Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

13 травня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) подало до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовувало наступним. 22 квітня 2010 року між Банком та [PERSON] (далі - відповідач) укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 500 грн., який в подальшому було збільшено до 39000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом в анкеті-заяві [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 29 березня 2020 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 130012 грн. 16 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 62723,57 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України в розмірі 21992,68 грн., пеня в розмірі 38628,66 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 6167,25 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло при надходженні позову клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача та надання згоди на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання: 21.09.2020 року, 23.10.2020 року та 20.11.2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подав, та те, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 квітня 2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», в якій указано, що він разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між Банком та [PERSON] договір про надання банківських послуг. Згідно з умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався і останнє збільшення кредитного ліміту відбулося 07.02.2018 року - кредитний ліміт збільшено до 39000 гривень. З моменту отримання первісної картки відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості, останнє погашення коштів було здійснено 23.10.2020 року в сумі 38628,66 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, яка була надана позивачем до суду 19.11.2020 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 29 березня 2020 року становить 130012 грн. 16 коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 62723,57 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України в розмірі 21992,68 грн., пеня в розмірі 38628,66 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 6167,25 грн. Відповідачем підписана Довідка про умови кредитування, в якій зазначені процентна ставка, умови нарахування відсотків, пені та штрафів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Суд вважає, що позивач виконав умови договору та надав відповідачеві кредит. Однак, відповідач всупереч договірним зобов`язанням не сплачує кредитну заборгованість, тому позивач має право вимагати від відповідача повернути заборгованість, що залишилася. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки відповідач добровільно не погашає заборгованість по кредитному договору, то вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Заборгованість за простроченим тілом кредиту станом на 29.03.2020 року становила 62723,57 грн., однак останнє погашення коштів було здійснено 23.10.2020 року в сумі 38628,66 грн., яке позивачем не враховано при подачі позову, а тому заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 24094,91 грн. (62723,57 - 38628,66). Щодо вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів), то суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України). Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Фактично за одне й те саме порушення умов договору - несвоєчасне повернення кредитних коштів та процентів, у договорі передбачено два види відповідальності: штраф та пеня. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 р. та Верховним Судом у постанові №2-2171/11 від 25 липня 2018 р. Виходячи з викладених обставин справи, положень закону та правової позиції, на відповідача може бути покладено лише один вид цивільно-правової відповідальності, а саме - штраф, оскільки умови його стягнення в Умовах та Правилах і в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду виписані в зрозумілій для позичальника формі і, ознайомлювавшись з ними, відповідач міг зрозуміти порядок їх нарахування. За такого у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів з нього на користь позивача необхідно стягнути, крім суми заборгованості за простроченим тілом кредита, також і передбачений договором штраф, який складається з фіксованої частини (500 грн.) та з процентної. В свою чергу, оскільки судом сума заборгованості зменшена, то і процентна складова, яка складає 5 відсотків від загальної суми заборгованості, підлягає зменшенню, а саме: стягненню підлягає сума в розмірі 1204,75 грн. (24094,91) х 5/100). Таким чином відповідач повинен сплатити АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 24094,91 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 1204,75 грн., що разом становить 25799,66 грн. Разом з тим, зі змісту позовної заяви та розрахунку позивача вбачається, що банком нараховано заборгованість по відсотках в розмірі 21992,68 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України, посилаючись при цьому, що з 01.03.2019 р. впроваджені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме: відповідно до положень п. 2.1.1.2.12, в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язався сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки "Універсальна голд", та вказуючи, що відповідачем 10.12.2019 року підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому з ним узгоджені ці та інші умови кредитування. З урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, та обставин справи, суд вважає, що відсутні підстави стверджувати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо їх сплати, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України заборгованості по відсотках в сумі 21992,68 грн., базова ставка яких встановлена договором відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" - 2,5 % на місяць, про стягнення яких позивач не ставить вимогу,необхідно відмовити за їх безпідставністю. Посилання позивача на Паспорт споживчого кредиту, який за доводами Банку містить основні умови кредитування, то суд вважає, що він не може бути підставою для повного задоволення позову, оскільки термін «Паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які [PERSON] не підписані, а зазначені у цьому Паспорті споживчого кредиту процентна ставка та інші штрафні санкції за порушення умов договору не містять підпису позичальника, а тому не можуть свідчити про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення статей 3, 627 ЦК України, так як підпис позичальника міститься лише в графі, де зазначені його інформаційні дані. Однак, оскільки даний Паспорт був підписаний в електронному вигляді, то не можна беззаперечно стверджувати, що з [PERSON] були узгоджені саме ці умови, оскільки Банк міг надати до суду будь-які умови кредитування. Крім того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, оскільки вони є репрезентативними та будуть залежати від обраних споживачем умов кредитування. Дані умови містять по декілька різних процентних ставок, однак доказів про те, яку саме процентну ставку обрав відповідач, суду не надано. Вказана правова позиція узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року (справа №313/346/20). Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі. Тобто, даний паспорт споживчого кредиту не містить погоджені сторонами умови договору, а містить лише загальні умови кредитування (в тому числі орієнтовані процентні ставки), з якими був ознайомлений відповідач, та який мав би обрати один із запропонованих розмірів процентної ставки. До того ж, суд звертає увагу на те, що інформацію, яку містить паспорт споживчого кредиту, кредитодавець надає споживачу до укладення з ним договору, а не після. В даній справі відповідач підписав паспорт споживчого кредиту 10.12 2019 року, тоді як договір у вигляді анкети-заяви та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", зі змісту якої вбачається, що сторони погодили між собою розмір процентної ствки в місяць -2,5 % (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) було підписано 22.04.2010 року році, тобто позивач надав відподачу інформацію про споживче кредитування вже після укладення з ним договору. Отже, паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає обрання споживачем умов кредитування із варіантів, запропонованих йому. Як встановлено, заява - анкета, яка підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, пені та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Такі умови кредитування зазначені в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", однак в ній також відсутнє посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення з останнього заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 24094,91 грн., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 грн., штрафу (процентної складової) в розмірі 1204,75 грн., що разом становить 25799,66 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено частково, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 417,12 грн. судового збору (25799,66 (сума задоволена судом) х 2102 (сума судового збору за позовну заяву) : 130012,16 (загальна сума позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial