Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Служба в справах дітей Надвірнянської РДА, як представник органу опіки й піклування звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа: Надвірнянський будинок дитини, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд постановити рішення, яким позов задоволити та позбавити [PERSON] батьківських (материнських) прав щодо її сина - [PERSON], [INFO], а також стягувати з [PERSON] на утримання дитини аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Представник третьої особи - Надвірнянського будинку дитини Івано-Франківської області в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення повісток. Про причини неявки відповідач суд не повідомила. Сторони, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди представника позивача, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про можливість задоволення позову Служби у справах дітей Надвірнянської РДА з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про його народження, що міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину та піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. У відповідності із ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав»). Відповідно до п. 16 вищезазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, задоволення відповідного позову можливе при доведеності обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість вжиття такого заходу, та встановлення небажання батька піклуватись про дитину і виконувати свої обов'язки, змінити свою поведінку у разі, коли дії спрямовані на виконання батьківських обов'язків. Судом встановлено, що відповідач як мати, неповнолітнім сином - [PERSON],[INFO], зовсім не цікавиться, не займається ним та не виховує. Зокрема судом встановлено, що [PERSON] проживає разом із співмешканцем в [ADDRESS], не працює, постійного житла немає, зловживає алкоголем та веде аморальний спосіб життя, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №550 від 28.03.2016 року, складеним депутатом Надвірнянської міської ради та актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 08.08.2017 року, складеним головними спеціалістами ССД РДА [PERSON] та [PERSON], які долучені до матеріалів справи. З'ясовано також, що відповідач - [PERSON] не займається вихованням сина, на підставі розпорядження від 22.02.2016 року дитина за заявою матері влаштована в Надвірнянський будинок дитини, де і перебуває по даний час. Батько дитини записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Доведено також, що адміністрація Надвірнянського будинку дитини звернулася до служби в справах дітей з проханням щодо вжиття заходів до матері дитини, оскільки [PERSON] не провідувала та не цікавилась долею сина більше шести місяців, без поважних на те причин, не проявляла батьківської турботи та піклування, не виховувала та не утримувала його. Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду від 26.11.2014 року [PERSON] позбавлена батьківських прав щодо старшого сина - [PERSON], [INFO]. Працівники служби в справах дітей неодноразово проводили з матір'ю дитини профілактично-роз'яснювальні бесіди, попереджували про відповідальність та наслідки, які наступають за неналежне виконання батьківських обов'язків. З висновку органу опіки та піклування Надвірнянської РДА від 29.08.2017 року за 04-36/23 вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої сина - [PERSON], [INFO]. Тому, беручи до уваги наведене, а також ту обставину, що відповідач свою поведінку не змінила, ніде не працює, продовжує вести аморальний спосіб життя, зловживати алкогольними напоями, суд вважає, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнення з неї аліментів на утримання дитини, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Також відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища відповідача, яка ніде не працює, однак зобов'язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі - 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З відповідача також слід стягнути судові витрати по справі в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 164, 165, 180, 181 СК України,

Outcome: approved