Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

У лютому 2018 року позивач [PERSON] ,,Страхова компанія ,,ВУСО" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, мотивуючи вимоги тим, що 26.07.2016 року між відповідачем та [PERSON] ,,Страхова компанія ,,ВУСО" укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №АЕ 9926307, предметом якого було страхування транспортного засобу автомобіля [NUMBER]. 12.11.2016 року в місті Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю ЗТЗ під управлінням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 19.12.2016 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу до прибутку держави в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Згідно звіту про оцінку КТЗ вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля [NUMBER], склала 4767,60 грн. [PERSON] ,,СК ,,ВУСО" здійснила виплату страхового відшкодування потерпілій особі у сумі 2973,00 грн. Таким чином до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача по відшкодуванню суми страхової виплати. 14.07.2017 року [PERSON] ,,СК ,,ВУСО" звернулося до відповідача з претензією №5383 з метою врегулювання спору в досудовому порядку, однак, шкоду відповідачем не відшкодовано. 13.03.2018 ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін у судове засідання. Від представника позивача надійшли заяв про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала(а.с.27,39). Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та за адресою вказаною у позовній заяві (а.с.30,31,35-38). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.07.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №АЕ/9926307, предметом якого було страхування транспортного засобу автомобіля [NUMBER]. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн. на одного потерпілого (а.с.7). 12 листопада 2016 року о 21 год. 49 хв. [PERSON] в м. Житомирі по вул. Шевченка, 105, керуючи автомобілем [NUMBER] з ознаками алкогольного спяніння, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], що був припаркований поблизу будинку за вищевказаною адресою. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказані обставини підтверджуються довідкою про дорожньо-транспортну пригоду Управлінні патрульної поліції у м. Житомирі №3016319641421830 (а.с.9). За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За ст. 1191 цього Кодексу, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статей 1.1, 2 Закону страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України ( 254к/96-ВР ), Цивільним кодексом України ( 435-15 ), Законом України "Про страхування" ( 85/96-ВР ), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. За правилами п.1 ст.12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Ст. 22.1 Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно ст.36.2 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Відповідно до ст.36.4 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування. Згідно звіту оцінки вартості відновлювального ремонту від 12.12.2016 року, складеного ТОВ ,,Експерт" вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля [NUMBER], склала 4767,60 грн. (а.с.14-15). 30.01.2017 потерпілий [PERSON] звернувся до ПАТ ,,СК ,,ВУСО" із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.12). На підставі заяви потерпілої особи, страхового акту № 773-24 від 30.01.2017 року [PERSON] ,,СК,,ВУСО" здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] у сумі 2973,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1853 від 30.01.2017 року (а.с.17). Відповідно до п. «а» ст. 38.1.1 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування страхувальником (відповідачем) транспортним засобом у стані алкогольного спяніння підтверджується постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 19.12.2016 року, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130, ст. 124, КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу до прибутку держави в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (а.с.10). Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 14.07.2017 року [PERSON] ,,СК ,,ВУСО" звернулося до відповідача з претензією №5383 з метою врегулювання спору в досудовому порядку, однак, шкоду відповідачем не відшкодовано (а.с.18,19). Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем, який виплатив страхове відшкодування потерпілій особі, правомірно заявлені вимоги до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 2973,00 грн., оскільки позивач отримав право на звернення з позовом в порядку регресу до винної особи на підставі п. «а» ст. 38.1.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Крім того, на підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved