Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

07 квітня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої вимоги мотивувала тим, що проживає в [ADDRESS]. По сусідству з нею проживали дві рідні сестри [PERSON] та [PERSON]. На час смерті [PERSON] ( [INFO] ) жива була її рідна сестра [PERSON], яка проживала разом з нею однією сім'єю, здійснила поховання своєї сестри та вступила в управління і володіння спадковим майном, розпоряджалась речами померлої. 31 липня 1997 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачці. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті останньої відкрилась спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки площею 4,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, одна з яких належала [PERSON] на підставі сертифікату серії [NUMBER], а інша земельна ділянка площею 4,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області належала померлій сестрі [PERSON] на підставі сертифікату серії [NUMBER], належність якої визнано рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року. Однак, вона не може реалізувати своє право на спадщину у зв'язку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, розміром 4,14 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Кальченківське», у порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла [INFO], та яка фактично прийняла спадкове майно після смерті своє рідної сестри [PERSON], яка померла [INFO]. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за дорученням [PERSON] не з'явились, надавши до суду письмові заяви про те, що підтримують заявлений позов, просили розглянути справу у їх відсутність (а. с.33-34 ). Представник відповідача - Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 31). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі нотаріуса, яка при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 28). Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року визначено, що вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України 2003 року, оскільки спірні правовідносини продовжують існувати. Частиною 1 ст. 86 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час смерті [PERSON] та [PERSON], часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Зі змісту ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. З урахуванням ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ст. 125 ЗК України. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. У відповідності до п. 2 Указу Президента України № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO], зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджено відміткою про місце проживання в паспорті серії [NUMBER], виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 16 травня 1997 року (а. с. 4). Згідно архівної довідки, виданої Державним архівом Сумської області, в метричній книзі Різдво-Богородицької церкви с. Кальченки Сумського повіту Харківської губернії за 1919 рік під № 105 здійснено запис про народження [PERSON], [INFO]. Батьками записано: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). На підставі архівного витягу щодо запису про народження № 28, батьками [PERSON], [INFO], записано: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 12). У відповідності до виписки з паспорту [PERSON] народилась [INFO] в с. Воронино Білопільського району Сумської області (а. с. 13). Зі змісту копії трудової книжки колгоспника вбачається, що [PERSON] є робітником колгоспу ім. Свердлова, що на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 19). [PERSON] померла [INFO], що підтверджено актовим записом про смерть № 11 від 21 травня 1997 року (а. с. 14). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а. с. 8). Наведене вище свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 31 липня 1997 року Кальченківською сільською радою Білопільського району Сумської області посвідчено заповіт від імені [PERSON] (а. с. 10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори від 25 березня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER], спадкова справа № 83, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], померлої [INFO], є [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з права на земельну частку (пай), яка перебуває у САПТЗТ «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлій на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого Білопільською райдержадміністрацією 09 квітня 1996 року (а. с. 6). Згідно наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Кальченківською сільською радою на підставі свідоцтва про спадщину, виданого Білопільською районною державною нотаріальною конторою 25 березня 2003 року за № 581, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 4, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 3,834 гектарів ріллі (а. с. 7). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 11 грудня 2014 року за № 325-02-20/1, [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] проживала на території Кальченківської сільської ради за адресою: [ADDRESS]. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався виконкомом Кальченківської сільської ради за № 94 від 31 липня 1997 року, реєстраційний номер у спадковому реєстрі 40860481, заповіт не змінювався і не відмінявся (а. с. 9). Зі змісту довідки, виданої виконавчим комітетом Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 11 грудня 2014 року за № 324-02-20/1 вбачається, що [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із своєю сестрою [PERSON]. Заповіт від імені померлої [PERSON] виконкомом Кальченківської сільської ради не посвідчувався. [PERSON] постійно протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] проживала у спадковому будинку за адресою: [ADDRESS] і фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила. В погосподарській книзі № 3 ( 1996 -2000 роки) в особовому рахунку № 152 ст. 55 значилась, як [PERSON] (а. с. 15). З огляду на викладене вище, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після рідної сестри [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно наявної в матеріалах справи копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], [PERSON] на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 05 квітня 1996 року № 106 належить право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] від 09 квітня 1996 року (а. с. 16). У відповідності до витягу з технічної документації по визначенню розмірів та вартості земельної частки (паю) нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) площею 4, 14 умовних кадастрових гектарів на території Кальченківської сільської ради Білопільського району станом на 2015 рік становить 58 676 грн. (а. с. 21). Довідкою, виданою виконавчим комітетом Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 29 січня 2015 року за № 66-02-20/1 передбачено, що [PERSON] на території сільської ради не проживала, а проживала [PERSON] за адресою: [ADDRESS], яка мала земельну частку (пай) в сільськогосподарському акціонерно-пайовому товаристві закритого типу «Кальченківське», розміром 4,14 умовних кадастрових гектарів, на підставі сертифікату серії [NUMBER] (а. с. 20). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року встановлено юридичний факт належності сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] [PERSON], яка померла [INFO] (а. с. 17-18). З оголошення в районній газеті «Білопільщина» від 04 квітня 2015 року вбачається, що загублений сертифікат на право на земельну частку ( пай) серії [NUMBER] від 09 квітня 1996 року, виданий САПТЗТ «Кальченківське» на підставі рішення Білопільської РДА від 05.04.1996 року № 106 на ім'я [PERSON], вважати недійсним (а. с. 22). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], не заводилась. 25 березня 2003 року Білопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 83 після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та видано свідоцтво про право на спадщину (а. с. 29-30). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в сільськогосподарському акціонерно-пайовому товаристві закритого типу «Кальченківське» розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування після [PERSON], яка померла [INFO], та яка фактично прийняла спадкове майно після смерті своє рідної сестри [PERSON], яка померла [INFO], однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в сільськогосподарському акціонерно-пайовому товаристві закритого типу «Кальченківське» розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved