Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.06.2007 року між позивачем- ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір №MKV0GA00007072, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11215 долларів США, на термін до 15.06.2017 року. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що він свої зобов»язання виконав в повному обсязі, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на 11.03.2016 року має заборгованість 3079,40 долларів США, з яких 2822,31 долларів США-заборгованість за кредитом; 100,29 долларів США-заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,83 долларів США-пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором;, а також штрафи відповідно до договору:-9,80 долларів США-штраф(фіксована частина); 146,17 долларів США-штраф (процентна складова), а відтак позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором та суму понесених судових витрат: 1.378,00 грн. судового збору. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте подав письмову заяву (п.3 прохальної частини позовної заяви), в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх повністю задоволити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вона заборгованості перед позивачем не має, в підтвердження своїх заперечень надала суду Довідку №0000000717161467, видану 26.10.2016р. керівником Виноградівського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], згідно якої зазначено, що клієнт [PERSON] станом на 26.10.2016р. прострочена заборгованість за кредитним договором №MKV0GA00007072 від 16.06.2007р.- відсутня. Отже, заслухавши заперечення відповідачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до наступного. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань, зокрема, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимогами законодавства. Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові коти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до приписів ст.1048 зазначеного Кодексу. Аналіз зазначених норм дає суду підстав прийти до висновку, що у разі прострочення позичальником сплатити чергової суми у позикодавця виникає право вимагати сплатити всієї суми позики, яка залишилась несплаченою, тобто вважаються такими, що настали всі строки платежу по всій позиці в цілому. Суд встановив, що 16.06.2007 року між позивачем- ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір №MKV0GA00007072, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11215 долларів США, на термін до 15.06.2017 року. З позову також вбачається, що позивач свої зобов»язання виконав в повному обсязі, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на 11.03.2016 року мав заборгованість 3079,40 долларів США, (що згідно до Розпорядження НБУ від 11.03.2016 року, становить 78555 грн.53 коп.), з яких 2822,31 долларів США-заборгованість за кредитом; 100,29 долларів США-заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,83 долларів США-пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; а також штрафи відповідно до договору:-9,80 долларів США-штраф (фіксована частина); 146,17 долларів США-штраф (процентна складова). Між тим, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Так, відповідно до ст.57 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, в тому числі і висновок експерта (ст.66 цього Кодексу), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, відповідно до положень ст.212 цього Кодексу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, крім цього, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності Разом з тим, в суді встановлено, що на час розгляду даної справи в суді у відповідачки відсутня прострочена заборгованість. Зокрема, як вбачається з даних Довідки №0000000717161467, виданої 26.10.2016р. керівником Виноградівського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], що у клієнта банку [PERSON] станом на 26.10.2016р. прострочена заборгованість за кредитним договором №MKV0GA00007072 від 16.06.2007р.- відсутня, а відтак на час розгляду справи у суді не встановлено з боку відповідача порушення вимог кредитного договору №MKV0GA00007072 від 16.06.2007р. У зв"язку з наведеним суд вважає, що підстави для задоволення вимог позивача відсутні, а відтак, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.88 ЦПК України, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, також задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.ст.525,554,1048,1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed