Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-кв . [ADDRESS] . Позов обгрунтований тим, що позивач є власником даної квартири у будинку, відповідач, яка є колишньою дружиною позивача і зареєстрована у даній квартирі будинку, відповідач не проживає у квартирі понад один рік без поважних причин, не бере участі в утриманні будинку, не сплачує комунальні послуги, що порушує права позивача, як власника квартири у будинку. Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяв від 02 червня 2020 року, 25 червня 2020 року позивач [PERSON] позов підтримує, просить розглянути справу за відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Положеннями ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] у кв .[ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 21 січня 2020 року. Відповідач в судове засідання повторно не з"явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена згідно ч.ч.6, 7, 8 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленнями про вручення за адресою згідно позовної заяви, яка є адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку,та в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення інформації про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України 26 березня 2020 року, відповідач, яка не повідомила суду іншої адреси, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин і не подала відзиву чи заперечення, позивач згідно письмової заяви не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач [PERSON] є співвласником 1 / 10 частки кв. [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 лютого 2009 року, реєстрація права власності проведена 23 лютого 2009 року (до даної частки відносяться визначена кімната та частка приміщень загального користування), та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ...від 17 червня 2020 року, згідно якої вказана квартира зареєстрована на праві власності з 24 березня 2016 року в 13 / 100 частці за [PERSON] (до якої відносяться певні кімнати та приміщення загального користування), з 05 лютого 2009 року в 1 / 10 частці за [PERSON] , з 05 лютого 2009 року в 1 / 10 частці за [PERSON] , з 05 лютого 2009 року в 1 / 10 частці за [PERSON] , з 13 лютого 2009 року в 17 / 400 частці за [PERSON] , з 13 лютого 2009 року в 17 / 400 частці за [PERSON] , з 13 лютого 2009 року в 17 / 400 частці за [PERSON] , з 13 лютого 2009 року в 17 / 400 частці за [PERSON] , з 23 лютого 2009 року в 1 /10 частці за [PERSON] (підстава виникнення-свідоцтво про право власності, б/н, 23.02.2009, Орган приватизації при виконкомі Ніжинської міської ради). Згідно копії довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 03 січня 2020 року відповідач [PERSON] , 1983 року народження, зареєстрована у [ADDRESS] , як колишня дружина. Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 грудня 2018 року, яке набрало законної сили 09 квітня 2019 року, розірвано шлюб між сторонами. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним судом у постанові від 16 січня 2019 року в справі №243/7004/17-ц. Право користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їхні діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.ч.2 та 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Судом, із врахуванням доказів по справі встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає понад один рік, шлюб між сторонам розірвано 26 грудня 2018 року, тобто вона перестала бути членом сім`ї позивача. Із врахуванням викладеного та непроживання відповідача у даній квартирі будинку понад один рік, відсутності перешкод останній у цьому, відсутності домовленостей відповідача з позивачем, як співвласником квартири, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування нею, наявні підстави для визнання останньої такою, що втратила право користування житловим примішенням,- кв. [ADDRESS] . Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідач своїми діями не засвідчила те, що не втратила інтерес до вищезазначеної квартири, в якому має своє зареєстроване місце проживання, також останньою не надано суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв`язку з чим вона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved