Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

12.04.2021 року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що 30.06.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в позику у вітчизняній валюті в сумі 40000,00 грн. Факт отримання коштів підтверджується розпискою від 30.06.2020 року. Вказану позику [PERSON] зобов`язався повернути до 31.08.2020 року, однак обумовлена сума коштів [PERSON] не була повернута, що підтверджується наявністю в його володінні оригіналу розписки від 30.06.2020 року. Крім того, 29.04.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у вітчизняній валюті в сумі 173900,00 грн. Факт отримання коштів підтверджується розпискою від 29.04.2020 року. Вказану позику [PERSON] зобов`язався повернути до 30.10.2020 року, однак на встановлену дату грошові кошти [PERSON] не були повернуті. На підставі викладеного, позивач зазначив, що відповідач не повернув у визначений строк грошові кошти, а тому просив стягнути з відповідача основну суму боргу, інфляційні втрати та 3% річних. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву та докази. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не скористався. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Тимощук Є.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив стягнути з відповідача основну суму боргу разом із 3% річних та інфляційними втратами. Відповідач [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог. Вказав, що із позивачем по справі [PERSON] перебував у робочих відносинах, працювали на одному підприємстві - [PERSON] на посаді директора, а [PERSON] заступника директора. Пояснив, що обидві розписки були написанні під психологічним тиском заднім числом у день його звільнення з підприємства, так як з нього хотіли списати неіснуючий борг за транспортні перевезення. Розписки написав на роздрукованих бланках, оскільки погрожували, сказали: «якщо не напишеш - будеш оглядатись». Вказав, що зазначеного у розписках розміру коштів йому не було надано ні на банківський рахунок, ні готівкою, при цьому зауважив, що доказів протилежного до матеріалів справи не додано. Зазначив, що потреби у грошових коштах у нього не було та позичати кошти не збирався. Крім того, представник відповідача адвокат Воронцова О.В. вказала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що гроші відповідач за розписками не отримував, жодних відповідей щодо безгрошовості розписок представником позивача не надано. Зазначила, що покази [PERSON] є правдивими, крім того, сума за розписками не була необхідною [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 29 квітня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, про що свідчить оригінал розписки від 29 квітня 2020 року, згідно якої [PERSON] 29 квітня 2020 року отримав від [PERSON] гроші у вітчизняній валюті в сумі 173900 грн 00 коп. Вказану позику зобов`язався повернути до 30 жовтня 2020 року. Підписуючи особисто дану розписку, [PERSON] підтвердив, що ним особисто прочитано зміст даної розписки, який є для нього зрозумілим (а.с. 9). При цьому, [PERSON] , у передбачений строк борг за розпискою від 29 квітня 2020 року не повернув. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по розписці від 29 квітня 2020 року загальна сума заборгованості по розписці від 29 квітня 2020 року становить 184141,89 грн, яка складається із: 173900,00 грн - основна сума заборгованості, 7957,41 грн - інфляційні втрати, 2284,48 грн - 3% річних (а.с. 13-14). Крім того, 30 червня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, про що свідчить оригінал розписки від 30 червня 2020 року, згідно якої [PERSON] 30 червня 2020 року отримав від [PERSON] гроші у вітчизняній валюті в сумі 40000 грн 00 коп. Вказану позику зобов`язався повернути до 31 серпня 2020 року. Підписуючи особисто дану розписку, [PERSON] підтвердив, що ним особисто прочитано зміст даної розписки, який є для нього зрозумілим (а.с. 10). Однак, у передбачений строк борг за розпискою від 30 червня 2020 року [PERSON] не було повернуто. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по розписці від 30 червня 2020 року загальна сума заборгованості по розписці від 30 червня 2020 року становить 43182,08 грн, яка складається із: 40000,00 грн - основна сума заборгованості, 2459,89 грн - інфляційні втрати, 722,19 грн - 3% річних (а.с. 11-12). Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій\~статті 16 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629\~ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Згідно зі статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У відповідності до\~статті 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Узгодження сторонами істотних умов договору позики, факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується змістом розписок від 29 квітня 2020 року та 30 червня 2020 року, які підписані ним особисто, з підтвердженням про те, що ним особисто прочитано зміст даних розписок, який для нього є зрозумілим. При цьому відповідач [PERSON] не заперечував, що він підписував дані розписки особисто. Натомість, [PERSON] вказуючи, що сторони по справі перебували у трудових відносинах, а розписки були написані під психологічним тиском з метою списання "неіснуючого боргу", не довів жодними належними та допустимими доказами вказаних обставин, що вказували б на фіктивність цього правочину за відсутності дійсності фактичного отримання коштів. Доводи відповідача про безгрошовість договорів позики не заслуговують на увагу, оскільки договори позики укладені у письмовій формі. З огляду на викладене, враховуючи встановлену статтею 204\~ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд дійшов висновку про наявність між сторонами відносин, що виникли з договорів позики, невиконання позичальником зобов`язань перед позикодавцем, оскільки наявними оригіналами розписок у позивача, які долучені до матеріалів справи, підтверджується як факт отримання боржником грошових коштів за договорами позики, так і зобов`язання їх повернути. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1\~ст. 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Із наведеними позивачем розрахунками суд погоджується, вони є арифметично вірними, проведеними з урахуванням умов укладених сторонами договорів позики, водночас стороною відповідача вказані розрахунки не заперечуються, відтак, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по розписці від 30 червня 2020 року у розмірі 43182,08 грн, яка складається із: 40000,00 грн - основна сума заборгованості, 2459,89 грн - інфляційні втрати, 722,19 грн - 3% річних, а також заборгованість по розписці від 29 квітня 2020 року у розмірі 184141,89 грн, яка складається із: 173900,00 грн - основна сума заборгованості, 7957,41 грн - інфляційні втрати, 2284,48 грн - 3% річних. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2273,27 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved