Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

11 травня 2005 року помер [PERSON]. До складу спадкового майна після його смерті входять, зокрема, дві земельні ділянки № 261 площею 3,3278 га та № 152 площею 0,9802 га, які знаходяться на території Петриманської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], однак не може оформити спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки правовстановлюючі документи на земельні ділянки не видавалися у звязку зі смертю власника. За захистом своїх прав та інтересів [PERSON] з відповідним позовом звернулася до суду. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився, у позовній заяві просив справу слухати у його відсутності (а.с. 4). Представник відповідача Петриманської сільської ради у судове засідання не зявився. Сільський голова подала до суду заяву, у якій позов визнала і просила справу слухати у її відсутності (а.с. 25). З урахуванням права, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із позовною заявою. Суд, розглянувши справу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: [PERSON] помер 11 травня 2005 року (а.с. 7), що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 008483. Довідками виконавчого комітету Петриманської сільської ради № 313 від 09 вересня 2015 року та № 291 від 28 серпня 2015 року (а.с. 9,10), витягами із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам членам СВАТ «Петриманське» на території Петриманської сільської ради № 1142/01-11, № 1141/01-11 від 10 вересня 2015 року (а.с. 11, 12), розпорядженням голови Мурованокуриловецької районної державної адміністрації № 423 від 08 серпня 2008 року «Про затвердження документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складанню документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам членам СВАТ «Петриманське» на території Петриманської сільської ради ( а.с. 15-18) доведено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входять дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3278 га та 0,9802 га, які розташовані на території Петриманської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Із довідки, виданої відділом Держгеокадастру у Мурованокуриловецькому районі Вінницької області № 1296/01-11 від 23 вересня 2015 року (а.с. 13) слідує, що державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Петриманської сільської ради і належить [PERSON] не виготовлявся і не видавався. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Із матеріалів справи слідує, що 11 травня 2005 року [PERSON] помер, а розпорядженням голови Мурованокуриловецької районної державної адміністрації № 423 від 08 серпня 2008 року його було включено до списку осіб-членів СВАТ «Петриманське», які мають право на земельну частку (пай), та зобовязано передати у власність та видати громадянам державні акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини день смерті спадкодавця. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) виданої 03 листопада 2015 року (а.с. 26) слідує, що [PERSON] по своїй смерті заповіту не залишав. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Свідоцтвом про смерть (а.с. 6), рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2015 року, яке набуло чинності 17 жовтня 2015 року (а.с. 7-8), довідкою Петриманської сільської ради № 313 від 09 вересня 2015 року (а.с. 9), доводиться, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], яка має право на спадщину у четвертій черзі спадкоємців і прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ця обставина, а також обставина, що свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця ніхто не отримував, доводяться оглянутою в судовому засіданні спадковою справою № 210/2015 щодо майна померлого 11 травня 2005 року [PERSON] (а.с. 27) та постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 617 від 22 вересня 2015 року (а.с. 14). Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Наданими суду документами в тому числі постановою державного натаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 14) позивач довела, що не може оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору і захистити свої права спадкоємця іншим чином, окрім як через суд. Суд враховує обставину, що позивач пропустила строк звернення до суду з поважної причини, оскільки вважала, що не має права спадкувати після смерті [PERSON] та обставину, що лише 17 жовтня 2015 року набрало чинності рішення про встановлення факту проживання однією сімєю як чоловік і жінка (а.с. 7-8), що лише у 2008 році була затверджена технічна документація із землеустрою, а тому приймає рішення про його поновлення на підставі ст. 73 ЦПК України. Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання позовних вимог, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем як спадкоємцем [PERSON] слід визнати в порядку спадкування право власності на земельні ділянки за законом.

Outcome: approved