Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

08.08.2014 року до суду надійшла заява лікаря - психіатра Віньковецької районної лікарні Слободян Є.П., у якій вона просить винести рішення про надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Заява обґрунтована тим, що хворий [PERSON] відповідно до вимог наказу МОЗ України № 346/877 від 19.12.2000 року «Про заходи щодо запобігання небезпечним діям з боку осіб, які страждають на тяжкі психічні розлади» взятий на спецоблік з 2013 року з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу зі наростаючим дефектом апато - абулічного типу». У зв'язку із хворобою він неодноразово лікувався у психіатричній лікарні, однак після виписки вдома відмовляється приймати підтримуючу терапію, через що у нього виникають загострення хвороби та проявляється дратівливість, агресивність по відношенню до оточуючих. [PERSON] схильний до скоєння суспільно-небезпечних діянь, тому потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. У судовому засіданні заявник - лікар-психіатр Слободян Є.П. свої вимоги підтримала і просила задовольнити. Пояснила, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку із 2006 року і потребує постійного лікування. Хворому було призначено серйозну терапію, але він ліки не приймав, внаслідок чого у нього проявлялася неадекватна поведінка, він вчиняв скандали в сім'ї, у нього появлялися наміри підпалу одягу, в 2012 році підпалив свій будинок. [PERSON] інвалід ІІ групи і не може давати оцінку своїм діям. Законний представник [PERSON] - його дружина [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала вимоги заявника. Пояснила, що її чоловік зловживав алкогольними напоями, відмовлявся вживати ліки, під час загострення хвороби скоїв підпал будинку, а тому вона змушена була з допомогою лікаря-психіатра примусово поміщати його для лікування у психіатричну лікарню с. Скаржинці. [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти надання йому психіатричної допомоги у примусовому порядку, пояснивши, що він у добровільному порядку не завжди погоджувався на лікування, а чому не знає. Прокурор вважає, що заяву лікаря-психіатра слід задоволити і надавати [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], з 2006 року знаходиться на обліку у лікаря - психіатра Віньковецької районної лікарні з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу зі наростаючим дефектом апато-абулічного типу». Неодноразово лікувався в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 від 25.07.2014 року [PERSON] страждає на шизофренію, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу зі наростаючим дефектом апато-абулічного типу. На даний час стан його задовільний, але в зв'язку з тим, що він не дотримується підтримуючої терапії, що призводило до загострення хвороби і вчинення суспільно-небезпечних діянь, комісія приходить до висновку, що [PERSON] необхідно призначити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога - це психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров"я осіб на підставах та в порядку, передбачених вищевказаним Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах. Тяжкий психічний розлад відповідно до ст.1 вищезазначеного Закону - це розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. Підстави надання амбулаторної психіатричної допомоги визначені статтею 12 вищезазначеного Закону, згідно якої амбулаторна психіатрична допомога може надаватись без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем - психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, передбачені частиною другою ст. 12 «Про психіатричну допомогу», додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання особи психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] за станом здоров"я потребує надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, тому заява лікаря-психіатра підлягає задоволенню.

Outcome: approved