Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

08.07.2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням двокімнатною квартирою [ADDRESS] На обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він є власником ? частини двокімнатної житлової квартири, що розташована в [ADDRESS], іншим співвласником ? частини квартири були до 05.07.2014 року його сестра [PERSON], з 05.07.2014 року - син [PERSON] - [PERSON], , з 17.11.2014 року та на даний час - теща [PERSON] - [PERSON]. 24 квітня 2014 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області позов його сестри [PERSON] задоволено, припинено право власності на ? частку квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить йому, стягнувши на його користь з [PERSON] вартість цієї частки в розмірі 84896 грн. внесену нею на депозитний рахунок суду, визнавши за [PERSON] право власності на ? частку спірної квартири. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 03.06.2014 року його скарга була відхилена, рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 квітня 2014 року уданій справі залишено без змін. 10 вересня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ позивач касаційна скарга задоволена. Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24.04.2014 року та ухвала апеляційного суду Волинської області від 05.06.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. За період судового оскарження справи в різних судових інстанціях спірна квартира неодноразово змінювала власників. 01 липня 2014 року відповідач [PERSON] на підставі в подальшому скасованому рішенні Нововолинського міського суду Волинської області від 24.04.2014 року, зареєструвала своє право власності на спірну квартиру в цілому в реєстраційній службі Нововолинського міського управління юстиції. 05 липня 2014 року [PERSON] відчужила спірну квартиру в цілому на користь свого сина [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Л.О. за реєстрованим номером 2151. 15 липня 2014 року [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі за адресою [ADDRESS] як власник, разом з членом своєї сім'ї дружиною [PERSON]. 17 листопада 2014 року спірна квартира була відчужена відповідачем [PERSON] своїй тещі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу у Волинській області Асадуллаєвим О.Е. за реєстрованим номером 1802. 20 квітня 2015 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області визнано за позивачем право власності на ? частину спірної квартири та витребувано від [PERSON] на його користь ? частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. 02 лютого 2016 року рішенням апеляційного суду Волинської області рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2015 року в цій частині залишено без змін. Зазначає, що на даний час співвласниками спірної квартири в рівних частках є позивач та [PERSON] В квартирі, після її відчуження 17 листопада 2014 року по даний час залишилися зареєстрованими попередній власник [PERSON] та член його сім'ї - дружина [PERSON] Вважає, що реєстрація [PERSON] та члена його сім'ї [PERSON] порушує право власності позивача , зокрема і право розпорядження, користування та володіння майном. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], адвокат Дунець О.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що позивач [PERSON] та третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача у справі [PERSON] є в рівних частках співвласниками квартири [ADDRESS], а тому, відповідачі [PERSON] та [PERSON], відповідно зять та дочка нового співвласника, як родичі, члени сім'ї [PERSON] не втратили права користування спірною квартирою. Просила в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлена про день, час, місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, відповідач не подала, причини неявки в суд не повідомила. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та пояснила, що відповідач [PERSON] є її дочкою, [PERSON] - її зятем, тому вони мають право бути зареєстрованими в частині спірної квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності. Вважає, що оскільки зареєстровані у вказаному житлі відповідачі є близькими родичами співвласника [PERSON], то їх реєстрація в квартирі є правомірною, а позовні вимоги співвласника житла [PERSON] вважає безпідставними. Зазначила, що реєстрація [PERSON] і [PERSON] ніяким чином їй не заважає. Ствердила, що в спірному житлі вона не проживає і не проживала, а на даний час судом вирішується питання про її вселення у вказану кватиру. Також вказала, що в вищевказаній квартирі проживає без реєстрації тільки син позивача [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.02.2016 року (а.с.14,15) квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках по ? частині [PERSON] на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20.04.2015 року (а.с. 13-14) та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу у Волинській області Асадуллаєвим О.Е. за реєстрованим номером 1802, (а.с. 9). В квартирі [ADDRESS] зареєстровані з 15.07.2014 року попередній власник спірної квартири [PERSON] та його дружина [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі ніколи не проживали і не проживають на даний час, фактичне їх місце проживання за адресою [ADDRESS], що не заперечили сторони в судовому засіданні. Відповідач [PERSON], набувши 05 липня 2014 року право власності на спірну квартиру, і зареєструвавшись за вказаною адресою з дружиною [PERSON] 15.07.2014 року, не вселився з членами своєї сім'ї у вказане житло до моменту його добровільного відчуження [PERSON], яке відбулось 17.11.2014 року. Він також не ставив питання про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні власністю, що, на думку суду, свідчить про відсутність інтересу відповідача та членів сім'ї до спірної квартири, як до єдиного постійного місця свого проживання. Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Чинне цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які відчужили своє житло (за колишнім власником житла у разі його зміни). За таких умов, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виникає необхідність в судовому порядку усунути позивачу перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], як колишнього власника житла та зареєстрованого там до набуття права власності [PERSON] члена сім'ї [PERSON] -дружини [PERSON], як члена його сім'ї такими, що втратили право на користування спірним житлом. Приймаючи таке рішення, суд враховує, що право користування спірним житлом втрачено відповідачами внаслідок втрати власником [PERSON] права власності на це житло, яке відбулося внаслідок його добровільного відчуження - укладення правочину - договору купівлі продажу квартири, а не її частини. Право власності на 1/2 частину квартири визнано за позивачем на підставі рішення суду від 20.04 2015 року, тобто після відчуження квартири відповідачем [PERSON] на користь [PERSON], яка не укладала з відповідача на право користування спірною квартирою, що не поділена в натурі. Сам факт перебування нового співвласника квартири, яким є [PERSON] у родинних стосунках з відповідачами, на думку суду, не може слугувати правовою підставою для збереження за ними права користування спірним житлом, в якому вони ніколи не проживали і не проживають. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов і буд ставним і підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідачів в користь позивача з кожного по 275 грн. 60 коп. сплаченого судового збору та 350 грн. витрат на правову допомогу, всього 625 грн. 60 коп., що підтверджується документально (а.с.1, 18-20).

Outcome: approved