Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

12.08.2020 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель, що знаходяться в колективній власності КСП «Зоря» села Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області (сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ОД № 0062686, виданий Ізмаїльською райдержадміністрацією Одеської області 01.02.1997 року і зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за № 121). Позовні вимоги вмотивовані тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. №837/02-14 від 09.07.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за їх відсутністю не направляли, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить, зокрема, право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель, що знаходяться в колективній власності КСП «Зоря», села Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області, на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ОД № 0062686, виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією Одеської області 01.02.1997 року і зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за № 121. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.06.2002 року, виданого Муравлівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель, що знаходяться в колективній власності КСП «Зоря», села Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області, на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ОД № 0062686, виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією Одеської області 01.02.1997 року і зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за № 121.. 03 червня 2002 року [PERSON] , склала заповіт, яким сертифікат серії ОД № 0062686 на право на земельний пай члена КСП «Зоря», розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, заповіла [PERSON] . Заповіт було посвідчено Муравлівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 03 червня 2002 року за № 78, що підтверджується заповітом та Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60855919 від 09.07.2020 року. Таким чином, спадкоємицею за заповітом на майно, що залишилося після смерті [PERSON] була [PERSON] , відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, діючого на момент відкриття спадщини, [PERSON] від спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] - відмовляється. Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, діючого на момент відкриття спадщини, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від спадщини. Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР після смерті [PERSON] являється: - дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.05.1950 року та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 29.10.1968 року, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; - син [PERSON] , що підтверджено актовим записом про народження №13 від 17.04.1949 року (а.с. 47). Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Встановлено, що [PERSON] від спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] - відмовився. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Муравлівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 10.01.2009 року. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. В судовому засіданні встановлено факт прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджено довідкою, виданою Муравлівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 07.08.2017 року за № 590 та довідкою, виданою Муравлівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 06.09.2017 року за № 445. Таким чином, згідно вимог ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року), [PERSON] вважається такою, яка прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. №837/02-14 від 09.07.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved