Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

у серпні 2019 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з жовтня 1995 року позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. 20.04.2018 року сторонами було придбано у власність квартиру [ADDRESS] . Квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого, в будо приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мединською Н.В., який був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Позивач посилається на те, що ознайомившись з текстом договору йому стало відомо, що в п.7 договору зазначено, що квартира придбана [PERSON] за особисті кошти. Вказані обставини не відповідають дійсності і позивач вважає, що придбана квартира є спільним майном подружжя в зв`язку з чим просить порядку поділу визнати за сторонами право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] за кожним. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 11.11.2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого остання зазначає, що квартира, яка є предметом позову є особистою приватною власністю відповідача. На момент придбання спірної квартири позивач був обізнаний про джерело походження коштів для придбання квартири, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою позивача від 20.04.2018. 09.12.2019 року на адресу суду надійшли заперечення позивача на відзив відповідача. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2020 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 03.06.2020 року прийнято справу до свого провадження та призначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду. Представник позивач та позивач в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що кошти, за які була придбана квартира, позивач заробив, працюючи на будівництві, квартиру він обирав і він за неї розраховувався. Відповідач заперечувала проти задоволення позову, з підстав, зазначених у письмовому відзиві, зазначаючи на обізнаність позивача про умови укладання договору кіпівлі-продажу спірної квартири. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.1995 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.04.2018 року, укладеного між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, остання придбала квартиру [ADDRESS] за ціною 400 000,00 грн. Відповідно до пункту 7 вказаного договору, покупець купує квартиру за кошти, які є її особистою власністю на підставі договору дарування грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленою Т.К. 28.03.2018 року. Відповідно до заяви [PERSON] від 20.04.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мединською Н.В., [PERSON] обізнаний про те, що його дружина - [PERSON] , купує квартиру [ADDRESS] , в особисту приватну власність за гроші, отримані нею за договором дарування грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленою Т.К. 28.03.2018 року. Згідно з положеннями договору дарування грошових коштів від 28.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленою Т.К., [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. Згідно з ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В силу положень ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін по суті позову,

Outcome: dismissed