Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд відшкодувати завдані збитки та не чинити перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], вказала, що ? частини вищезгаданої квартири належить їй на праві приватної власності, інша 1/2 частини квартири належить відповідачу [PERSON] Відповідач своїми протиправними діями чинить перешкоди для вселення позивачки у належну їй на праві приватної власності ? частини квартири. 10.06.2013 року позивачку примусово за вимогою державного виконавця було вселено в квартиру, однак у зв»язку із тим, що відповідач чинив перешкоди які полягали у протиправних діях, позивач була змушена виїхати із займаної квартири та почати винаймати житло. У зв»язку із чим позивач звернулась із позом до суду в якому просить відшкодувати з відповідача на її користь завдану шкоду у сумі 40 924 грн. 06 коп. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про відшкодування завданих збитків об»єднано в одне провадження. Представник позивача в судове засідання не з»явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі в якій позов підтримав та просили, розглянувши справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату слухання справи повідомлявся належним чином Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], набула право власності на ? частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва посвідченого 16 січня 210 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В. Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 46. Зазначене майно придбане позивачем на прилюдних торгах 21 грудня 2009 року з реалізації арештованого майна. Співвласником ? частини квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 11.06.1996 р. є відповідач [PERSON] Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.10.2012 року позов [PERSON], до [PERSON] про примусове вселення та усунення перешкод у користуванні і розпорядженні квартирою було вирішено вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було вселено позивача [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Відповідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Сторона позивача посилається не те, що їй відповідачі унеможливлюють проживання у спірній квартирі та чинять перешкоди у користуванні жилим приміщенням. Разом з тим питання щодо повторного вселення повинно вирішуватись у відповідності до вимог ст 79 ЗУ "Про виконавче провадження". В матеріалах справи містяться копії договорів оренди житла від 08.07.2011, від 03.10.2011 р. відповідно до якого позивач [PERSON] як орендар отримала в користування жиле приміщення для проживання. Як вбачається з квитанцій про оплату оренди житла, які містяться в матеріалах справи загальна сума складає 27 600 грн. Відповідно до розрахунку позивача, що міститься в позовній заяві оплата оренди житла склала - 27 600 грн., оплата комісійної винагороди банкам 246 грн. 06 коп., оплата послуг переговірника 8 010 грн . оплата послуг примусового відчинення дверей 550 грн., придбання замків для вхідних дверей - 268 грн., оплата послуг з становки замків 250 грн., неотримань прибуток від оренди житла в розмірі 10 000 грн. Питання щодо стягнення з відповідча матеріальної шкоди у зв"язку із збитками які складають оплату житла, оплату комісійної винагороди банкам, оплату послуг переговірника, примусового відчинення дверей, неотриманий прибуток від оренди суд вважає такими що недоведені. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно було встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], чинить перешкоди позивачу у праві користування власністю 1/2 квартири [ADDRESS]. Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди позивачу суд виходить до висновку про те, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження що саме внаслідок негативних явищ заподіяних позивачу незаконними діями відповідача завдані збитки, в зв»язку з чим суд вважає за доцільне відмовити щодо задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує солідарно з відповідачів на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору, На підставі викладеного та

Outcome: partial