Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

12.01.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] у розмірі ј з усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з для подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2012 року шлюб між нею та відповідачем розірваний. Від шлюбу вони мають спільного сина, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею у квартирі [ADDRESS] . Відповідач, після розірвання шлюбу в добровільному порядку, сина не утримує. Поряд з цим, неповнолітній [PERSON] потребує забезпечення належного рівня життя, необхідного для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі потребує коштів та не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. На підставі викладеного вона звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку. Представник позивачки- адвокат Слинько Я.Ю. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю позивачки, прохала позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, в дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2012 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 09.09.2005 року народження в міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції , актовий запис 1894. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції 26.07.2006. Згідно даних, які містяться в довідці ЖК «Медпрацівник» № 249 від 15.12.2020, [PERSON] разом з сином - [PERSON] , 2006 року народження, зареєстрована за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР№ 789-XIIвід 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно положень вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з 12.01.2021 з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved