Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Соляник Аліна Вікторівна про визнання недійсним договору дарування від 15 вересня 2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], про передачу у власність ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS], який посвідчено Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за номером 8974, застосувавши наслідки недійсності правочину, посилаючись на те, що вказаний правочин був укладений [PERSON] 15 вересня 2004 року внаслідок помилки щодо природи правочину, пов'язаної з хворобою, тому був змушений звернутися до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою суду від 24 червня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача по справі Головне територіальне управління юстиції в Полтавській області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Шидловська Н.М. позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі в зв'язку з їх безпідставністю. В судовому засіданні представник відповідача Головного територіального управління юстиції в Полтавській області - Чічіль А.І., позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, при вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, представника позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] до [PERSON], Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Соляник Аліна Вікторівна про визнання договору дарування недійсним таким, що до задоволення не підлягає за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що, на момент укладення спірного правочину з дарування нерухомого майна, [PERSON] у відповідності до договору купівлі-продажу від 18.06.2004 року, посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В., зареєстрованого у реєстрі за № 5906, належав на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] ( т. а.с.14-15). Право власності на даний предмет спору житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] було зареєстровано в органах технічної інвентаризації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за № 4202525 від 20.7.2004 року. Статтею 11 Цивільного Кодексу України чітко вказано підставу виникнення цивільних прав та обов"язків у сторін, які виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки. Статтею 202 Цивільного Кодексу України визначено поняття правочину, що це є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Так, відповідно до договору дарування від 15 вересня 2004 року, посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В., [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняла у власність ? частину жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ( т.1 а.с.12-13). Згідно ст. 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом даної статті вбачається, що дарувальник добровільно позбавляє себе права власності на майно, не маючи при цьому на меті отримання будь-яких вигод матеріального чи морального характеру з боку обдарованого, у свою чергу обдарований набуває право власності на майно при відсутності з його боку обов'язків надання таких вигод. У відповідності до ч.2 ст. 722 ЦК України визначено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Договір дарування є одностороннім правочином, який за загальним правилом не створює будь-яких обов'язків для обдарованого. У відповідності до ч.3 ст. 203 ЦК України визначено, що односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Таким чином, після передання речі сторони ніяких обов'язків, які виникли на підставі договору, не несуть, разом з тим певні обов'язки дарувальника, які входять до змісту зобов'язання дарування, передбачені ст. 721 ЦК України, а обов'язки обдарованого - ст.ст. 725-726 ЦК України, однак, в будь- якому випадку вони не можуть полягати в обов'язку обдарованого вчиняти на користь дарувальника певні дії майнового чи немайнового характеру. В судовому засіданні позивачем [PERSON] вказувалось про те, що у 1999 році він захворів на бешиху лівої ноги, тоді було виявлено лікарями у нього цукровий діабет, в зв'язку з чим він декілька місяців проходив курс лікування в хірургічному та ендокринологічному відділеннях, але повного його видужання не відбулось, в зв'язку з чим, як було зазначено позивачем, йому у травня 2000 року було встановлено 3 групу інвалідності. Позивачем [PERSON] вказувалось про те, що з метою забезпечення належних умов для життя він продовжував працювати та систематично проходив курс амбулаторного та стаціонарного лікування в ендокринолога. Позивачем вказувалось, що з 2001 року ним постійно приймається інсулін, дози якого постійно зростають. При цьому, останнім в судовому засіданні наголошувалось на тому, що перебіг цукрового діабету є досить руйнівним і тому, починаючи з 2000 року, він має постійно підвищений артеріальний тиск, та як наслідок відбулось ураження серцево - судинної системи, головного мозку, нирок, очей. В судовому засіданні [PERSON] вказувалось про те, що з 2003 року він почав зустрічатися з відповідачкою [PERSON] та згодом вони почали проживати разом. При цьому, останнім наголошувалось на тому, що в зв'язку з тим, що вони обоє не мали власного житла, тому позивач вирішив придбати невеликий будинок для подальшого проживання з відповідачкою, в зв'язку з чим в 2004 році, як зазначалось позивачем так і його представником, ним був придбаний за його кошти саманний будинок в занедбаному стані, в якому, як було зазначено позивачем, ним особисто було проведено ремонт та приведено будинок для придатного стану для проживання. В судовому засіданні [PERSON] вказував про те, що він мав намір одружитися з відповідачкою, але остання відмовила йому та запропонувала проживати без реєстрації шлюбу, та як було зазначено позивачем, відповідачка попрохала його оформити на її ім'я договір дарування ? частини будинку, в якому вони проживали мотивуючи тим, що вона себе буде відчувати господинею, і власність на половину будинку з господарськими спорудами є її матеріальною гарантією їх спільного життя і її винагороди за догляд, оскільки відповідачка [PERSON], на той момент знала про те, що позивач хворіє, та нею неодноразово запевнялося [PERSON], що вона буде доглядати за ним. В обґрунтування своїх дій щодо оформлення на відповідачку ? частини житлового будинку останнім вказувалось про те, що він боявся в майбутньому безпорадності та сподівався на допомогу відповідачки і тому останній був згодний на всі умови останньої, аби вона йому допомагала боротися з хворобами та підтримувала його весь час. При цьому, в судовому засіданні представником позивача - адвокатом Шидловською Н.М. наголошувалось на тому, що позивач,

Outcome: dismissed