Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

03.12.2020 р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення з [PERSON] безпідставно отриманих коштів. Позов мотивовано тим, що у 21.12.2018 р., маючи намір придбати автомобіль, він домовився з [PERSON] про укладення договору купівлі-продажу автомобіля Фольксваген р.н.з. [NUMBER] , власником якого була [PERSON] . У цей день він передав [PERSON] гроші в сумі 79000 грн., а той в свою чергу передав йому автомобіль з ключами і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Договір вирішили оформити після новорічних свят. В подальшому [PERSON] став уникати укладення угоди. Згодом з`ясувалось, що на автомобіль були накладені обмеження і оформити його продаж неможливо. Оскільки [PERSON] не був власником автомобіля і не мав від нього повноважень на продаж, то набуття ним коштів не може випливати із договірного зобов`язання, а тому є безпідставним. Враховуючи викладене, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] безпідставно отримані ним коштів в сумі 79000 грн., а також три відсотки річних у розмірі 4565 грн. (а.с.2-4). 15.12.2020 р. суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с.19). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 11.01.2021 р. відповідач подав до суду відзив, у якому позов не визнав. Він зазначав, що законодавство не забороняє передавати у користування іншій особі транспортний засіб на підставі передання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На підставі усної домовленості між ним та позивачем був укладений договір про передачу права керування на автомобіль за плату в сумі 79000 грн. Факт укладення цього договору підтверджується його виконанням. Позивач усвідомлював, що за гроші придбав саме право керування на цей автомобіль, бо його продаж був заборонений через те, що цей автомобіль є гуманітарною допомогою. Це зазначено у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу і відповідач не міг цього не знати. У судовому засіданні, що відбулось 02.02.2021 р. сторони підтримали свої позиції. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, заслухавши сторін, суд встановив наступне. У ст.1212 ЦК регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання щодо безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених у ст.11 ЦК). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК. З наявної у справі розписки слідує, що [PERSON] 21.12.2018 р. отримав від [PERSON] 79000 грн. за автомобіль Фольксваген р.н.з. [NUMBER] , який він передав останньому (а.с.8). В той же час відповідно до свідоцтва про реєстрацію цього автомобіля, він значиться зареєстрований за [PERSON] . У цьому свідоцтві мається особлива відмітка, про те, що цей автомобіль є гуманітарною допомогою і його продаж заборонений (а.с.61-62). З пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, слідує, що [PERSON] є інвалідом і у зв`язку із цим автомобіль міг бути зареєстрований на неї. Відповідач цих обставин не заперечував. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про гуманітарну допомогу», гуманітарна допомога - цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні. Згідно ст. 11-1 цього Закону, забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, здійснюється на умовах, передбачених законом, та у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. У відповідності із п. 49 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою КМУ від 19.07.2006 р. № 999, за бажанням осіб з інвалідністю структурні підрозділи з питань соціального захисту населення можуть забезпечувати їх автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Наведені норми вказують на те, що законодавством заборонено не тільки відчуження автомобілів ввезених в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, а й передача в користування таких автомобілів іншим особам. Отже, відповідач передав позивачу право користування автомобілем у спосіб, який заполонений законодавством, а отже й отримав за це гроші, без достатніх правових підстав, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, від 01.10.2014 № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18. Надані позивачем розрахунки трьох відсотків річних є обґрунтованими і не оспорювались відповідачем. З огляду на наведене, суд вирішує задовольнити позов. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір. Враховуючи загальний обсяг наданих адвокатом послуг, рівень складності справи, ціну позову, та виходячи з принципів розумності виваженості і справедливості, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 137 ЦПК України слід стягнути 1000 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 625, 1212 ЦК України,

Outcome: approved