповідач у спірному будинку не проживає понад сім років. Представник позивача [PERSON] ( діє на підставі довіреності № 131 від 12.11.2013 року) позов підтримав повністю, просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за місцем реєстрації, встановленого за даними адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Черкаській області та шляхом оголошення в газеті "Черкаський край" № 7 від 29.01.2014 року ( а.с.67-71). Причини неявки суду не повідомив. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і повторною неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 169 ЦПК України дає право суду у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в зв'язку з чим відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи та вважає, що такий розгляд справи не буде порушенням прав відповідача, як сторони у цивільному процесі, за даних обставин. Представники третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Монастирищенського РС УДМС України в Черкаській області в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду надали лист № 9 від 11.01 2014 року , відповідно до якого, в зв»язку із службовою необхідністю, просять провести засідання суду по справі за позовом [PERSON] по факту втрати прав користування житлом та зняття з реєстраційного обліку без їх представника. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі і виходить з наступного. Право власності [PERSON], на будинок [ADDRESS] підтверджується копією договору дарування будинку від 25.10.2012 року, № 2591 ( а.с. 11-13), копією витягу про державну реєстрацію прав серії СЕЕ № 699459 від 15.11.2012 року ( а.с.9), копією технічного паспорта на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] (інвентаризаційна справа № 959, реєстровий № 3262), (а.с. 5). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до копії Домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS], відповідач, [PERSON], [INFO], зареєстрований за вказаною адресою (а.с. 6-7, 61). Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п. 1, 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 ЖК України. В свою чергу, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6-ти місяців. Як вбачається з акту від 21.11.2013 року, складеного депутатом Монастирищенської міської ради Білозір Н.В. в присутності власника будинку по [ADDRESS] [PERSON] та свідків - сусідів [PERSON], [PERSON], житловий будинок на праві приватної власності належить [PERSON] і за даною адресою зареєстровані особи : [PERSON] - власник, [PERSON] - мати, [PERSON] - батько. Комісією виявлено, що фактично за вищевказаною адресою проживають лише [PERSON] та [PERSON], які самостійно утримують будинок та ведуть господарство. За свідченням сусідів [PERSON] та [PERSON] та зі слів [PERSON] її батько [PERSON] хоч і зареєстрований за даною адресою, проте протягом тривалого часу, а саме з 2010 року фактично проживає за іншою адресою (а.с. 60). Крім цього, факт не проживання відповідача близько восьми років, в буд. [ADDRESS] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Якщо наймач, або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом ( ч. 2 ст. 71 ЖК України). Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Частиною 3 ст. 71 ЖК України передбачений чіткий перелік випадків ( поважних причин) при існуванні яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім членом сім'ї понад шість місяців. Відповідач не надав суду доказів поважності причин не проживання в спірному будинку понад 1 рік, існування поважних причин його відсутності понад рік в спірному будинковолодінні. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому суд вважає, що позов обгрунтований, підтверджений доказами та підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи положення ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якої, серед іншого, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), а тому суд вважає за необхідне зобов'язати Монастирищенський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS], як такого, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст. ст. 81, 88 ЦПК, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неї судові витрати. На підставі викладеного ст. ст. 71, 72, 150, 163 ЖК України, ст. 391, 405 ЦК України, Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382- IV від 11.12.2003 року ( зі змінами), Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» ( із змінами), та

Outcome: approved