Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, і просив визнати дійсним договір купівлі - продажу ТЗ марки "РЕUGЕОТ Ехрегі", 2002 року випуску, шасі -, кузов № [NUMBER], д.н. знак [NUMBER], зареєстрованого за відповідачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Бердичівським МРЕВ УДАІ Житомирської області 15.07.2006 року, відповідно до якого відповідач продав, а він придбав транспортний засіб марки "РЕUGЕОТ Ехрегі", 2002 року випуску, шасі -, кузов № [NUMBER], д.н. знак [NUMBER], з моменту його укладення, а саме: з 20.07.2006 року. Визнати за ним право власності на спірний автомобіль. Звільнити спірний ТЗ, з-під арешту, накладеного відповідно до виконавчого листа № 274/1093/13 від 13.06.2013 року, виданого Бердичівським міськрайсудом, відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22 липня 2006 року між ним та відповідачем була досягнута домовленість щодо придбання належного відповідачеві ТЗ марки "РЕUGЕОТ Ехрегі", 2002 року випуску, шасі -, кузов № [NUMBER], д.н. знак [NUMBER], зареєстрованого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Бердичівським МРЕВ УДАІ Житомирської області 15.07.2006 року. Він попросив відповідача підготувати документи на продаж, але той сказав, що продати автомобіль йому потрібно швидко, і вони дійшли згоди оформити генеральну довіреність на розпорядження вказаним автотранспортом. Його на той час такий варіант влаштовував, т.я він думав, що цього цілком достатньо. В зв'язку з чим ними було оформлено договір купівлі-продаж спірного автомобіля шляхом видачі 20.07.2006 року генеральної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Бердичівського міськнотокругу. Сам зміст довіреності і строк, на який вона видана (20 років), в сукупності із вищенаведеними обставинами свідчать на користь навмисного й цілеспрямованого відчуження транспортного засобу відповідачем на його користь. Адже в довіреності він наділений правами експлуатувати, керувати, обміняти, продати за ціну та на умовах за своїм розсудом автомобіль, що є предметом угоди, укласти щодо нього договір позички, оренди тощо. Крім цього в Бердичівському МРЕВ УДАІ Житомирської області він зареєстрував автомобіль на себе і отримав тимчасовий реєстраційний талон, де зазначений як власник даного авто. Цей транспортний засіб є також забезпечений полісом обов'язкового страхування внаслідок укладеного ним, як його власником, 30.12.2012 року договору зі страховою компанією ПрАТ СК "Провідна". На виконання зазначеної угоди, а саме: договору купівлі-продажу ТЗ, ним відповідачу було передано гроші в сумі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень згідно до розписки, виконаної особисто відповідачем 20.07.2006 року. В свою чергу відповідач передав придбаний ним автомобіль, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, ключі від ТЗ, та у зв'язку з відсутністю у нього часу на зняття даного ТЗ з реєстраційного обліку взяв на себе зобов'язання щодо наступного оформлення даної угоди належним чином із зняттям спірного ТЗ з реєстраційного обліку. Отже між ними фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля у простій письмовій формі. Він забрав автомобіль, та став ним користуватися у своїх цілях, вважав його своєю власністю, купував запасні частини, а саме: поміняв ходову, двигун, ремонтував радіатор, проводив поточний ремонт, міняв масла і фільтри, проходив ТО. В подальшому він неодноразово звертався до відповідача з вимогою зняти спірний автомобіль з реєстраційного обліку, та оформити належним чином договір купівлі - продажу, однак той у зв'язку з відсутністю часу ухилявся від виконання своїх обов'язків по договору. 16.11.2013 року працівниками ДАІ було оглянуто, та затримано вищевказаний автомобіль, оскільки на нього накладено арешт згідно постанови про арешт рухомого майна боржника, та оголошення заборони на його відчуження відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції, винесеної на підставі виконавчого листа № 274/1093/13 від 13.06.2013 року Бердичівським міськрайсудом відносно відповідача. 21.11.2013 року вказаний вище автомобіль був описаний і на нього накладений арешт відповідно до акту опису й арешту майна. У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві. В судове засідання відповідач не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнав. Третя особа - ВДВС Бердичівського МРУЮ в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності. З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 20 липня 2006 року видав довіреність на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] посвідчену приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON], на користування та розпорядження автомобілем марки "РЕUGЕОТ Ехрегі", 2002 року випуску, шасі -, кузов № [NUMBER], д.н. знак [NUMBER](а.с.8,9). Підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, який зазначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України є вичерпним. Згідно із ч. 3 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п.п. 2, 7, 8 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою КМ України від 07 вересня 1998 року № 1388 з наступними змінами ( далі Порядок державної реєстрації...) передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Відповідно до "Порядку державної реєстрації…" - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є - довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах; інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування; акт приймання-передачі транспортних засобів; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію транспортних засобів; договір фінансового лізингу. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Як видно із матеріалів справи, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 15 липня 2006 року(а.с.8) автомобіль марки "РЕUGЕОТ Ехрегі", 2002 року випуску, шасі, кузов № [NUMBER], д.н. знак [NUMBER] зареєстрований за відповідачем. Оскільки, вказаний транспортний засіб не знятий з обліку в підрозділі ДАІ, у суду не має підстав вважати, що він був відчужений [PERSON], та правомірно набутий позивачем. Позивач відповідно до ст. 60 ЦПК України не довів обставини правомірності придбання ним автомобіля марки "РЕUGЕОТ Ехрегі", 2002 року випуску, шасі -, кузов № [NUMBER], д.н. знак [NUMBER], оскільки жодного документу, перелічених у п.8 "Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів" суду не надав. Відповідно до роз"яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що невірним є визнання дійсними договорів купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль, оскільки п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України передбачено вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, та постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. Відповідно до вимог зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відповідно до ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За змістом ч.2 ст. 220 ЦК України не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Як видно з матеріалів справи, відповідно до ст. 208 ЦК України, між сторонами письмовий договір купівлі-продажу автомобіля марки "РЕUGЕОТ Ехрегі", 2002 року випуску, шасі -, кузов № [NUMBER], д.н. знак [NUMBER] укладений не був, а розписка [PERSON](а.с. 7) не може бути належним на допустимим доказом продажу автомобіля, а тому правові підстави для визнання права власності на вказаний автомобіль за [PERSON] відсутні. Крім того, відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 серпня 1976 року "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване", проте позивачем клопотання про залучення відповідних осіб в якості співвідповідачів заявлене не було, хоча судом йому були роз"ясенні його права. Виходячи із змісту ст. 387, 395, 396 ЦК України, власник або особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту, а умовою задоволення матеріально - правових вимог позивача має бути встановлення факту належності позивачем права на спірне майно та безпідставність включення цього майна до опису майна боржника та накладення на нього арешту.

Outcome: dismissed