Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнила. В своїх вимогах посилається на те, що вона 27.11.1997 року придбала у [PERSON] і [PERSON] квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна. Договір було зареєстровано на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі. Нотаріально договір посвідчений не був. Умови договору сторонами виконані. Як їй стало відомо продавець [PERSON] померла в кінці 1998 року. Другий продавець - відповідач [PERSON] не має наміру з'явитися до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Також зазначає, що договір купівлі-продажу фактично відбувся, сторони виконали всі зобов"язання за договором, нерухоме майно на час укладення угоди було належним чином зареєстровано в Криворізькому бюро технічної інвентаризації, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на даний час не можливе. Також зазначила, що про недійсність договору їй стало відомо в лютому 2014 року, коли вона звернулась до нотаріуса з питанням оформлення документів для дарування квартири своїй доньці. Просить поновити строк звернення до суду з позовом, визнати дійсним та виконаним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], який був укладений 27.11.1997 року на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі, реєстраційний номер 923-Н/97. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно, надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути позовну заяву без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за останнім відомим місцем проживання шляхом опублікування оголошення в газеті "Вісті Придніпров"я" від 22.01.2015 року №06 (1601) (а.с.43). Про причини неявки відповідач суду не повідомив, заяв та клопотань не направив. Представник відповідача -Територіальної громади в особі виконавчого комітету Інгулецької районної в місті ради м.Кривий Ріг в судове засідання не явився, про дату і час розгляду справи повідомлений своєчасно. Надійшло клопотання про розгляд даної справи без участі представника виконкому, проти позову не заперечують (а.с.44). Від третьої особи - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького МУЮ надійшов лист про слухання даної справи без участі їх представника, проти позовних вимог не заперечують та при розгляді справи по суті повністю покладається на думку суду (а.с.25). Представник третьої особи - Придніпровська товарна біржа до суду не явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, про причини неявки не повідомили. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. Згідно копії дублікату договору купівлі-продажу нерухомого майна, слідує, що 27 листопада 1997 року між продавцями [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON], укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого продавці продали двокімнатну квартиру [ADDRESS], а [PERSON] придбала зазначену квартиру за 7530 грн.. Вказаний договір зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі за реєстраційним номером 923-Н/97 (а.с.5). Вказана квартира зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності в КП "Криворізьке БТІ" - 03.02.1998 року, за реєстровим №923-Н/97, запис №552 (а.с.8). Згідно копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленому Криворізьким БТІ, слідує, що власником вказаної квартири є [PERSON]. Квартира двохкімнатна житловою площею 29,56 кв.м., загальною площею 44,38 кв.м.. Квартира обладнана балконом- 0,72 кв.м. (а.с.8-9). Згідно довідки з місця проживання, позивачка [PERSON] з 13.02.1998 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до ст.227 ЦК України (1963р.), ст.657 ЦК України (2004р.), договори купівлі-продажу нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вказаним обставинам відповідають правовідносини, які витікають із обов'язку спеціального оформлення сторонами договірних відносин купівлі-продажу нерухомого майна у письмовій формі, яка підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Встановлено, що сторони усі умови вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна виконали, але нотаріально правочин не оформлений. Укладення договору у нотаріуса на даний час не можливе через відсутність всіх учасників договору. Відповідно до ч.2 ст. 219 ЦК України (в редакції 2004 року) суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. На момент укладення договору купівлі-продажу (1997 рік) діяли норми ЦК України 1963 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На час звернення позивача з позовом правочини щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягали державній реєстрації. Незважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди /1997 рік/ норми щодо реєстрації правочинів, не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна набувачем квартири - [PERSON] були виконані (а.с.8). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з правових наслідків недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору. Враховуючи, що договір купівлі-продажу був вчинений, а сторони усі свої обов`язки по договору виконали, суд вважає, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним і виконаним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про поновлення строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів суд вважає, що вони також підлягають задоволенню, оскільки про порушення своїх прав позивач дізналась лише в лютому 2014 року, коли вирішила подарувати придбану квартиру своїй доньці, тому суд вважає за можливе поновити позивачу строк позовної давності для звернення з цим позовом. Відповідно до ч.2 ст.80 ЦК України (1963р.), якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. На підставі ст.ст.80 ч.2, 128 ч.1, ч.2 ст.220, ч.2 ст.219, 227 ЦК України (1963р.), ст.219, 220 ЦК України (2004р.), п.27 інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України та

Outcome: approved