Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

11 серпня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» інформацію, поширену [PERSON] 28 травня 2015 року на власній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook «Фейсбук» ([INFO]) за адресою [ADDRESS], про те що близько сотні невідомих осіб, які прибули з міста Кременчук перебували станом на 28.05.2015 року в будівлі ПАТ «Укрнафта» чи на території ПАТ «Укрнафта»; визнати недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» інформацію, поширену [PERSON] на власній сторінці у соціальній Інтернет-мережі «Фейсбук» ([INFO]) за адресою: [ADDRESS], а саме: інформацію, яка міститься у розміщеному на вказаній сторінці листі народного депутата України [PERSON] №04-17/15-289 від 28.05.2015 року Голові Служби безпеки України про те, що 26 червня 2015 року з міста Кременчук до Києва виїхало близько 100 (ста) бійців батальйону «Дніпро-1» з числа охоронців ПАТ «Укртатнафта», а також, що всі ці люди перебували 28.05.2015 року в будівлі ПАТ «Укрнафта», за адресою: м. Київ, Несторівський провулок,3-5; зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене у даній справі рішення та опублікувати на власній сторінці у соціальній Інтернет-мережі «Фейсбук» ([INFO]) за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на власній сторінці в соціальній мережі відповідачем була розповсюджена недостовірна, негативна інформація про нього, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Інформація була розповсюджена в мережі Інтернет до якої має доступ численна кількість людей, а тому відповідно була поширена невизначеній кількості осіб. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, до суду надійшло клопотання про відкладення слухання справи, у зв'язку з відрядженням, проте належних доказів перебування у відрядженні суду надано не було, заперечень чи пояснень відповідач суду не надав, тому судом було визнано причини неявки відповідача в судове засідання без поважних причин та ухвалено про подальший розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного. У відповідності з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України передбачає, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Частиною першою статті 94 ЦК України встановлено, що юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації. Згідно ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя, здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Стаття 277 ЦК України визначає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом (ч.6). За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Як встановлено в судовому засіданні, 28.05.2015 року на власній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook «Фейсбук» ([INFO]) за адресою [ADDRESS] відповідачем було розміщено повідомлення з прикріпленою копію листа народного депутата України [PERSON] за №04-17/15-289 від 28.05.2015 року адресованого Голові Служби безпеки України про те, що 26 червня 2015 року з міста Кременчуг до Києва виїхало близько 100 (ста) бійців батальйону «Дніпро-1» з числа охоронців ПАТ «Укртатнафта». На даний момент всі ці люди перебувають в будівлі компанії ПАТ «Укрнафта», за адресою: м. Київ, Несторівський провулок, 3-5». Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів на підтвердження зазначеною ним інформації в листі суду не надав. Крім того, як вбачається, із повідомлень на сторінці відповідача у соціальній Інтернет-мережі Facebook «Фейсбук» ([INFO]), ним у листі була здійснена описка щодо місяця - помилково написано «червень» та повідомлено, що лист із виправленням був направлений до Служби безпеки України. Як було встановлено в судовому засіданні, інформація, що була розміщена [PERSON] 28 травня 2015 року на власній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook «Фейсбук» ([INFO]) за адресою [ADDRESS] була розповсюджена не визначеному колу осіб. Згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно частини 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно абзацу п'ятого пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009р «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 34 Конституції України передбачено, що здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадянський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Утрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, у даному конкретному випадку, аналізуючи інформацію, яку позивач просить визнати такою, що не відповідає дійсності, визначаючи її характер та мету, а також з огляду на характер використання мовних засобів та враховуючи вимоги зазначених вище актів законодавства, суд вважає, що дана інформація є нічим іншим як твердженням, так як не містить характерних мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Виходячи зі змісту листа, розміщеного на інтернет-сайті в цілому та змісту конкретних фраз, характер використання мовних засобів, вона не може бути розцінена судом, як гіпербола, алегорія чи сатира, оскільки, від імені відповідача без будь-яких передмов та порівнянь у категоричній формі прямо вказано на те, що 26 червня 2015 року з міста Кременчуг до Києва виїхало близько 100 (ста) бійців батальйону «Дніпро-1» з числа охоронців ПАТ «Укртатнафта». На даний момент всі ці люди перебувають в будівлі компанії ПАТ «Укрнафта», за адресою: м. Київ, Несторівський провулок, 3-5. Таким чином, дане висловлювання не є оціночним судженням. Відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відомості, викладені в статті є достовірними. В той же час, як встановлено в судовому засіданні, 27.05.2015 року ПАТ «Укрнафта» на власному сайті розмістила статтю на спростування поширеної інформації про те, що в приміщенні ПАТ «Укрнафта» (м.Київ, провулок Несторівський, 3-5) перебувають близько 100 людей у камуфляжі, які, начебто, залучені для блокування доступу в компанію «Укрнафта» та зазначили, що вказана інформація не відповідає дійсності. Крім того, 27.05.2015 року о 19 год. 46 хв. на сайті МВС України було розміщено повідомлення про те, що на даний час інформація народного депутата України [PERSON], розповсюджена у соціальній мережі про нібито наявність у приміщенні підприємства ПАТ «Укрнафта» 100 невідомих людей, не підтверджується. Частина 4 статті 277 ЦК України визначає, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову, зокрема щодо поширення відповідачем недостовірної інформації, що потягло за собою порушення його особистих немайнових прав як юридичної особи, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, його позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved