Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

11.03.2020 року [PERSON] звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з заявою в якій просить: - встановити факт окремого проживання подружжя - [PERSON] та [PERSON] з 15 жовтня 2002 року по 01 січня 2006 року, у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин; - визнати житловий будинок [ADDRESS] літ. « А ,а,а1» загальною площею 80,2 кв.м, в тому числі житловою площею 29,6 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: «А1» - мансарда, «а2» - навіс, «а3» - тераса, «Г» - сарай, «Д» - літній душ, «Є» - вбиральня, І - вимощення, №1,2 - огорожа, ворота, особистою приватною власністю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Свої вимоги мотивувала тим, що вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 14.06.1997 року. Від шлюбу мають двох доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що вона з чоловіком з 2002 року не підтримувала подружніх стосунків, власного житла не мала, з малолітньою [PERSON] , 1998 року народження була вимушена поневірятися по зйомним квартирах. В грудні 2003 року вона звернулася до [PERSON] з приводу купівлі будинку, який належав на праві власності її дочки - [PERSON] , яка проживає в Російській Федерації. У зв`язку з тим, що у неї не вистачило грошей на купівлю будинку, то [PERSON] їй надала час, для того, щоб вона їх позичила. 15.12.2003 року вона звернулася до [PERSON] з проханням надати їй у борг гроші у розмірі 2000грн., яка надала їй у борг 2000грн. строком до 01.03 2005 року. 25.12.2003 року вона з [PERSON] звернулися до державного нотаріуса Патраманської Л.М. для посвідчення договору купівлі-продажу будинку, і вона [PERSON] передала усі гроші за продаж будинку та сплатила усі витрати за складання та оформлення договору купівлі-продажу. Для того, щоб повернути борг, вона майже безперервно працювала швачкою та 01.03.2005 року вона повернула [PERSON] борг у розмірі 2000грн. У січні 2006 року у неї з [PERSON] відновилися шлюбні стосунки, вони стали проживати разом. [INFO] у них народилася донька: [PERSON] . Після чергового скандалу, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.03.2009 року шлюб розірвано. Тому просила встановити факт окремого проживання з [PERSON] з 15 жовтня 2002 року по [INFO] , у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнати житловий будинок [ADDRESS] літ. « А ,а,а 1 » загальною площею 80,2 кв.м, в тому числі житловою площею 29,6 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: «А1» - мансарда, «а2» - навіс, «а3» - тераса, «Г» - сарай, «Д» - літній душ, «Є» - вбиральня, І - вимощення, №1,2 - огорожа, ворота, особистою приватною власністю [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.03.2020 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.03.202 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.04.2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник - адвокат Москальова М.В., яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги № 9 від 21.01.2020 року не з`явилися, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили розглянути справу у їх відсутність, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. (а.с.82 ) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України,причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність суду не надав, не подав відзив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, оглянувши спадкову справу, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що сторони з 14 червня 1997року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міської ради 14 червня 1997 року складено відповідний актовий запис за №320. Від шлюбу мають двох доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . ( а.с.73,74) 15 грудня 2003 року в період перебування в шлюбі на ім`я [PERSON] було придбано житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 29,60 кв.м, що підтверджується договором купівлі продажу від 25.12.2993 року, посвідчений державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори, Патраманською Л.М., та зареєстровано в реєстрі за № 5051 та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 12.01.2004 року. (а.с.31) Вказане нерухоме майно було придбано у [PERSON] , яка проживає в Російській Федерації, яка уповноважила по довіреності на укладення угоди [PERSON] . ( а.с. 48). Наявність будинку підтверджується технічним паспортом від 18.09.2019 року, згідно якого будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] складається з: «А,а,а1» житлового будинку, загальною площею 80,2 кв.м, в тому числі житловою площею 29,6 кв.м, «А1» - мансарди, «а2» - навісу, «а3» - тераси, «Г» - сараю, «Д» - літнього душу, «Є» - вбиральні, І - вимощення, №1,2 - огорожа, ворота. ( а.с. 35-40). Також судом встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 березня 2009 року, шлюб між сторонами розірвано. ( а.с.41) Позивачка просить суд встановити факт окремого проживання з відповідачем в період офіційного перебування в шлюбних відносинах з 15 жовтня 2002 року по 01 січня 2006 року та визнати придбаний в цей період нею за особисті кошти будинок по [ADDRESS] її особистою приватною власністю. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. В Україні власність у родині існує в двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з них. Відповідно до ст.22 КпШС за загальним правилом майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, розпорядження та користування цим майном. Між тим за ст.28 КпШС України, яка була чинною на час придбання нерухомого майна (виникнення спірних правовідносин), майно, нажите кожним подружжям під час роздільного проживання при фактичному припинення шлюбних відносин, може бути визнано судом власністю кожного з подружжя. Аналогічно дані правовідносини регулюються нині діючим Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2004року . У свою чергу статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому відповідно до ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка, майно, набуте ним за час їх окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин Також відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України, майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до п. 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно, крім іншого, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Так судом із наданих по справі доказів встановлено, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 1997 року по 2009 рік сторони дійсно припиняли шлюбні стосунки з 15 жовтня 2002 року по 1 січня 2006 року, що в першу чергу підтвердили в суді свідки. Так в письмових поясненнях дані обставини підтвердила свідок [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] встановлено, що вона з [PERSON] познайомилася весною 2004 року, яка з донькою [PERSON] стала проживати за адресою: [ADDRESS] , не по далеку від неї. [PERSON] проживала з донькою у будинку одна, зі слів [PERSON] з 2002 року вона не підтримувала подружніх стосунків з чоловіком . Їй достовірно відомо, що з січня 2006 року [PERSON] помирилася зі своїм чоловіком, який приїхав та оселився у неї в будинку. У [INFO] у [PERSON] народилася донька. Також їй відомо, що після неодноразових сварок з чоловіком, [PERSON] з доньками деякий час проживала у неї у будинку, та у 2009 році [PERSON] розірвала шлюб з чоловіком. ( а.с. 51-54). Також свідок [PERSON] , [INFO] , яка проживає з вересня 1999 року за адресою: [ADDRESS] , у наданих нею письмових поясненнях показала, що в 2003 році [PERSON] проживала на змінній квартирі одна та особисто купувала будинок по [ADDRESS] , так 15.12.2003 року до неї звернулася [PERSON] з проханням надати їй у борг у розмірі 2000грн., оскільки їй не вистачає для купівлі будинку за адресою: [ADDRESS] . Вона надала [PERSON] у борг 2000грн. строком до 01 березня 2005 року і яка їй особисто 01 березня 2005 року повернула борг у розмірі 2000грн. ( а.с.44-45). Викладені позивачем факти в письмових поясненнях також підтвердила свідок [PERSON] ( [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка показала, що в 2003 році вона продала будинок позивачці, яка укладала договір одна, з чоловіком на той час не проживала. Також свідок показала, що в грудні 2003 року до неї звернулася [PERSON] з приводу купівлі будинку [ADDRESS] , який належав на праві власності її дочки - [PERSON] , яка проживає в Російській Федерації, і яка надала їй довіреність на продаж будинку. У зв`язку з тим, що у [PERSON] не вистачило грошей на купівлю будинку, то вона їй надала час, для того, щоб вона їх позичила. 25.12.2003 року вона з [PERSON] звернулися до державного нотаріуса Патраманської Л.М. для посвідчення договору купівлі-продажу будинку. Вона гроші за будинок отримала від [PERSON] особисто до підписання договору. ( а.с. 46-50). Покази свідків підтверджуються випискою із домової книги щодо даних по реєстрації осіб за адресою [ADDRESS] , згідно якої встановлено, що відповідач [PERSON] у вказаному будинку не був зареєстрований у період його проживання. Так, у вказаному будинку зареєстрована позивач [PERSON] , [INFO] , зі своїми дочками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян. ( а.с.32-34) Відповідач в судове засідання не з`явився, доводів та викладених позивачем фактів позивача не спростував. Тому на підставі наданих суду доказів судом достовірно встановлено факт окремого проживання подружжя - [PERSON] та [PERSON] з 15 жовтня 2002 року по 01 січня 2006 року , у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відтак, будинок [ADDRESS] був придбаний позивачкою в період фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання з відповідачем. Далі суд, досліджуючи подані по справі докази, вважає, за необхідне застосувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 07.12.2016 року по справі №370/443/13ц, вважаю, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1)час набуття такого майна; 2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Так, судом по справі встановлено, що позивачка, припинивши шлюбні стосунки з відповідачем в період з 2002 року та по 2006 рік, вказаний будинок по [ADDRESS] придбала за особисті кошти, а також позичила кошти для цієї мети, які в подальшому повертала із власних коштів. Так дані обставини підтверджуються вищенаведеними показами свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , крім того покази свідків вочевидь підтверджені копією розписки від 15.12.2003 року, згідно якої позивач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 2000грн., які зобов`язалася повернути до 01.05.2005 року. (а.с.43) Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Суд вважає, що наданими по справі доказами, позивач довела в суді, що будинок [ADDRESS] був придбаний [PERSON] за її особисті кошти, в період фактичного припинення шлюбних відносин, а тому на підставі ст.28 КпШС вказаний будинок є її особистою приватною власністю. За таких обставин суд вважає можливим визнати житловий будинок [ADDRESS] літ. « А ,а,а 1 » загальною площею 80,2 кв.м, в тому числі житловою площею 29,6 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: «А1» - мансарда, «а2» - навіс, «а3» - тераса, «Г» - сарай, «Д» - літній душ, «Є» - вбиральня, І - вимощення, №1,2 - огорожа, ворота, особистою приватною власністю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . На підставі вищевикладеного ст.28 КПШС України, ст..57 СК України, ст.321 ЦК України,

Outcome: approved