Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

13.07.2017 року позивач через свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять всі права та обов'язки [PERSON], що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а саме: права на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS], та земельну ділянку, площею 0,10 Га, кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи те, що на час відкриття спадщини позивач не проживав разом із спадкодавцем, він в шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Кухтенко Т.А., за місцем відкриття спадщини, після смерті [PERSON], із письмовою заявою про прийняття спадщини за заповітом. Оскільки позивачем була прийнята спадщина, в строки та в порядку, що передбачено актами цивільного законодавства України, після смерті [PERSON], [INFO] року він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А., із письмовою заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS]. Однак, 20 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Кухтенко Тетяною Анатоліївною, була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 57/02-31, на підставі якої позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки ним не було подано належним чином оформленого правовстановлюючого документу щодо належності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], спадкодавцеві [PERSON], необхідного для вчинення такої нотаріальної дії. Враховуючи вище викладене, позивач звернувся до суду з позовною заявою за захистом свого права на спадщину за законом з проханням визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], після смерті його матері [PERSON]. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи представник позивача надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність та без фіксації технічними засобами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача Бориспільської міської ради Київської області до суду не з'явився, повідомлений належними чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи надав до суду заяву в якій просить суд проводити розгляд справи у його відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Згідно ст.1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що [INFO] року померла мати позивача, [PERSON], про що виконавчим комітетом Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 06 жовтня 2014 року здійснено відповідний актовий запис за №517 (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 06 жовтня 2014 року) (а.с.12). За життя, 22 березня 2005 року, [PERSON] склала заповіт (Серія ВСА № 117573) як особисте розпорядження на випадок її смерті, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори, [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 609, на підставі якого заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право (а.с. 16). Родинні стосунки між [PERSON] та померлою [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS]. Сам будинок з господарськими спорудами збудовано без порушень встановлених норм та правил при будівництві будинку, а також дана будівля не порушує права та інтереси інших осіб, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.28). Спадщину на майно померлої [PERSON] прийняв [PERSON], шляхом подання в передбачений законом шестимісячний термін відповідної заяви до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. [INFO] року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. за заявою [PERSON] відкрито спадкову справу №3/2015 на майно померлої [PERSON]. Житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS] належав спадкодавцеві на момент смерті на праві особистої приватної власності, набутого на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного 3 жовтня 1997 року між [PERSON], від імені та в інтересах якого діяв брокер брокерської контори № 714 [PERSON], та [PERSON], від імені та в інтересах якого діяв брокер брокерської контори № 714 [PERSON], посвідченого та зареєстрованого Київською універсальною біржою під № D3144/10596. В подальшому, 12 січня 1998 року Бориспільським міжміським бюро технічної інвентаризації була проведена реєстрація права особистої приватної власності на житловий будинок № [ADDRESS] за [PERSON], внесений відповідний запис до реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності та до реєстрової книги № 10596, інвентаризаційна справа № 6917, на підтвердження чого Бориспільським міжміським бюро технічної інвентаризації на оригіналі примірнику договору купівлі-продажу від 3 жовтня 1997 року, зареєстрованого Київською універсальною біржою, проставлено реєстраційний штамп. Оскільки позивачем була прийнята спадщина, в строки та в порядку, що передбачено актами цивільного законодавства України, після смерті [PERSON], [INFO] року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Кухтенко Т.А., із письмовою заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS]. Однак, [PERSON] в нотаріальній конторі було надано відмову, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В обґрунтування підстав для відмови у видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, приватний нотаріус у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій зазначив, що в силу вимог ст. 227 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), норма якого діяла на час укладення 3 жовтня 1997 року договору купівлі-продажу нерухомості, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а не додержання цієї вимоги тягне недійсність договору, в порядку ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року). Проте, поданий позивачем правовстановлюючий документ на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, на підтвердження виникнення у спадкодавця, [PERSON], за час життя, права власності на такий об'єкт нерухомого майна, не відповідає вимогам законодавства, яке діяло на час набуття нею права власності, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку від 3 жовтня 1997 року, нотаріально посвідчений не був. Тобто, договір купівлі-продажу був укладений без дотримання нотаріальної форми. Дана обставина робить неможливим подальше оформлення на ім'я спадкоємця спадкового майна, а саме жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Такої ж позиції і притримується Верховний суд України, який 25 травня 1998 року прийняв Постанову Пленуму «Про внесення змін і доповнень у деякі Постанови Пленуму Верховного суду України в цивільних справах» за № 15, якою виклав п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» в наступній редакції: «з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини». Таке роз'яснення Верховним судом України було надано виходячи зі змісту спеціальної норми, яка містилася в ч.1 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), відповідно до якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Таким чином, угоди купівлі-продажу житлового будинку, не залежно від того чи були вони укладені та зареєстровані на товарних біржах і вважалися біржовою операцією, якщо її однією із сторін був громадянин, тобто фізична особа, підлягали обов'язковому подальшому нотаріальному посвідченню, а виходячи із роз'яснення, наданого Верховним судом України, така практика застосування положення ст. ст. 47, 227 ЦК України (в редакції 1963 року) та ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» у їх системному правовому зв'язку, почалася лише з 25 травня 1998 року. Отже, Договір купівлі-продажу нерухомості, укладений та зареєстрований 3 жовтня 1997 року на Київській універсальній біржі під № D3144/10596, на підставі якого [PERSON] набула права особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS], підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню, проте виходячи з наведених вище обставин, такий договір нотаріально посвідчений не був, хоча і була проведена його реєстрація в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, якби спадкування відбувалось за законом, спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину був би [PERSON]. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно, ціна позову визначається вартістю майна. Судом також встановлено, що інших спадкоємців крім позивача - не має. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В матеріалах цивільної справи є технічний паспорт на садибний житловий будинок на ім'я [PERSON] Указані докази свідчать про те, що даний будинок з погосподарськими будинками не є об'єктом самочинного будівництва (а.с. 28-33). Беручи до уваги, що позивач, як спадкоємець за заповітом, має право на набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON], а також те, що він має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак не змін його отримати з незалежних від нього причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Оскільки таке свідоцтво видано не було, з незалежних від позивачів причин, суд вважає за можливе ухвалити відповідне рішення визнавши спадкоємця власником зазначеного нерухомого майна. Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивача, який сплатив їх при поданні позову. На підставі викладеного та ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1261, ч. 5 ст. 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved