Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

12 травня 2020 року ФГ «Коваленко Т.М.» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , ФГ «Шайденко Т.О.», в якому вказує, що 03 червня 2005 року ФГ «Коваленко Т.М.» уклало зі [PERSON] договір оренди земельної ділянки площею 3,9725 га під кадастровим номером 5920688200:02:001:0438, що знаходиться на території Супрунівської сільської ради, який зареєстровано в установленому законом порядку 22 грудня 2006 року. Строк дії договору закінчується 03 червня 2025 року. 06 вересня 2016 року між відповідачами [PERSON] , яка набула право власності на земельну ділянку, та ФГ «Шайденко Т.О.» укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки, про що 23 вересня 2016 року внесено запис про інше речове право на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто одну і ту ж земельну ділянку двічі передано в оренду. Зважаючи на викладене, позивач просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки під кадастровим номером 5920688200:02:001:0438, укладений 06 вересня 2016 року між [PERSON] та ФГ «Шайденко Т.О.». Ухвалою від 15 травня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням його до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, у ФГ «Шайденко Т.О.» витребувано укладений між відповідачами оригінал договору оренди землі від 06 вересня 2016 року, об`єктом оренди за яким є спірна земельна ділянка (а. с. 28-29). У судове засідання представник ФГ «Коваленко Т.М.» Ломака Ю.М. не прибув, направив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, причин свого неприбуття не повідомила, хоча належним чином сповіщена про день, час і місце проведення розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання від неї не надходило. Представник відповідача ФГ «Шайденко Т.О.» у судове засідання не прибув, причин свого неприбуття не повідомив, хоча належним чином сповіщений про день, час і місце проведення розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі доказами. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2005 року між ФГ «Коваленко Т.М.» та [PERSON] укладено Договір оренди земельної ділянки (далі-Договір) площею 3,97 га під кадастровим номером 5920688200:02:001:0438, яка знаходиться на території Супрунівської сільської ради. Вказаний договір 22 грудня 2006 року зареєстровано у Білопільському відділі Сумської регіональної філії, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №4574 (а. с. 5-10). Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-CM № 027252, виданого Супрунівською сільською радою 31 травня 1999 року на підставі рішення VI сесії 23 скликання від 04 травня 1999 року вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності [PERSON] (а. с. 11-13). 03 червня 2005 року [PERSON] передала ФГ «Коваленко Т.М.» вказану земельну ділянку, про що було складено акт прийому-передачі (а. с. 14). Договір укладено строком на 20 років з 03 червня 2005 року до 03 червня 2025 року, після закінчення якого орендар має переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, що передбачено п. 8 Договору. 23 вересня 2016 року Білопільською міською радою здійснено реєстрацію договора оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0438 площею 3,9725 га, яка знаходиться на території Супрунівської сільської ради, що укладений 06 вересня 2016 року між [PERSON] та ФГ «Шайденко Т.О.» (а. с. 19). Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 06 вересня 2016 року б/н, ФГ «Коваленко Т.М.» не було його стороною. У той же час, позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року №6-605цс16, від 23 листопада 2016 року №594/153/16-ц, постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року № 587/2110/16-ц. Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 1, ч. 5 ст. 6, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. З огляду на положення ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотності порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У пункті 35 договору сторони дійшли згоди, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку його укладення; придбання Орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчудження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 36 договору, його дія припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до п. 37 договору розірвання договору в односторонньому порядку допускається лише у разі невиконання умов договору щодо ухилення орендаря від виплати орендної плати. Підстави припинення договору оренди землі зазначені в ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Доказів того, що договір оренди від 03 червня 2005 року було припинено або розірвано в установленому законом порядку суду надано не було. З огляду на викладене, [PERSON] не розірвавши в установленому законом та договором порядку договір оренди земельної ділянки від 03 червня 2005 року до закінчення строку його дії, тобто до 03 червня 2025 року уклала новий договір оренди цієї ж земельної ділянки з ФГ «Шайденко Т.О.». Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно з ч. ч. 1, 2, п. "в" ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. З огляду на роз`яснення надані в абз. 1 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №6 відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити та постановити рішення про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 06 вересня 2016 року між [PERSON] та ФГ «Шайденко Т.О.». Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, з [PERSON] та ФГ «Шайденко Т.О.» слід стягнути з кожного по 1051,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved