Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

13.06.2019 р. [PERSON] (місце реєстрації проживання: [ADDRESS] ) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (місце реєстрації проживання: [ADDRESS] ), [PERSON] (місце реєстрації проживання: [ADDRESS] ), [PERSON] (місце реєстрації проживання: [ADDRESS] ) в якому просить: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартири [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте [PERSON] , [PERSON] з 2016 р. не проживають за вказаною адресою, а відповідач [PERSON] з 2017 року. Оскільки відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше року, а комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою від 17.07.2019 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 20.09.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про час, місце та день розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив до суду не надали, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу квартири за реєстраційним № 3492 від 24.12.2010 р. Відповідно до довідки ПП "ЖЕК-10" від 13.06.2019 р. - у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] з 29.09.2011 р., [PERSON] з 26.08.2011 р., [PERSON] з 29.09.2011 р. Згідно актів про не проживання від 13.06.2019 р., [PERSON] , [PERSON] , не проживають в квартирі [ADDRESS] з 2016 року, а [PERSON] - з 2017 року. Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі йог відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки між позивачкою та відповідачами відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останні більше одного року не проживають та не користуються квартирою [ADDRESS] , суд вважає, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням у спірному будинку.

Outcome: approved