Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

01.02.2019 р. позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 2 в будинку № 2 «а» по вул. Героїв АТО (стара назва Красіна) у м. Полтаві, [PERSON] та її доньку [PERSON], В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS], та є співвласником будинку № 2 «а» по вул. Героїв АТО у м. Полтаві та надвірних будівель, на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.1975 року (1/2 частка). Інша частка (1/2) перебуває у власності [PERSON] спадкоємця [PERSON], правовстановлюючими документами про право власності якого Позивач не володіє. За вказаною адресою зареєстровані також дочка позивача [PERSON], [INFO], та її малолітня донька (онука позивача) [PERSON], [INFO]. Позивачем зазначено, що фактично відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації протягом 16 (шістнадцяти) років з 2002 року, а її донька з народження ніколи не жила у бабусі, а лише місце її проживання було зареєстровано за місцем реєстрації матері. Фактичне місце проживання відповідачів позивачу не відоме. Наявна реєстрація відповідачів порушує права позивача, як власника житла, на вільне користування своєю приватною власністю, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та адвокат позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, прохали суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Третя особа у справі [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти позову. Від представника третьої особи у справі - Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, 12.03.2019 р. до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній прохав суд винести рішення, що буде відповідати забезпеченню якнайкращих інтересів малолітньої дитини - [PERSON] Представник третьої особи у справі - Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляв. Відповідач [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки [PERSON], у судове засідання повторно не зявилась,\~будучи належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляла; відзив на позов, а також будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від останньої не надходило. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у справі, про що постановлено ухвалу. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], уродженка с. І Михайлівка Котелевського району Полтавської області, мешкає за адресою: вул. Героїв АТО (стара назва Красіна), 2а, кв. 2 є співвласником будинку № 2 «а» по вул. Героїв АТО (стара назва Красіна) в м. Полтаві та надвірних будівель, який належить їй на праві приватної спільної часткової власності (1/2) на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.1975 року (1/2 частка), посвідченого заст. ст. нотаріуса Першої Полтавської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-9923, право власності на яку зареєстровано за Позивачем [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації 22.09.1975 року записано в реєстрову книгу № 62 за реєстровим номером 20, та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 62-20, виданого 03.01.2017 року ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор». Інша частка (1/2) перебуває у власності [PERSON], що є третьою особою у справі, що не заперечується сторонами. Згідно з домовою книгою для реєстрації громадян, які проживають [INFO]«а» по вул. Красіна в м. Полтаві та довідками про склад сімї № 419 від 19.01.2017 року і № 1659 від 18.06.2010 року, виданими КП «ЖЕО № 2» Полтавської МР, у належному [PERSON] житлі за вказаною адресою зареєстровані також її дочка [PERSON], [INFO] та її малолітня донька (онука Позивача) [PERSON], [INFO]. Позивач зазначала, що фактично відповідач не проживає за місцем реєстрації протягом 16 (шістнадцяти) років з 2002 року, а її донька з народження ніколи не жила у бабусі, а лише місце її проживання було зареєстровано за місцем реєстрації матері; фактичне місце їх проживання позивачу не відомо. Факт не проживання відповідача та її доньки за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS], підтверджується наступними письмовими доказами у справі: -довідкою КП «ЖЕО № 2» Полтавської МР № 1659 від 18.06.2010 року; -актом обстеження матеріально-побутових умов сімї № 358 від 09.06.2015 року, складеним соціальними інспекторами Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради [PERSON] та В.Кокарєвою; -письмовими показами сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 23.01.2019 р., що наявні в матеріалах справи. Покинувши місце своєї реєстрації, відповідач не вжила дій по зняттю з реєстрації свого та доньки місця проживання. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України\~ та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~ Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання відповідача протягом 16 (шістнадцяти) років за адресою: м. Полтава, вул. Героїв АТО, 2«а», кв. 2, та її доньки, підтверджений показами свідків [PERSON], [PERSON], допитаних у судовому засіданні. Судом під час розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачу та її дочці якимось чином чинились перешкоди у проживанні за адресою реєстрації. Реєстрація відповідачів у квартирі позивача порушує її права як власника житла на вільне користування своєю приватною власністю та перешкоджає в оформленні їй субсидії на оплату комунальних послуг, вартість яких розраховується, в тому числі, і виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та членів їх сімей. Підтвердженням вказаному є лист УСЗН виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 23.01.2019 року № В-01-13/26-01-04/1, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Допомоги в оплаті комунальних послуг відповідач не надає, відтак матеріальне становище Позивача погіршується. Позивач є інвалідом другої групи загального захворювання, інвалідність встановлена безтерміново та єдиним джерелом доходів позивача є пенсія, розмір якої станом на грудень 2018 року складав 2087,06 грн., що підтверджується довідкою Сер. МСЕ Серії 7-66 ТЕ № 0053534 від 02.07.2007 року, довідкою КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Полтавської МР № 567/7 від 04.10.2018 року та довідкою ПОУ ПФУ Полтавської області № 74 від 10.01.2019 року. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України у своїй постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом одну з таким вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. \~ \~ \~ \~Частиною 3 ст. 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. \~ \~ \~ \~Місцем проживання, згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. \~ \~ \~ \~Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання є фіксація дійсної адреси місця проживання особи та наслідком наявності у особи правових підстав користування відповідним житлом. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. \~ \~ \~ \~Малолітня дитина не є самостійним субєктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками, які є законними представниками дитини. Тож, будучи зареєстрованою у будинку [PERSON], дитина [PERSON] не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно житлового приміщення і, відповідно, будучи знятою з реєстрації в даному будинку ніяких майнових прав не втрачає. Натомість, подальша формальна реєстрація Відповідачів у будинку Позивача порушує права власника житлового будинку, які визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З викладеного вбачається, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що права позивача як власника вказаного нерухомого майна є порушеними, а тому підлягають захисту.

Outcome: approved