Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що між ним та [PERSON] був укладений шлюб 20 вересня 2013 року. Проживати спільно з відповідачкою та вести спільне господарство вони почали лише у серпні 2014 року. До серпня 2014 року відповідачка проживала разом зі своїми батьками в Київській області м. Богуслав, він проживав в м. Буча Київської області, у них був різний бюджет, кожен з них окремо вів господарство, бачились вони два рази на місяць, коли він приїжджав в місто Богуслав до своїх батьків. Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Спільне життя з відповідачкою фактично припинилося у вересні місяці 2014 року. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області 20.01.2015 року шлюб розірвано. Від цього шлюбу дітей не мають. За час спільного з відповідачем проживання ніякого майна, що підлягає поділу, не було набуто. Відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, навпаки відповідач разом зі своїм сином майже весь час перебувають на його утриманні. До шлюбу, 27 червня 2013 року він уклав з [PERSON] договір купівлі - продажу квартири та продав свою квартиру за адресою [ADDRESS]. Квартира продана за 71900 грн. Крім того у позивача були заощаджені кошти для придбання квартири. До шлюбу, а саме 07 серпня 2013 року він уклав з ТОВ «САРАФАН» Додаткову угоду № 663 до договору № 1/2012 Про спільну діяльність у будівництві житлового масиву «Квартал «НОВАТОР» від 16.02.2012 р. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 663 свій вклад він здійснює шляхом перерахування грошових коштів за відповідним цільовим призначенням: повне внесення вкладу у спільну діяльність з будівництва на банківський рахунок ТОВ «САРАФАН». 07 серпня 20ІЗ року він перерахував на банківський рахунок ТОВ «САРАФАН» свої власні грошові кошти в сумі 300 000 гривень 00 коп.Також 09 серпня 2013 року він перерахував на банківський рахунок ТОВ САРАФАН» свої власні грошові кошти в сумі 100 031 грн. 04 коп.Загальна вартість квартири складала 400031,04 грн. Крім того 07 серпня 2013 року було укладено договір доручення між [PERSON] та ТОВ «САРАФАН» на вчинення юридичних дій. 12 серпня 2013 року він надав довіреність тим самим уповноважив ТОВ «САРАФАН» представляти його інтереси перед третіми особами та вести його справи як учасника спільної діяльності. Термін завершення будівництва та отримання право установчих документів на квартиру забудовником було продовжено на 60 (шістдесят) днів - до 30 вересня 2013 року у зв'язку з форс-мажорними обставинами.Таким чином 09 серпня 2013 року він виконав всі свої зобов'язання відповідно до Додаткової угоди № 663 та отримав частку у спільному майні, а саме двохкімнатну квартиру загальною площею 56.3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що термін завершення будівництва та отримання право установчих документів на квартиру забудовником було продовжено на 60 (шістдесят) днів, свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру він отримав - 18.10.2013 року, тобто вже під час перебування в шлюбі. Фактично вищевказана квартира була придбана ним-позивачем до реєстрації шлюбу, та відповідно є його особистою приватною власністю . Крім того позивач зазначив,що під час шлюбу 14 листопада 2013 року він за власні кошти придбав автомобіль «Opel Astra» 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER], однак зареєстрував його на відповідача, таким чином свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане на ім'я відповідача. Фактично даним автомобілем користується він-позивач, обслуговує в сервісному центрі, ремонтує та доглядає. Відповідачка відношення до даного автомобіля не має. Таким чином, жодних коштів, які складали сімейний бюджет під час шлюбу з відповідачем, витрачено на придбання автомобіля не було. Оскільки автомобіль був придбаний хоча і під час шлюбу, але не за рахунок спільних з відповідачем коштів, а лише за його власні кошти позивач вважає, що спірний автомобіль повинен бути визнаний його особистою приватною власністю . Позивач просить визнати за ним право особистої приватної власності на двохкімнатну квартиру загальною площею 56.3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та право особистої приватної власності на автомобіль марки «Opel Astra» 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою,відповідно до якої зазначила,що, з грудня 2012 року вона та [PERSON] почали проживали разом однією сім'єю, без реєстрації шлюбу. При цьому, 20 вересня 2013 року вони вирішили офіційно зареєстрували свої сімейні відносини. Проте, заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 січня 2015 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано за ініціативою останнього. Зазначила,що до офіційної реєстрації шлюбу вона та відповідач проживали разом однією сім'єю, мали близькі стосунки, між ними була любов та взаєморозуміння, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права і обов'язки подружжя, спільно планували і сумісно формували свій бюджет сім'ї, разом відпочивати та відмічали свята (дні народження, новий рік та ін.). Позивач вказала,що у них спільних дітей не має, але у позивача від першого шлюбу є малолітня дитина - [PERSON], [INFO], який є інвалідом з дитинства. Однак, не зважаючи на це, відповідач належним чином піклувався про її сина, допомагав у його вихованні та утримував його як рідного сина, а коли вона перебувала у лікарні з дитиною майже чотири місяці (з березня по липень 2013 року), відповідач дуже часто приїжджав їх відвідувати, привозив їжу, купував ліки та надавав необхідну моральну та матеріальну підтримку. Крім того, як підтвердження того, що вони мали всі ознаки справжньої сім'ї, ще до офіційної реєстрації шлюбу, свідчить і їхній намір придбати спільне майно для свого сумісного проживання. Так, оскільки у неї власного окремого житла не було, а у відповідача була лише невелика однокімнатна квартира, не задовго до дня офіційного укладення шлюбу, вони вирішили придбати нове відповідне нерухоме майно (квартиру), для їх спільного проживання сім'єю. 07 серпня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сарафан» та відповідачем - [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 663 до Договору № 1/2012 Про спільну діяльність у будівництві житлового масиву «Квартал «Новатор» від 16 лютого 2012 року. Предметом даної угоди було отримання у власність 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] . Термін отримання Свідоцтва про право власності на квартиру до 30 вересня 2013 року. Вартість обраної 2-х кімнатної квартири складала 49 149 доларів 90 центів СІЛА, що в гривневому еквіваленті на той час становило 400 031 грн. 04 коп., але оскільки фактично таких коштів у них не було, ними ще до укладання вище зазначеної угоди, були прийнятті та реалізовані наступні дії. Так, зі свого боку відповідач продав належну йому однокімнатну квартиру за ціною 71 900 грн. 00 коп., а вона-позивач за зустрічним позовом, порадившись зі своїми батьками, які є підприємцями і мали значні грошові заощадження, отримала від останніх грошові кошти у загальному розмірі 24 000 доларів 00 центів США. Таким чином, вона та відповідач майже порівну оплатили вартість спільної квартири і оскільки Свідоцтво про прав;» власності на квартиру повинно було бути видане вже після реєстрації шлюбу сторін, ні у її батьків, ні у неї навіть не виникало думки про те, що в подальшому відповідач може оспорювати факт придбання ними цієї квартири за спільні кошти. Крім того,їхні батьки є однокласниками і родичами, тому це також було аргументом довіряти відповідачу. Однак позивач зазначає,що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідне право власності на неї було зареєстроване вже під час офіційного шлюбу сторін - 18 жовтня 2013 року. Крім того,позивач зазначила,що під час шлюбу сторін ними був придбаний у власність транспортний засіб марки «Opel», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який хоч і був зареєстрований на ім'я позивача, але відповідно до положень ст. 60 СК України є також спільним майном подружжя. [PERSON] просить встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2012 року по 20 вересня 2013 року.В порядку поділу майна подружжя визнати за нею -[PERSON] - право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину автомобіля марки «Opel», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER].В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину автомобіля марки «Opel», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали,зустрічний позов не визнали та просили у зустрічному позові відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні основний позові не визнали,зустрічний позов уточнили та просили встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2012 року по 20 вересня 2013 року. Визнати за нею та [PERSON] право власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] .Стягнути із [PERSON] .на користь [PERSON] 75000гр грошової компенсації за 1\\2 частину автомобіля марки «Opel», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER],який перебуває у користуванні [PERSON] Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,покази свідків,дослідивши письмові докази по справі,вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] такими,що підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України»Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». У судовому засіданні було встановлено,що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2013р Наведені обставини справи стверджуються копією свідоцтва про шлюб (а.с.5).Рішенням Ірпінського міського суду від 20.01.2015р шлюб було розірвано (а.с.6). Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй,йому особисто. Відповідно до абз. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства тлі розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте собою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за з трату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй пральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідно до вимог ст. 74 Сімейного кодексу України (надалі - СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за нас спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або з будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2012 року по 20 вересня 2013 року.Дані позовні вимоги не підлягають до задоволення,поскільки суду не було надано доказів тих обставин,що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2012 року по 20 вересня 2013 року,вели спільне господарство,підтримували подружні відносини,мали спільний бюджет. У судовому засіданні було встановлено,що [PERSON] та [PERSON] до реєстрації шлюбу були знайомі,спілкувалися між собою,але доказів тих обставин,що вони з грудня 2012 року по 20 вересня 2013 року проживали однією сім»єю,до суду надано не було.При вирішення спору по суті суд не приймає до уваги фотокартки,які були надані [PERSON] до суду (а.с.88-90),поскільки із даних фотокарток не вбачається той факт,що сторони проживали однією сім»єю з грудня 2012 року по 20 вересня 2013 року. По справі було допитано ряд свідків,а саме свідки [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] Суд при вирішенні спору по суті не приймає до уваги покази свідків [PERSON],[PERSON],поскільки зазначені особи є близькими родичами сторін по справі,а тому є зацікавленими у наслідках розгляду справи.Покази [PERSON] по справі в якості свідка суд не приймає до уваги з даних же підстав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала,що коли син [PERSON] лежав у лікарні,то позивач постійно відвідував їх ,купував ліки,іграшки дитині,іноді залишався ночувати,турбувався про дитину і [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав,що він бувший чоловік [PERSON]Коли його син захворів і він приходив відвідувати дитину додому,то бачив у дворі будинку [PERSON] машину позивача,попрані речі позивача. Однак покази даних свідків суд не приймає до уваги при вирішенні спору по суті,поскільки із показів даних свідків не вбачається,що [PERSON] та [PERSON] з грудня 2012 року по 20 вересня 2013 року проживали однією сім»єю,вели спільне господарство,підтримували подружні відносини,мали спільний бюджет. Тому враховуючи викладені обставини справи,оцінюючи зібрані докази по справі,суд вважає не доведеним факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2012 року по 20 вересня 2013 року ,а тому відмовляє [PERSON] у позовних вимогах про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2012 року по 20 вересня 2013 року. У судовому засіданні було встановлено,що 27 червня 2013 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі - продажу квартири за адресою [ADDRESS]. Квартира продана за 71900 грн. Дана обставина не заперечується сторонами по справі. 07 серпня 2013 року [PERSON] уклав з ТОВ «САРАФАН» Додаткову угоду № 663 до договору № 1/2012 Про спільну діяльність у будівництві житлового масиву «Квартал «НОВАТОР» від 16.02.2012 р. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 663 свій вклад позивач здійснює шляхом перерахування грошових коштів за відповідним цільовим призначенням: повне внесення вкладу у спільну діяльність з будівництва на банківський рахунок ТОВ «САРАФАН». 07 серпня 20ІЗ року було перераховано на банківський рахунок ТОВ «САРАФАН» грошові кошти в сумі 300 000 гривень 00 коп. Також 09 серпня 2013 року позивач перерахував на банківський рахунок ТОВ САРАФАН» грошові кошти в сумі 100 031 грн. 04 коп.Загальна вартість квартири складала 400031,04 грн.Наведені обставини стверджуються квитанціями (а.с.17),згідно яких платником коштів зазначений [PERSON] Крім того 07 серпня 2013 року було укладено договір доручення між [PERSON] та ТОВ «САРАФАН» на вчинення юридичних дій. 12 серпня 2013 року він надав довіреність тим самим уповноважив ТОВ «САРАФАН» представляти його інтереси перед третіми особами та вести його справи як учасника спільної діяльності. Термін завершення будівництва та отримання право установчих документів на квартиру забудовником було продовжено на 60 (шістдесят) днів - до 30 вересня 2013 року. Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що 18.10.2013 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру.(а.с.15). Як вбачається із наданих до суду квитанцій про сплату вартості квартири,кошти за придбання квартири [PERSON] були сплачені до реєстрації шлюбу з [PERSON]Враховуючи,що до суду не було надано доказів тих обставин,що зазначена квартира була придбана за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] ,суд вважає спірну квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON],у зв»язку з чим задовольняє позовні вимоги [PERSON] у даній частині.Щодо видачі свідоцтва про право власності на дану квартиру 18.10.2013р,а саме під час зареєстрованого шлюбу позивача та відповідачки,то дана обставина не є підставою для визнання спірної квартири спільним майном подружжя,поскільки як уже зазначалось суду не було надано доказів тих обставин,що квартира була придбана [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу та за спільні кошти подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 68 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ст. 70 ч 1 СК України "У разі поділу майна,що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором". Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У судовому засіданні було встановлено,що під час шлюбу сторін листопада 2013р ними був придбаний у власність транспортний засіб марки «Opel», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстрований на ім'я [PERSON] ,що стверджується копією технічного паспорту на автомобіль (а.с.11). Даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] а тому підлягає розподілу. Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві посилається на ті обставини,що після реєстрації шлюбу з [PERSON] він не проживав з нею однією сім»єю,а тому зазначений автомобіль був придбаний за його особисті кошти.Дані обґрунтування суд вважає надуманими , безпідставними та не доведеними у судовому засіданні,а тому при вирішенні спору по суті суд не приймає їх до уваги. По справі були допитані свідки [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] При вирішенні спору по суті суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] ,поскільки вона є матір»ю позивача ,а тому зацікавлена у наслідках розгляду справи. Свідок [PERSON] показав,що він у березні 2013р позичив у [PERSON] гроші у суммі 90000гр,а віддав дані гроші позивачу у листопад 2013р,поскільки позивач хотів купити автомобіль.Свідок [PERSON] показав,що він був присутнім ,коли [PERSON] позичав гроші у позивача у суммі 90000гр і був присутнім коли у листопаді 2013р [PERSON] віддавав гроші позивачу.Однак суду не було надано доказів тих обставин,що саме за зазчені свідками кошти був придбаний спірний автомобіль,і що станом на 14.11.2013р [PERSON] і [PERSON] не проживали однією сім»єю,тому при вирішенні спору в даній частині не приймає до уваги покази даних свідків. [PERSON] у судовому засіданні уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути із [PERSON] на її користь 75000гр грошової компенсації за належну їй у спільному майні подружжя 1\\2 частину автомобіля .Дані позовні вимоги не підлягають до задоволення,поскільки суду не було надано жодного доказу на підтвердження дійсної вартості автомобіля марки «Opel», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] на час його розподілу. Тому ,враховуючи вимоги ст..70 ч 1 СК України суд визнає за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1\\2 частині автомобіля «OPEL ASTRA» 2008р.випуску,д.н. [NUMBER] як на частку у спільному майні подружжя. На підставі ст. 57,60,61,68-71,74 СК України,

Outcome: partial