Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

10.04.2020 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 12.11.2020 року уточнила та просить: встановити факт належності [PERSON] , померлій [INFO] , правовстановлюючого документу на земельну ділянку площею 0,0455 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для ведення садівництва, а саме Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№ 074495, виданого 16.12.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1045, виданого на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,0455 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для ведення садівництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№ 074495, виданий 16.12.1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1045; рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №500/3877/13-ц від 11.07.2013 року). Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончарової О.С. №442/02-14 від 10.12.2019 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що право власності спадкодавця на спадкове майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності [PERSON] , померлій [INFO] , правовстановлюючого документу на земельну ділянку площею 0,0455 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для ведення садівництва, а саме Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№ 074495, виданого 16.12.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1045, виданого на ім`я [PERSON] , підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№ 074495, виданим 16.12.1998 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1045, згідно якого ім`я власника зазначено « [PERSON] ». Таким чином, при видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№ 074495, виданого 16.12.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1045, допущено помилку, у написанні по батькові власника земельної ділянки. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що земельну ділянку площею 0,0455 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для ведення садівництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№ 074495, виданий 16.12.1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1045), відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №500/3877/13-ц від 11.07.2013 року, яке набрало законної чинності 23.07.2013 року та ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №500/3877/13-ц від 26.09.2013 року, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , успадкувала [PERSON] . Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.11.2018 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 0,0455 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для ведення садівництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД-28-№ 074495, виданий 16.12.1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1045). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 55621960 від 26.03.2019 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 09.01.1978 року Ізмаїльським відділом ЗАГС. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відповідними записами про реєстрацію місця проживання в будинковій книзі, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончарової О.С. №442/02-14 від 10.12.2019 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що право власності спадкодавця на спадкове майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved