Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про захист трудових прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з Дитячою поліклінікою №2 Чернігівської міської ради - відповідачем по справі, була пов'язана трудовими відносинами в період з 12.08.2013 року по 30 квітня 2015 року та була звільнена з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Як зазначено у наказі про звільнення з роботи, підставою для звільнення з роботи є прогул без поважних причин (з 16.01. по 30.04.2015 року відсутня на роботі без надання належним чином оформлених документів про поважність причини відсутності; з 26.03. по 10.04.2015 року - самовільне використання, без узгодження з адміністрацією закладу, відпустки без збереження заробітної плати). Оскільки зазначених дій позивач не вчиняла, то вважає своє звільнення з роботи проведене без законних на те підстав. Тому просить скасувати як незаконний наказ заступника головного лікаря з медичної частини Дитячої поліклініки № 2 Чернігівської міської ради за № 84-к від 30 квітня 2015 року про звільнення її з роботи з 30 квітня 2015 року з посади лікаря-ортопеда-травматолога дитячого спеціалізованого відділення № 2 за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України. Поновити її з 30 квітня 2015 року на посаді лікаря-ортопеда-травматолога дитячого спеціалізованого відділення № 2 Дитячої поліклініки № 2 Чернігівської міської ради. Стягнути на її користь з Дитячої поліклініки № 2 Чернігівської міської ради: середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, з 30 квітня 2015 року по день ухвалення рішення суду. Під час судового розгляду, позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. В суді дала покази аналогічно викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила суду, що дійсно позивач була звільнена з посади лікаря - ортопеда травматолога, оскільки у них були відсутні документи які б підтверджували поважність відсутності позивача на робочому місці, але оскільки при проведенні підготовчого судового засідання було з,ясовано, що позивач перебувала на лікарняних, то наказом № 125-к від 23.06.2015 року наказ №84-к від 30.04.2015 року було скасовано, позивач поновлена на посаді лікаря-ортопеда-травматолога. В той же час вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з 30 квітня 2015 року безпідставні, оскільки підстав для виплати середнього заробітку у зв'язку зі звільненням даного працівника, за період з 01.05.2015 року по 23.06.2015 року немає, так як наказ від 30.04.2015 року № 84-к про звільнення [PERSON], за прогули без поважних причин скасований наказом керівника від 23.06.2015 року, про що лікар [PERSON], була повідомлена, але на роботу вийшла тільки 02.07.2015 року на один день, відпрацювавши в цей день 03 години 51 хвилину згідно табеля відпрацювання робочого часу за липень місяць 2015 року. Нарахованої зарплати на протязі 2015 року у неї не було через відсутність на роботі без поважних причин і тому їй відшкодовувати нема чого, бо вона нічого не втратила у зв'язку зі звільненням. На даний час проведено нарахування по лікарняному листку за період з 15.04. по 30.04.2015 року (який наданий тільки у травні місяці 2015 року) допомоги по тимчасовій непрацездатності на суму 632,76 грн., та буде виплачена після фінансування даної виплати Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у найближчий день для виплати заробітної плати. Крім того буде нарахована заробітна плата за відпрацьований час у липні місяці 2015 року (на сьогодні лише за 03 години 51 хвилини) та допомога по тимчасовій непрацездатності за період з 03.07.2015року (у разі надання лікарняного листка), тому в цій частині позовних вимог позивача просили відмовити. Третя особа в судове засідання не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. На попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнавала. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 165-к від 12.08.2013 року [PERSON], була прийнята на роботу до Дитячої поліклініки № 2 Чернігівської міської ради на посаду лікаря - стажиста Дитячої поліклініки № 2 Чернігівської міської ради на посаду лікаря - стажиста за спеціальністю «дитяча ортопедія і травматологія» спеціалізованого відділення № 2 за направленням охорони здоров'я Чернігівської обласної держадміністрації. За наказом № 113-к від 26 червня 2014 року [PERSON], з того ж дня була переведена на посаду лікаря - ортопеда - травматолога дитячого в цьому ж відділенні. Згідно наказу № 84-к від 30 квітня 2015 року заступника головного лікаря з медичної частини [PERSON], була звільнена з останньої посади 30 квітня 2015 року за прогул без поважних причин (з 16.01. по 30.04.2015 року відсутня на роботі без надання належним чином оформлених документів про поважність причини відсутності; з 26.03. по 10.04.2015 року - самовільне використання, без узгодження з адміністрацією закладу, відпустки без збереження заробітної плати), п.4 ст.40 КЗпП України. Згідно наказу №125-к від 23.06.2015 року наказ від 30.04.2015 року №84-к про звільнення [PERSON], скасувати. Поновити [PERSON], на посаді лікаря - ортопеда - травматолога дитячого спеціалізованого відділення №2 з 01 травня 2015 року. Внести відповідні зміни в трудову книжку [PERSON] Повідомити письмово [PERSON], про її поновлення на роботі і необхідність приступити до виконання своїх обов,язків на посаді та надати трудову книжку у відділ кадрів для внесення відповідного запису. Завідувачу відділення [PERSON], скласти графік роботи лікаря ортопеда травматолога дитячого відділення у відповідності до норм трудового законодавства. Головному бухгалтеру [PERSON], провести розрахунки та виплати [PERSON], допомогу по тимчасовій непрацездатності згідно наданих листків непрацездатності, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ч.4 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. З наданих документів вбачається, що у день її звільнення з роботи позивач перебувала на лікарняному. Крім того з наданих документів вбачається, що позивач з 30 березня 2015 року знаходилась на обліку у лікаря акушера - гінеколога у зв,язку з вагітністю, тому звільняючи позивача з роботи, відповідач допустив порушення вимог ст.184 КЗпП України. Згідно частий третьої даної норми закону звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (шести років - ч.6 ст.179), одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитини - інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов"язковим працевлаштуванням. Тому суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідачі неправомірно звільнили позивача. В той же час на час розгляду справи відповідачі самостійно скасували наказ №84-к від 30.04.2015 року про звільнення [PERSON], і поновили її на роботі, тому підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині немає, оскільки відповідачі в добровільному порядку скасували свій наказ і поновили позивача на роботі. В той же час за нормами ст.235 КЗпП України у разі звільнення працівника з роботи без законних підстав, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З огляду на вищевикладене, ознайомившись із наказом № 125-к від 23.06.2015 року, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.04.2015 року по 23.06.2015 року по день поновлення на роботі. Посилання відповідачів, що в даному випадку неможливо нарахувати і сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки вона повних два місяці жодного разу не відпрацювала, суд вважає безпідставними, так як Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995року затверджено Порядок обчислення середньомісячної заробітної плати. П.п."з", п.1 зазначеного Порядку визначено, що цей порядок застосовується у випадках оплати вимушеного прогулу. П.2 зазначеного Порядку визначено, що обчислення середньомісячного заробітку проводиться виходячи з виплат за два повні останні місяці роботи, якщо протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня плата обчислюється відповідно до останнього абзацу п.4 цього Порядку. Абзац 4 говорить, що в інших випадках коли нарахування проводиться виходячи із середньої заробітної плати працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з місячного посадового окладу. З огляду на вищевикладене, ознайомившись із наданими документами, табелями обліку робочого часу, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач не відпрацьовувала повні робочі місяці з поважної причини, лікарняні, і тому заробіток вона не мала не з своєї вини, і в такому випадку необхідно середній заробіток обчислювати з місячного окладу. Позивач зазначила, що її оклад становив 1500 гривень, відповідач підтвердила, що оклад позивача становить 1500 гривень, тому суд дійшов висновку, що в даному випадку необхідно обраховувати середній заробіток з місячного окладу позивача у розмірі 1500 гривень. Відповідно до п.5 зазначеного Порядку нарахування виплат проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. П.8 цього Порядку встановлено, що середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані дні протягом двох місяців на число відпрацьованих робочих днів. Виходячи з цього, середньомісячна заробітна плата позивача в даному випадку буде складати 1500 гривень (1500+1500) : 2 = 1500 грн.), середньоденна 70 гривень 75 копійок (1500:21,2 (коефіцієнт обрахування відповідно до Закону України «Про оплату праці» при п,ятиденному робочому тижні). За вказаний період з 30.04.2015 року по 23.06.2015 року 35 робочих дні (35х70,75) це становить 2476 гривень 25 копійок, і ця сума середнього заробітку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь держави в розмірі, передбаченому Законом України «Про державне мито».

Outcome: partial