Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

01 липня 2015 року до Словянського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Словянський ГУ ДМС України в Донецькій області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначив, що 25 червня 2015 року між ним та відповідачкою [PERSON], інтереси якої представляв [PERSON] за її довіреністю, був укладений договір купівлі продажу житлового будинку. Відповідно до вказаного договору, він придбав житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Димитрова, 124, на земельній ділянці площею 0,0383 гектарів, кадастровий номер 1414100000:01:018:0356. До придбання житлового будинку він з відповідачкою домовився, що вона перед тим, як виїхати з будинку, зніметься з реєстрації шляхом звернення до ВГІРФО м. Словянська. Але, як потім йому стало відомо, у звязку з необхідністю термінового лікування [PERSON] виїхала з міста, але з реєстрації так і не знялася. З огляду на викладене, просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації [PERSON] та визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач до суду не зявився, надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилася, не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. Про причин неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2015 року між позивачем та відповідачкою [PERSON], інтереси якої представляв [PERSON] за її довіреністю, був укладений договір купівлі продажу житлового будинку. Відповідно до вказаного договору, він придбав житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Димитрова, 124, на земельній ділянці площею 0,0383 гектарів, кадастровий номер 1414100000:01:018:0356. Відповідачка [PERSON] зареєстрована будинку, розташованому за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Димитрова, 124, що підтверджується копією Домової книги (11-12). Після укладення договору купівлі продажу з реєстрації не знята. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. У сенсі ст.391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником житлового будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За положеннями ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Згідно зі ст.ст.379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом. \~ За ч. 4 ст. 156 ЖК збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. У відповідності до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства(наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Димитрова, буд. 124., у звязку з тим, що право власності на вказану квартиру належить позивачеві, а відповідач при продажі будинку, втратила право користування спірним будинком. На підставі наведеного,

Outcome: approved