Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

13.06.2019 року позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаною позовною заявою до відповідача та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить вищевказана квартира. На даний час в ній зареєстровані та проживають позивач та її неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] . У 2002 році у знайомої позивача [PERSON] та її неповнолітнього сина - [PERSON] , була проблема з їх реєстрацією, а тому, [PERSON] дозволила їм зареєструватися в її квартирі. Однак, в квартирі вони ніколи не проживали, особисте майно не зберігали. В подальшому, після повноліття [PERSON] , його мати [PERSON] знялась з реєстрації у квартирі позивача та поїхала на заробітки, обіцяючи, що її син найближчим часом прибуде для зняття з реєстрації у квартирі позивача. Однак, повідомляють, що в нього бракує часу. Де постійно проживає відповідач позивачу не відомо. Факт реєстрації відповідача в будинку позивача створює для неї відповідні незручності, які обмежують права позивача вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивач та її представник - адвокат Петечко В.М., в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та оголошеннями на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим, зі згоди позивача та її представника суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане відділом комунальної власності міськвиконкому м. Орджонікідзе, яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 21.05.2010 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП «НМБТІ» від 21.05.2010 року №26188073 (а.с.9-10). Крім того, даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.06.2019 року(а.с.11). Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11.0.2019 року встановлено, що в кв. [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до акту МКП «Житлкомсервіс» від 12.06.2-19 року про перевірку паспортного обліку по [ADDRESS] встановлено, що зі слів сусідів за вищевказаною адресою не проживає з 2002 року [PERSON] , де саме він знаходиться сусіди не знають (а.с.12). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. У випадку припинення права власності особи на житлове приміщення, припиняється і право користування (проживання) у цьому приміщенні членів його сім`ї. З припиненням права власності особи на житлове приміщення втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сім`ї. Судом встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, не є співвласниками будинку, вказані особи не ведуть спільне господарство. Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування вказаним житловим будинком. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, як і не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 26 вказаних Правил визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, судом враховується, що на підставі Закону України «Про засудження комуністичного та націонал - соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» №1037 -VIII від 17.03.2016 року місто Орджонікідзе перейменовано на місто Покров. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved