Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

02.09.2015 року [PERSON] звернувся до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 20.11.1982 року перебував у шлюбі із [PERSON], яка 04.06.2013 року померла. Від подружнього життя з покійною дружиною має двоє дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Після смерті дружини відкрилася спадщина і 31.01.2014 року нотаріус Старосамбірської державної нотаріальної контори видала свідоцтво про право на спадщину за законом доньці [PERSON] на все спадкове майно, без врахування його права на спадкування, тому просив визнати недійсним це свідоцтво про право на спадщину. 11.03.2016 року [PERSON] подав суду уточнену позовну заяву, якою просив визначити, що частка померлої 04.06.2013 року [PERSON] у спільній сумісній власності на будинок 61 по вулиці Хирівська у місті Добромиль Старосамбірського району становила 1/2 частину; скасувати (визнати недійсним) у 1/2 частині Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON], державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори 31.01.2014 року на будинок за 61 по вулиці Хирівській у місті Добромиль; скасувати (визнати недійсним) Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі Старосамбірської ДНК від 31.01.2014 року №36497971 та визнати за ним - [PERSON] право власності на 1/2 частку цього будинку як частку у майні подружжя, оскільки спірний будинок вони з покійною дружиною збудували під час перебування у шлюбі за спільні кошти, отже мали кожен право на ? частину цього майна. Він відмовився від права на спадкування в користь дочки, але не відмовлявся від своєї частки у спільній сумісній власності, яку бажає залишити за собою, про що повідомляв нотаріуса. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, хоч були належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, тому суд за згоди представника позивача вирішує спір за правилами, встановленими ст.224 ЦПК України на підставі наявних доказів. Дослідивши докази, вислухавши представника позивача суд вважає, що уточнений [PERSON] позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5), виданим Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Старосамбірського РУЮ на підставі актового запису № 53 від 20.11.1982 року по виконкому Добромильської міської ради Старосамбірського району Львівської області. У цьому шлюбі в подружжя [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.42,47). За час подружнього життя [PERSON] та [PERSON] у місті Добромиль по вулиці Хирівська 61 збудували житловий будинок вартістю 412758 гривень (а.с.60), на який 16.07.2003 року на підставі рішення Добромильської міської ради № 681 від 20.02.2003 року [PERSON] було видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії САА №677746 (а.с.59). У відповідності з ч.1 ст.60 СК України та ч.З ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином будинок № 61 по вулиці Хирівська у місті Добромиль був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]Г та [PERSON] і кожному з них належало право на ? частину цього будинку, незалежно від того, на кого право власності зареєстровано. У відповідності зі свідоцтвом про смерть серії 1-СГ № 402041 (а.с.13) [PERSON] померла 04.06.2013 року у віці 53 роки. Згідно довідки № 480, виданої виконкомом Добромильської міської ради 02.09.2013 року (а.с.41), померла 04.06.2013 року [PERSON] до дня смерті постійно була зареєстрована і проживала у [INFO]. Разом із [PERSON] на час її смерті проживали однією сімєю і були зареєстровані чоловік [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. За правилами ст.1216-1218 ЦПК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями майна [PERSON] відповідно до ст.1261 ЦК України її чоловік позивач [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON]. Згідно зі ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1,2 ст.71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. При розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч.1 ст.61 СК України, наданого у Рішенні Конституційного Суду України у справі № 17-рн/2012 від 19.09.2012 року. Право розпорядження часткою у майні, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлене ст.67 СК України та не передбачає такого виду розпорядження, як відмова від частки на користь інших осіб під час оформлення спадщини на іншу частку в спільному майні подружжя. Враховуючи наведене до складу спадкового майна [PERSON] з огляду на положення ст.60,63 СК України входить ? частина будинку № 61 по вулиці Хирівській у місті Добромиль. Із наданої для огляду в судовому засіданні Старосамбірською державною нотаріальною конторою спадкової справи № 251/2013 спадкодавця [PERSON], померлої 04.06.2013 року вбачається, що позивач [PERSON] та [PERSON] 26.09.2013 року відмовились від прийняття спадщини в користь [PERSON] (а.с.46,47); [PERSON] заявою від 26.09.2013 року спадщину прийняла (а.с.38). 31.01.2014 державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю майна [PERSON] її дочці [PERSON] на цілий будинок № 61 по вулиці Хирівська у місті Добромиль Старосамбірського району, вартістю 412758 гривень. Проте, як вбачається із заяви позивача [PERSON] (а.с.46) він відмовився від спадкового майна, що залишилося після смерті дружини, але не відмовлявся від права на свою частку у спільній сумісній власності, тобто від ? частини житлового будинку № 61 по вулиці Хирівській у місті Добромиль. Вимога позивача про визнання за ним права на частку у спільній сумісній власності нотаріусом проігнорована. У відповідності зі ст.15,16 ЦК України, ст.З ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до статей 21,24,41 Конституції України, статті 368 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності. В силу ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 392 ЦК України також передбачено право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки, як встановлено судом, при видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину [PERSON], яка складалася з ? частини житлового будинку № 61 по вулиці Хирівській у місті Добромиль, за спадкоємицею [PERSON] визнано право на цілий будинок, тобто і на частку майна зі спільної сумісної власності [PERSON], то очевидно, що його право на це майно порушено і підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог. А тому,

Outcome: approved