Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

11 червня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності їй заповіту складеного 17.03.1998 року на ім'я [PERSON] і посвідчений завідуючою Орджонікідзевської нотаріальної контори Дніпропетровської області. В судове засідання заявник не з'явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила її заяву задовольнити. Зацікавлена особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судове засідання сторони не з'явилися, тому згідно з правилами ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер рідний батько заявника, [PERSON], який 17.03.1998 року склав заповіт, відповідно до якого все своє майно [PERSON] заповів своїй доньці, але спадкоємцем вказано [PERSON] (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок №36 з надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. Протягом передбаченого законом строку заявник не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Заявник постійно проживала разом з батьком в вищевказаному житловому будинку і була в ньому зареєстрована. В 2013 році, коли заявник звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, було виявлено, що у заповіті від 17.03.1998 року прізвище спадкоємця зазначено як «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]», яке вказано в паспорті заявника, довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтві про розірванні шлюбу (а.с.4, 6, 11) Внести зміни в заповіт неможливо, що і змусило заявника звернутися до суду. Відповідно до ст. 256 ч. 6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Виходячи зі змісту п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5, (зі змінами від 25 травня 1998 року) "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", судом розглядаються справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті (у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали). Суд може встановлювати факти належності документів, які не належать до тих, що посвідчують особу. Таким чином у суду не виникає сумніву про належність саме заявнику заповіту від 17.03.1998 року, складеного батьком заявника [PERSON], який помер [INFO], на все належне йому майно, посвідченого завідуючою Орджонікідзевської нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 251, оскільки прізвище заявниці в заповіті було зазначено помилково. На підставі викладеного суд вважає, що заявлені вимоги заявника про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved