Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 77,20 кв. м., житловою площею 47,20 кв.м., розташований за адресою:\~ Харківська область, Харківський район, с. Стрілече, вул. Перемоги, 51 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі представник [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обгрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно технічного паспорту спірне домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А-1» 1964 року забудови;прибудови до житлового будинку літ. «А » 1967 року забудови;відкритого тамбуру літ. «а» 1967 року забудови;гаражу літ. «Б» 1967 року забудови;погрібу літ. «б"» 1967 року облаштування;сараїв літ. «В» та літ. «Г» 1964 року забудови;вбиральні літ. «Д» 1970 року забудови. Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збодування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, що затверджена Міністерством комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться у сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За приписами, зазначеними в листі Державного комітету із будівництва, архітектури і житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості, на які відсутні акти введення в експлуатацію», вимоги про акти введення в експлуатацію розповсюджуються на обєкти нерухомості, які зведені після 05.08.1992 року, тому в даному випадку акт введення в експлуатацію не є обов'язковим. Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних і допустимих законом доказів про виникнення права власності на спірний будинок у його батька -\~ [PERSON], а також у самого позивача;\~ документів про відведення земельної ділянки під забудову і дозвіл на забудову, не надано будь-яких даних про правовий режим земельної ділянки, на якій збудовано житловий будинок. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 16 червня 2000 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ № 525110. Згідно копії паспорту [PERSON] на час смерті батька був зареєстрований разом з ним за адресою Харківська область, Харківський район, с.Стрілеча, вул. Перемоги,51 (а.с12). 25 червня 2004 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ № 436967. Після її смерті, позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини. Згідно листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 22.12.2015 року № 3266/02-14 [PERSON] для вирішення питання можливості оформлення спадкових прав запропоновано звернутись до суду у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Інші особи з заявами про прийняття спадщини не звертались (а.с.50). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також зясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. Право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення»\~було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень\~Конституції України\~та\~Цивільного кодексу України\~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України\~\~від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом\~до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 року, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що спірний житловий будинок був збудований його батьком [PERSON] у 1964 році. Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Із довідки КП «Харківське РБТІ» від 28 березня 2016 року убачається, що згідно архівних реєстраційних матеріалів БТІ станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок № 51 по вул. Перемоги в с. Стрілеча Харківської області Харківського району в бюро не зареєстровано (а.с. 10). Відповідно до технічного паспорту від 23 березня 2016 року по вул. Перемоги 51 у селі Стрілеча Харківського району Харківської області знаходиться житловий будинок, який позначено літ. А-1 загальною площею 77, 20 кв.м., житловою площею 47, 20 кв. м., гараж літ «Б», сараї літ «В.Г», вбиральня літ «Д», огорожа № 1, 2. Рік побудови житлового будинку 1964 (а. с. 8). З генерального плану , складеному у 1982 році вбачається, що власником будинку 51 по вул. Перемоги у селі Стрілеча Харківського району Харківської області був [PERSON] (а.с.а.с.107). Відповідно до довідок № 777 від 30.11.15 року , № 394 від 22.12.2016 року і № 78 від 23.01.2017 року Глибоцької сільської ради згідно погосподарської книги за період 1964-2000 р.р. головою домогосподарства по вул.Перемоги,51 в с.Стрілеча Харківського р-ну, Харківської області був [PERSON] і у нього в користуванні знаходилась земельна ділянка в розмірі 0,25 га. (а.с.84,85,102) З копії виписки з погосподарської книги починаючи з 1 січня 1964 року головою сім"ї зазначено [PERSON] (а.с.103-106). Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва. У 1964 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, а тому за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт будівництва ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції»). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, що набув чинності на час ухвалення рішення судом першої інстанції, внесено зміни, відповідно до яких для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою. Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вищенаведені норми права, а також той факт, що в позовній заяві позивач посилався на довідку № 777 від 30.11.15 Глибоцької сільської ради, що згідно погосподарської книги головою домогосподарства був [PERSON] залишились поза увагою суду першої інстанції. Суд допустив неповне з»ясування обставин , що мають значення для справи, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового про задоволення позову.

Outcome: approved