Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

08.09.2014 року позивач звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою, яка мотивована тим, що [INFO] року, у віці 73 року, в с. Воронівці Хмільницького району Вінницької області, померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яке в цілому складається із житлового будинку літ «А» , погріба з шийкою літ. « П/Б», прибудови літ. «А», відкритої веранди літ. «а1», сараю літ. «Б», сараю літ. «в», сараю із літньою кухнею «В», убиральні літ. «Г», сараю літ. «Д», сараю літ. «Е», сараю літ. « 3», огорожі №1, хвіртки №2, воріт із хвірткою №3, огорожі № 4, колодязя питного № 5, житловою площею 21,6 м. кв., загальною площею 63,6 кв. м., вартістю 139556 грн., що розташовані по [ADDRESS] та належні [PERSON] на праві приватної власності. 21.06.2000 року [PERSON] зробила розпорядження, яким все своє майно заповіла [PERSON]. Позивач по справі прийняла спадщину після матері відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тобто шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може через відсутність документів, що підтверджують право власності на житловий будинок, у зв»язку із чим вимушена звертатись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В судове засідання позивач та її представник - [PERSON], який діє на підставі договору від 12.08.2014 року, позов підтримали та просили його задовольнити. Розгляд справи просять провести у їх відсутність. Представник відповідача - Уланівської сільської ради, в судове засідання не з»явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Воронівці Хмільницького району Вінницької області, померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.08.2011 року (а.с.5), після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яке в цілому складається із житлового будинку літ «А» , погріба з шийкою літ. « П/Б», прибудови літ. «А», відкритої веранди літ. «а1», сараю літ. «Б», сараю літ. «в», сараю із літньою кухнею «В», убиральні літ. «Г», сараю літ. «Д», сараю літ. «Е», сараю літ. « 3», огорожі №1, хвіртки №2, воріт із хвірткою № 3, огорожі № 4, колодязя питного № 5, житловою площею 21,6 м. кв., загальною площею 63,6 кв. м., вартістю 139556 грн.. (а.с.6, 4-14, 8). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Уланівської сільської ради спадкодавиці на лежала земельна ділянка площею 0,35 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства (а.с.7). Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд, житловий будинок був побудований на протязі 1960-80 р.р. (а.с14). 21.06.2000 року [PERSON] зробила розпорядження, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.16). Отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може через відсутність документів, що посвідчують право власності на житловий будинок. Довідкою сільської ради підтверджується, що позивач постійно проживала зі спадкодавицею (а.с. 37); Після смерті спадкодавиці до нотаріальної контори заяви про прийняття чи відмову у прийнятті спадщини, не надходили (а.с. 35) Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вказана Інструкція передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином здобуті докази свідчать про те, що при житті спадкодавець володіла, користувалась та розпоряджалась вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, а отже він перебував у її власності, і вказане право власності зареєстроване за нею згідно вимог діючого на той час законодавства. Відповідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зважаючи на вищезазначені вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved