Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У жовтні\~2019\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47300620 від 11.06.2019 року о 14:28:04, на нерухоме майно, а саме: об`єкт нерухомого майна квартира, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 37,2 кв.м, житловою площею 25,3 кв.м. розташована за адресою: [ADDRESS] , а судові втрати стягнути з відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що за даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.10.2019 року вбачається, що відповідно до рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства Софіївське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області Волос Олени Володимирівни від 11.06.2019 року, індексний номер 47300620, зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Також, відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначена актуальна інформація про право власності за номером запису № 3195018 дата, час державної реєстрації 06.06.2019 о 17 год. 42 хв. 14 сек., підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47300620 від 11.06.2019 року о 14 год. 28 хв. 04 сек. на нерухоме майно, а саме: об`єкт нерухомого майна квартира, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 37,2 кв.м. житловою площею 25,3 кв.м. розташована за адресою: [ADDRESS] . Дане Нерухоме майно належало на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу від 15.08.2008 р. Разом з цим 15.08.2008 року, дане майно було передано позивачем в іпотеку Банку за Іпотечним договором № 0317/0808/45-028. Також, 15.08.2008 року в межах забезпечення зобов`язань по кредитному договору було укладено договір поруки між ВАТ Сведбанк та [PERSON] . Як вбачається з обставин оскаржуваної дії та рішення Державного реєстратора, право власності на Нерухоме майно за Банком виникло на підставі наведеного іпотечного договору. Вважає, що дії Державного реєстратора, щодо реєстрації права власності Банком на Нерухоме майно є протиправними, такими, що вчинені з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а прийняте Державним реєстратором рішення про таку реєстрацію підлягає скасуванню. Позивачем, шляхом отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна 03.10.2019 року стало відомо про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на нерухоме майно саме за АТ «АЛЬФА-БАНК». Звертає увагу на те, що існує процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також перелік документів, необхідний для її проведення визначений Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127. Вважає, що якщо АТ «АЛЬФА-БАНК» звернувся до державного реєстратора Обласного комунального підприємства Софіївське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області Волос Олени Володимирівни, то державний реєстратор повинен був перевірити, чи отримував, Позивач повідомлення, як передбачено ст.ст. 37-38 Законом України «Про іпотеку», чи є оцінка незалежного експерта та яка ринкова вартість встановлена під час звернення для оформлення права власності па нерухоме майно. Повідомляє, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність AT «Альфа Банк» укладено не було, а позивач як іпотекодавець не надавав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю. В той же час, відповідачем не вчинялось жодної з перелічених у статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріальної дії зі спірним об`єктом нерухомого майна, а тому реєстратор у межах спірних правовідносин не мав передбачених чинним законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна. З огляду на викладене можна прийти до висновку, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47300620 від 11.06.2019 року о 14 год. 28 хв. 04 сек. на нерухоме майно, а саме: об`єкт нерухомого майна квартира, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 37,2 кв.м, житловою площею 25,3 кв.м. розташована за адресою: [ADDRESS] , є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Представником Акціонерного товариства «Альфа-Банк» було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вищевказаного зазначив, що статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено право на задоволення іпотекодержателем своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у т.ч. те, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому позасудове врегулювання здійснюється за застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначене застереження у укладеному іпотечному договорі наявне. Таким чином, вказане застереження у іпотечному договорі є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки добровільному і узгодженому сторонами договору порядку. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідач АТ «Альфа-Банк» письмово зверталося до позивача з повідомленням № 2046-102 б/б від 14.03.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Відповідно до договору іпотеки №0317/0808/45-028 від 15.08.2008 року рішення про прийняття у власність предмета іпотеки приймається іпотекодержателем. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Відповідне застереження міститься у п.12 договору іпотеки №0317/0808/45-028 від 15.08.2008 року. Твердження позивача про те, що оцінка вартості майна не здійснювалась не відповідає дійсності, оскільки її було здійснено. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник [PERSON] надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, а розгляд справи провести без участі позивача та його представника. Державний реєстратор Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос О.В. в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відзиву на позов не подала. Представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Тернова І.В. в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без участі представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк». [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Раніше надала письмові пояснення по справі, в яких просила позовні вимоги задовольнити. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 15 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» і [PERSON] укладено кредитний договір № 0317/0808/45-028 (а.с. 97-105). 15\~серпня 2008\~року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 0317/0808/45-028-Р-1 (а.с. 13). 15 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 16). 15 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 0317/0808/45-028-Z-1, відповідно до умов якого, в забезпечення основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с. 14-15). 09 липня 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» і [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 та № 2 до Кредитного договору № 0317/0808/45-028 від 15 серпня 2008 року (а.с. 106-109). Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Також у вищевказаній статті зазначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. 12.3 іпотечного договору № 0317/0808/45-028-Z-1 від 15.08.2008 року, за вибором іпетокодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.п. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору. Відповідно до п.п. 12.3.1 вищевказаного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому підпункті 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності правоздатність якого підтверджена сертифікатом оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до\~пункту 61\~Порядку державної\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~25\~грудня 2015\~року №\~1127, для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату; 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). З матеріалів справи вбачається, що Акціонерним товариством «Альфа-Банк» до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна № 1849661212101 за адресою: [ADDRESS] було надано наступні документи: кредитний договір № 0317/0808/45-028 від 15.08.2008 року; договори про внесення змін та доповнень № 1 та № 2 до кредитного договору № 0317/0808/45-028 від 15.08.2008 року; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням; іпотечний договір № 0317/0808/45-028-Z-1 від 15.08.2008 року. Крім цього, представником АТ «Альфа-Банк» було надано звіт № ВА 190318-002 про незалежну оцінку вартості квартири [ADDRESS] та належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2008 року (а.с. 60-74). На підставі вищевикладеного, 06 червня 2019 року державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 727/7775/18 (провадження № 61-7478св19), з повним текстом якої можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/96070992. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Як було встановлено судом вище, державному реєстратору були надані всі необхідні документи для проведення державної реєстрації, а відтак ним не було порушено процедуру державної реєстраці. Стосовно посилань позивача, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, та загальна площа не перевищує 140 кв.м., суд зазначає наступне. Так, дійсно, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який діяв на час реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк»), протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Окрім того, згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зміст цієї статті полягає, серед іншого, в тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В той же час, з матеріалів позовної заяви вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вищенаведене підтверджується договорами, долученими матеріалами справи (кредитний договір № 0317/0808/45-028 від 15.08.2008 року, договір поруки № 0317/0808/45-028-Р-1 від 15.08.2008 року, іпотечний договір 0317/0808/45-028-Z-1 від 15.08.2008 року). Доказів зворотного суду не надано. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072). В той же час, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу стосовно того, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовної заяви в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed