Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

У лютому 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що з 13.07.2012 року по 18.03.2015 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] року у сторін від шлюбу народилася дочка [PERSON]. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18.03.2015 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Вказувала, що відповідач з листопада 2014 року проживає окремо, з цього часу дитини не бачив та з дочкою не спілкується, не піклується про її духовний та фізичний стан, не надає кошти на утримання дитини, має заборгованість по сплаті аліментів. Посилаючись на те, що батько дитини самоусунувся від виховання дитини, позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Пояснив суду, що дитина не ідентифікує себе з відповідачем як з батьком. Службі у справах дітей відповідач повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлялася відповідно до ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за її відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Представник Органу опіки та піклування Бучанської міської ради в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, зазначив про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та відповідність такого позбавлення батьківських прав інтересам дитини, просив позов задовольнити та розглядати справу у їх відсутність (а.с. 59). Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як вбачається з наданих документів, батьками дитини - [PERSON] є [PERSON], [INFO], - позивач по справі, та відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 23.05.2013 року [NUMBER] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №939 ( а.с. 11). Судом встановлено, що з жовтня 2014 року батько дитини свою дочку не бачив, [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю. Спорів стосовно місця проживання дитини між позивачем та відповідачем не виникало, батько дитини участі у вихованні дитини не приймає. Згідно висновку Органу опіки та піклування Бучанської міської ради від 22.05.2017 року на № П-1482 від 28.02.2017 року, [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень, не турбується про стан її здоров'я. У телефонній розмові [PERSON] представнику органу опіки повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки. Орган опіки та піклування вбачає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] ( а.с.16-17). Судом встановлено, що відповідач добровільно ухиляється від спілкування з дитиною та не надає будь-якої допомоги на її матеріальне утримання та виховання. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються він виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею 150 Сімейного кодексу України, статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлений обов'язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 16 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 36 від 30.03.2007 року передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 позбавлення батьківських прав; нормативно-правовий акт № 3 від 30.03.2007" постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч.1). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідачем не доведено факту належного виконання батьківських обов'язків відносно дочки, доказів на спростування доказів позивача не надано. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, маючи об'єктивну можливість виконувати свої батьківські обов'язки, свідомо нехтує ними та ухиляється від їх виконання. В судовому засіданні встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON], [INFO] р.н., а тому позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки [PERSON], є доцільним та не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дитини. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 6 ст.164 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відмітки до актового запису №939 від 23.05.2013 року про народження дитини [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. на користь позивачки [PERSON] На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved