Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

13 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] міської ради\~Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог, зазначила, що 22 січня 2016 року померла [PERSON], [INFO]. Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок №2 по вул. Івана Франка в Словянську Донецької області, в якому вона була зареєстрована і постійно проживала. 18 листопада 2002 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено заповіт [PERSON], згідно із яким, все своє майно померла заповіла позивачці. Своєї сім'ї у [PERSON] не було, доглядала та піклувалась, а після смерті поховала її позивачка. 11 лютого 2016 року, у встановлений законом строк, позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Однак, постановою державного нотаріуса Першої [PERSON] державної нотаріальної контори від 30 серпня 201б року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою стало те, що позивачкою не надано нотаріусу документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Так, в договорі дарування житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Івана Франка, буд. 2, прізвище обдарованої, а далі спадкодавця, помилково зазначене як «Трихлєбова» замість [PERSON]. У звязку із чим, позивачці було рекомендовано звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Складність у оформленні спадкових прав полягає у тому, що звернувшись до нотаріальної контори, позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця. Враховуючи наведене, позивачка позбавлена можливості захистити свої спадкові права іншим шляхом аніж як через звернення до суду, у звязку із чим, вимушена була звернулася до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати за нею, як за спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 22 січня 2016 року у місті Словянську Донецької області, право власності на житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Івана Франка, буд. №2. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Свідки [PERSON]. у судовому засіданні пояснив, що він проживав по сусідству із [PERSON] біля 50-ти років. Йому відомо, що її мати [PERSON] побудувала спірний будинок, а [PERSON] постійно в цьому будинку проживала. Позивачка за нею доглядала. Він померлу знав як [PERSON], чому у договорі написано її прізвище як «Трихлєбова» він не може пояснити. Аналогічні пояснення надала у судовому засіданні свідок [PERSON] Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судовим розглядом встановлено, що 22 січня 2016 року, за місцем свого постійного мешкання померла [PERSON], [INFO] (свідоцтво про смерть [PERSON]: І-НО №932906 (а.с. 7). За життя, 18 листопада 2002 року [PERSON] був складений заповіт згідно із яким, все своє майно померла заповіла позивачці, що стверджується заповітом від 18 листопада 2002 року посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за №3033 (а.с. 6). Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок №2 по вул. Івана Франка в Словянську Донецької області, який належав померлій на підставі договору дарування житлового будинку від 20 червня 1967 року посвідченого нотаріусом першої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] за № 3943. Водночас, із вказаного договору видно, що прізвище обдарованої, а далі спадкодавця, помилково зазначене як «Трихлєбова» замість [PERSON] (а.с.13, 13 з.б.). Згідно із довідкою КП «БТІ» №2441-2/0.83/01 від 22 вересня 2016 року, буд. №2 по вул. Івана Франка у м. Словянську Донецької області, належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою 20 червня 1967 року. 11 лютого 2016 року, у встановлений законом строк, позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Однак, постановою державного нотаріуса Першої [PERSON] державної нотаріальної контори від 30 серпня 201б року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою стало те, що позивачкою не надано нотаріусу документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Так, відповідно постанови державного нотаріуса Першої словянської державної нотаріальної контори 30 серпня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, після ретельного вивчення правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок встановлено, що договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вулиця Франка Івана, будинок 2, посвідчений 20 червня 1967 року [PERSON], нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 3943, укладено між [PERSON] та [PERSON]. Тобто, виходячи з поданих документів, померла [PERSON] за період з 20 червня 1967 року по 22 січня 2016 року якимось чином змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Ні яких документів щодо встановлення даного факту зміни прізвища спадкоємцем нотаріусу не надано (а.с. 14, 14 з.б.). Згідно із повідомленням державного нотаріуса Першої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] №2232/01-16 від 26 вересня 2016 року, після померлої 22 січня 2016 року [PERSON], було заведено спадкову справу №58/2016. Із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась [PERSON]. 30 серпня 2016 року, [PERSON] було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначене стверджується також матеріалами спадкової справи до майна померлої 22 січня 2016 року [PERSON] розпочатої 11 лютого 2016 року та внесеної до Спадкового реєстру за №58564256 наданої на запит суду. Згідно із даними спадкової справи інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. Відповідно паспорта громадянина України ВЕ 429363, прізвище спадкодавця [PERSON], яка народилась 15 червня 1928 року в ст. Пісчане Бурлинського району Алтайського краю, є [PERSON] (а.с. 8). У свідоцтві про народження спадкодавця [PERSON]: І-НО №304300 її прізвище імя та по-батькові російською мовою зазначено як : «Трихлеб Анна Ивановна», дата народження - 15 червня 1928 рік, місце народження - ст. Пісчане Бурлинського району Алтайський край (а.с.9). Відповідно записів які містяться у домовій книзі для реєстрації громадян які проживають у [INFO], спадкодавець значилась зареєстрованою у вказаному будинку як [PERSON] (а.с. 10-11). Згідно із зведеного акту будівель та споруд, власником домоволодіння за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Івана Франка, буд. 2, російською мовою зазначено: «Трихлєб Анна Ивановна» (а.с.12). Частина 1\~ст. 55 Конституції України\~передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Статтею 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно із п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно ч. 4\~ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті у зв'язку з чим, на даний час, неможливо оформити право власності на спірний житловий будинок належний померлій, що дало б можливість позивачам отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. Відповідно ч. 1 п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.ст.\~1216,1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Такі ж положення містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до якого, свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. За змістом п. 6 Постанови Пленуму ВССУ\~ № 5 від 07 лютого 2014 року, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). З урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що дійсно, прізвище спадкодавця, зазначене в її паспорті, свідоцтві про смерть, а також інших досліджених доказах не збігається із написанням її прізвища в договорі дарування житлового будинку, на підставі якого нею було набуто право власності на вказане нерухоме майно, однак, факт того, що спадкове майно належить саме [PERSON] знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, зокрема у показаннях свідків допитаних у судовому засіданні та відповідних документах, які посвідчують особу. При цьому, слід зазначити, що саме розбіжності у правовстановлюючих документах та документах, які посвідчують особу стали підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину та невизнання нотаріусом право власності позивачки на спадковий будинок. Судом визнається, що позивачка набула право власності на спадщину з моменту прийняття спадщини. Як встановлено у судовому засіданні\~ і видно із матеріалів справи, позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на спірне нерухоме майно немає, а тому слід визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно як за спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 22 січня 2016 року у місті Словянську Донецької області. На підставі викладеного,

Outcome: approved