Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про зміну місця проживання дитини [PERSON] з місця проживання матері [ADDRESS] на [ADDRESS]. Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідачка перешкоджає йому, як батькові брати участь у вихованні та забезпеченні дитини. Вийшла заміж за іноземця та вчиняє всі дії для вивезення дитини за кордон. Відповідачкою подано відзив на позовну заяву(а.с. 36 - 39), згідно якого вона позов не визнала і просила відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Відповідачка звернулась до суду із зустрічним позовом(а.с. 56-60), і просить визначити місце проживання дитини - [PERSON], залишивши його на виховання та проживання з матір'ю - [PERSON], [INFO], проживаючої за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що їх син [PERSON] боїться свого батька, і не хоче спілкуватись з ним на одинці, оскільки той завдав йому серйозних психічних травм. Вважає, що первісний позов позивач подав лише із ціллю перешкоди їй в отриманні довідки органу опіки і піклування, яка б надала можливість поїхати з дитиною на відпочинок за кордон. Ухвалою суду від 11.10.2018 року дані позови об"єднанні в одне провадження і продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Бердичівська районна державна адміністрація (орган опіки та піклування), про зміну місця проживання дитини та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Бердичівська районна державна адміністрація (орган опіки та піклування), про визначення місця проживання дитини за правилами загального позовного провадження( а.с. 77-78). Ухвалою суду від 20.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до сдового розгляду(а.с. 100-101). У відкритому судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, та просив їх задоволити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив і просив суд в їх задоволенні відмовити. Відповідачка та її представник [PERSON] заперечили проти задоволення первісного позову. Наданий суду відзив підтримали. Просили відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Зустрічний позов підтримали та просили його задоволити. Вважають, що малолітня дитина не має розлучатися з матір'ю. Представник третьої особи - Бердичівської районної державної адміністрації (орган опіки та піклування), Хоренко О.І. в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування(а.с. 108). Суд, вислухавши пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], про зміну місця проживання дитини слід відмовити, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження(а.с. 9). Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду від 31.03.2017, [PERSON] зобов'язаний до сплати аліментів на утримання сина [PERSON] на користь матері, тим же рішенням визначено порядок та спосіб його участі у вихованні дитини(а.с. 10-13). Відповідачка змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON] " 25.07.2017 зареєструвавши шлюб із [PERSON], що підтверджється копією свідоцтва про шлюб (а.с.45). Згідно висновку психолога [PERSON], який був досліджений в судовому засіданні, згідно якого мати - [PERSON], для свого сина є авторитетною особою, між ними наявний емоційний зв'язок, доброзичливе спілкування під час консультацій, організована спільна діяльність. Батько - [PERSON] має негативний вплив на емоційний стан свого сина. Це проявляється у негативному ставленні дитини до зустрічей з батьком, систематичному періодичному пригадуванні дитиною травматичних для психіки ситуацій пов'язаних з батьком: покарання, примусове тримання у приміщенні, машині, неприйнятні для дитини ігри із залякуванням. Дитина категорично не хоче перебувати у батька та зустрічатися з ним(а.с. 47-49). [PERSON] з 01.09.2017 по 07.06.2018 був вихованцем інтегрованого гуртка раннього розвитку "Розумашка" центру позашкільної освіти ім. Разумкова. Характеризується за час навчання позитивно. Засвоїв як теоритичні так і практичні вміння та навички, необхідні та достатні для подальшого навчання у школі. Сформував вміння оцінювати перспективи, долати психологічні труднощі, вирішувати творчі проблеми. Оволодів вмінням спілкуватися у різновіковому колективі з дітьми та педагогами. Вихований дружній та доброзичливий. Мама [PERSON] та бабуся [PERSON] займались вихованням та всебічним розвитком дитини в повному обсязі(а.с. 65, 66 ). Бердичівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування у наданому висновку вважає, що умови проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS] відповідають санітарно-гігієнічним нормам та створені всі умови для виховання, навчання, всебічного духовного та фізичного розвитку дитини. Мати дитини належним чином виконує батьківські обов'язки(а.с. 87) Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, [PERSON], [INFO] є учнем першого класу Гришковецької гімназії. При обстеженні навиків готовності до навчання виявив високий рівень. Є старанним учнем, має високий рівень активності, працездатності та самостійності у виконанні завдань на уроці. Любить ходити до школи, занять без поважних причин не пропускає. Має постійних товаришів, комунікабельний. З повагою ставиться до вчителя, не соромлячись може звернутись до нього з будь-яких питань. Емоційний, але здатен контролювати свої емоції. При спілкуванні із психологом протягом кількох днів вів себе виховано, весело, відкрито. При запитаннях про тата [PERSON] одразу ставав сумним, не хотів про нього говорити. Розповідав неприємні моменти зі свого життя, які були пов'язані із батьком, при цьому був знервований, говорив стримано, без емоцій. З ним була проведена методика "Дитячий опитувальник неврозів". Встановлено, що невротичний стан [PERSON] в нормі, лише виявлено середній рівень порушення сну, що нерідко трапляється в дитячому віці. Досліджували емоційно-вольову сферу першокласника за допомогою методики "Кактус". Стало відомо, що хлопчик має скриту форму агресії з наявністю егоцентризму та прагненням до лідерства. Він відкритий, простодушний, і оптимістично налаштований. Прагне домашнього захисту і почуття сімейної спільності, життєрадісний, має нормальну самооцінку. Характер не агресивний, але певною мірою потребує захисту від навколишнього середовища. Виразив прагнення до збільшення сім'ї. В сім'ї де проживає [PERSON], він почувається щасливим. Безмежно любить свою маму, яка має на нього позитивний вплив. В особі матері хлопчик має порадника і друга, цілковито їй довіряє, ділиться з нею своїми бажаннями, мріями та думками. [PERSON] не уявляє свого життя без мами і хоче жити лише з нею(а.с. 93-95). Слід відмітити, що даний факт в судовому засіданні підтвердив і сам [PERSON], який надав пояснення в присутності педагога і представника органу опіки та піклування. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює вчителькою в навчальному закладі де навчається дитина сторін. Мити постійно приводить і забирає [PERSON] з уроків. Цікавиться його навчанням. А батька вона бачила за весь час навчвння хлопчика 3 рази. Після останньої зустрічі хлопчика з батьком, яка відбулася в начальному класі школи у її відсутності, [PERSON] був схильований. Вважає, що син повинен проживати з матір"ю, оскільки це буде відповідати його інтересам. Допитанні в судовому засіданні свідки: [PERSON], та [PERSON], суду пояснили, що позивач дуже любить сина, хоче приймати участь у його вихованні, але відповідачка перешкоджає йому, як батькові брати участь у вихованні та забезпеченні дитини. Не виконує рішення суду, яким встановлено порядок спілкування з дитиною, ховає нього них дитину. В зв"язку з чим позивач вимушений звертатися до виконавчої служби і до поліції. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до статей 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті першому статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Згідно ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, встановлено «якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення». Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином, вирішуючи спір по суті, на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону та висновку органу опіки та піклування, встановивши, що інтереси дитини у вирішенні цього спору є першочерговими, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що місце проживання дитини [PERSON], [INFO], необхідно визначити з його матір'ю [PERSON], що відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини», який є пріоритетним при вирішенні цієї справи.При винесенні рішення судом враховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитину, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків. Що стосується доводів позивача, що відповідачка не виконує рішення суду і перешкоджає йому, як батькові, брати участь у вихованні та забезпеченні дитини, то суд оцінює дані доводи критично, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме ухвалою суду від 17.09.2018 року у справі за скаргою [PERSON] на дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного віддділу державної виконавчої служби, згідно якої встановлено, що саме дії державного виконавця, а не боржника унеможливили виконання рішення суду, на яке посилається позивач(а.с.72). Що стосується доводів позивача, що відповідачка вийшла заміж за іноземця та вчиняє всі дії для вивезення дитини за кордон, то жодних належних, та допустимих доказів на підтвердження факту про намагання вивезти дитину за кордон (крім відпочинку) позивачем суду не надано. Також в судовому засіданні не здобуто жодного доказу того, що відповідачка або хтось із стороніх осіб впливає на [PERSON] з метою негативному ставлення дитини до позивача. Інші аргументи наведенні позивачем суд не оцінює, оскільки вони очевидно не відносяться до предмету спору і є явно необгрунтованими. Разом з тим, суд наголошує, що встановлення місця проживання дитини разом з матір'ю не є відібранням дитини від батька та не позбавляє дитину можливості спілкування з батьком. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved