Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

08.07.2015 року позивач [PERSON]звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України про поновлення на роботі з триденним робочим тижнем та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.06.2015 року його було звільнено з посади старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України. Зазначив, що вважає звільнення незаконним, а причиною звільнення записку від 27.11.2014 року зав. відділом № 4 проф. [PERSON], в якій позивачем було висловлено незгоду з тим, як проводяться дослідження по програмі «Ресурс» та готується науковий звіт за 2014 рік. Також посилався на те, що на день вручення позивачу копії Наказу № 172-к про припинення трудового договору, останній не був підписаний директором інституту. Протокольною ухвалою суду від 28.07.2015 року судом було прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог. В обґрунтування уточненої позовної заяви позивач зазначив, що 21.02.2005 року його було прийнято на роботу в Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України на посаду старшого наукового співробітника відділу № 4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань за контрактом. З 01.11.2011 року позивача було переведено з роботи за контрактом на роботу за безстроковим трудовим договором на посаді старшого наукового співробітника у відділі № 4 у зв'язку із переходом з наукової пенсії на пенсію за віком. Зазначав, що після складення доповідної записки від 23.11.2014 року начальнику, завідувачу відділу № 4 [PERSON], між позивачем та [PERSON] загострилися стосунки через різне бачення можливих наукових підходів до виконання своєї роботи. 17.03.2015 року позивачем було отримано поштою Наказ № 76- к від 04.03.2015 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» та попередження від 05.03.2015 року про звільнення з посади старшого наукового співробітника відділу № 4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань. Зазначає, що на неодноразові звернення до відповідача з вимогою надати підтвердження змін в організації виробництва і праці відповідача доказів надано не було. Крім того, при звільненні позивача з займаної посади відповідачем не було прийнято до уваги положення Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а саме переважне право позивача на залишення на роботі під час звільнення. Таким чином, згідно уточнених вимог позивач просив суд визнати Наказ № 172-к про розірвання трудового договору від 05.06.2015 року недійсним та скасувати вказаний наказ, поновити [PERSON] на посаді старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу по день поновлення позивача на роботі. Протокольною ухвалою суду від 24.12.2015 року до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено [PERSON]. Протокольною ухвалою суду від 22.02.2016 року судом прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог в частині розміру оплати за час вимушеного прогулу. Згідно вказаної заяви станом на 22.02.2016 року вимушений прогул, за розрахунком сторони позивача становить 178 днів, з огляду на, що позивач просив стягнути з відповідача 56 199, 94 грн. за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив позов задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Зазначив, що вважає своє звільнення особистою ініціативою завідувача відділу № 4 [PERSON], оскільки позивач виступив проти плагіату під час роботи за програмою «Ресурс». Додатково зазначив, що на його думку, були відсутні об'єктивні підстави для звільнення його з займаної посади, а саме за час роботи ним не порушувалася трудова дисципліна, дисциплінарні стягнення на нього не накладалися, план роботи виконувався вчасно, крім того, позивачем неодноразово організовувалися конференції. Також просив врахувати, що при звільненні не було враховано його переважне право на залишення на роботі як дитини війни. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Зазначила, що при звільненні позивача з займаної посади відповідачем не враховано його переважне право на залишення на роботі, у відповідності до ст. 5 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Додатково зазначила, що посилання представника відповідача на вищу продуктивність праці інших наукових співробітників відділу порівняно з позивачем є необгрунтованими, оскільки взагалі відсутній порівняльний критерій, який дав би змогу оцінювати продуктивність праці наукових співробітників, а тому порівняльна таблиця складена за підписом начальника відділу кадрів [PERSON] та завідувача відділу № 4 [PERSON] не може вважатися належним доказом, яким встановлено продуктивність праці працівників. Планова атестація на підтвердження відповідності [PERSON] займаній посаді була проведена уже після звільнення останнього, а тому позивач не міг надати відповідачу інформацію щодо всіх наукових публікацій за аналізованих період. Посилалася на те, що відсутність у позивача господарських договорів не може бути свідченням продуктивності праці останнього, оскільки метою наукового працівника є проведення наукових досліджень, а не виконання господарських договорів. Також просила звернути увагу, що відповідно до «Положення про Техніко-економічну раду» Техніко-економічна рада не наділена повноваженнями щодо вирішення кадрових питань, в тому числі скорочення допоміжних відділів Інституту, рішення Техніко-економічної ради від 20.01.2015 року № 1 та від 17.02.2015 року № 6 прийняті у відмінному складі, ніж передбачений вищевказаним положенням. Посадовою інструкцією завідувача науково-дослідного відділу № 4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань не передбачено права завідувача відділу рекомендувати співробітників на звільнення та вносити пропозиції щодо скорочення посад та змін до штатного розпису. Представник відповідача Яремчук В.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, зазначила, що звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням трудового законодавства. Додатково зазначила, що відповідно до Наказу № 76-к «Про скорочення чисельності та штату» від 04.03.2015 року було прийнято рішення вивести в травні 2015 року зі штатного розпису відповідача 7 посад Відділу неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань № 4, серед яких посада яку займав позивач. У відповідності до вказаного Наказу позивача було попереджено про наступне вивільнення у строки передбачені Кодексом законів про працю, а також повідомлено про відсутність посад, які можуть бути запропоновані позивачу, та які б відповідали кваліфікації, диплому та спеціальності позивача. В подальшому, до звільнення, 02.06.2015 року позивачу було запропоновано посаду провідного інженера у Відділі спеціалізованої висококваліфікованої техніки та лазерного зварювання № 77), 03.02.2015 року - старшого наукового співробітника у Відділі фізико-хімічних досліджень № 22, однак від вказаних посад позивач відмовився. Також посилалася на те, що при звільненні позивача було враховано, що порівняно з іншими працівниками відділу неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань № 4 тієї ж кваліфікації (старші наукові співробітник), позивач характеризується меншою продуктивністю праці, зокрема відсутністю цивільно-правових договорів, що є частиною діяльності позивача, крім того безперервний стаж роботи позивача є меншим, ніж у інших старших наукових співробітників - [PERSON] та [PERSON], а старший науковий співробітник [PERSON] має неповнолітню доньку - 13 років. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи у його відсутність, додатково зазначив, що згідно займаної посади, а саме як завідувач науково-дослідного відділу № 4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань, виконує керівні функції, у тому числі і щодо впорядкування кількості та штату працівників відділу № 4 відповідно до Положення про відділ та внутрішніх документів Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що Наказом № 18-к від 21.02.2005 [PERSON] прийнято на посаду старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України за контрактом. Наказом № 201-к від 02.11.2011 року [PERSON] переведено з роботи за контрактом на роботу за безстроковим трудовим договором на посаді старшого наукового співробітника у відділі № 4 у зв'язку з переходом з наукової пенсії на пенсію за віком. Наказом № 76-к «Про скорочення чисельності та штату працівників» від 04.03.2015 року прийнято рішення про виведення у травні 2015 року із штатного розпису Інституту 7 (сім) посад відділу неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань № 4, зокрема одну штатну одиницю старшого наукового співробітника (а.с. 84, том 1). На виконання Наказу № 76-к «Про скорочення чисельності та штату працівників» від 04.03.2015 року [PERSON] попереджено про наступне вивільнення, а також повідомлено про відсутність вільних посад, які б можна було йому запропонувати згідно його диплому та спеціальності. Вказане повідомлення, згідно відмітки на зворотньому повідомленні про вручення поштового відправлення, отримане позивачем 19.03.2015 року (а.с. 89, том 1). Як встановлено з Акту від 31.03.2015 року (а.с. 90, том 1), а також відомостей викладених позивачем в позовній заяві, позивач відмовився від підпису в «Попередженні про заплановане вивільнення» від 05.03.2015 року. Згідно Повідомлення від 02.06.2015 року позивачу було запропоновано переведення на іншу вільну посаду, а саме провідного інженера (відділ спеціалізованої високовольтної техніки та лазерного зварювання № 77). Водночас позивач свою згоду не надав, в обгрунтування зазначив, що тематика відділу № 77 не відповідає темі його досліджень і не дає можливості працювати за напрямком його наукових досліджень (а.с. 94, том 1). Вказані обставини в судовому засіданні сторонами не заперечувалися. Згідно Повідомлення від 03.06.2015 року позивачу було запропоновано переведення на посаду старшого наукового співробітника у відділ фізико-хімічних досліджень матеріалів № 22, яка вивільняється з 09.06.2015 року. Водночас позивач свою згоду не надав, в обгрунтування зазначив, що на перенавчання на металурга він не має часу за віком (а.с. 95, том 1). Вказані обставини в судовому засіданні сторонами не заперечувалися. Як встановлено з доказів наданих стороною відповідача, та не заперечувалося стороною позивача в судовому засіданні, працівник [PERSON] не був членом профспілкової організації Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАНУ (а.с. 92), тому згода первинного профспілкового органу на звільнення [PERSON] не отримувалася. Згідно Посвідчення Серія [NUMBER] [PERSON] є дитиною війни (а.с. 53, том 1) Судом встановлено, що згідно Наказу № 172-к «Про припинення трудового договору» від 05.06.2015 року [PERSON] звільнено 09.06.2015 року з посади старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу. [PERSON] ознайомлений з вказаним наказом 09.06.2015 року, про що міститься підпис останнього (а.с. 93). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Крім того, згідно з ч. 2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З аналізу матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідач при звільненні позивача дотримався норм трудового законодавства щодо попередження [PERSON] за 2 місяці про наступне вивільнення, а також до дати звільнення запропонував позивачу іншу роботу в Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України, що відповідала кваліфікації позивача, від якої останній відмовився. Разом з тим, сторона позивача як на підставу незаконності звільнення [PERSON] з займаної посади посилається на неврахування відповідачем при звільнення позивача з займаної посади переважного права позивача на залишення на роботі. Так, згідно ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до пільг, які надаються дітям війни, зокрема, але не виключно, відноситься право на переважне залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників. Сторона відповідача, як на підставу неврахування при звільненні [PERSON] з займаної посади, його переважного права на залишення на роботі посилалася на меншу продуктивність праці [PERSON] порівняно з іншими працівниками тієї ж кваліфікації, тобто старшими науковими співробітниками відділу неруйнівних методів контрою якості зварних з'єднань № 4. На підтвердження представником відповідача було надано суду Порівняльну таблицю для визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі при звільненні у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників відділу неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань № 4 (по старшим науковим співробітникам) за підписом начальника відділу кадрів [PERSON] та завідувача відділу № 4 [PERSON] (а.с. 135, том 1) Згідно вищевказаної Порівнялої таблиці [PERSON] у 2015 році брав участь у 2 проектах та за 2014-2015 роки не має публікацій, а за 2010-2015 роки не має господарських договорів. Разом з тим, суд приходить до висновку, що стороною позивача в судовому засіданні було спростовано посилання сторони відповідача на те, що позивач за 2014-2015 роки не має наукових публікацій своїх робіт, наданими суду для огляду виданнями, в яких розміщено та опубліковано наукові статті позивача. Крім того, судом приймаються до уваги посилання сторони позивача на те, що стороною відповідача не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що на момент звільнення [PERSON] не виконував план роботи, чи останній не відповідав займаній посаді. Судом враховується, що на момент звільнення [PERSON] не було проведено атестацію, внаслідок чого у сторони відповідача відсутні підстави стверджувати, що [PERSON] не відповідав займаній посаді. Також з наданих сторонами доказів, а саме згідно п. 9 Статуту (а.с. 185, том 1), відповідно до якого Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України є науково-дослідною установою з правом ведення наукової, науково-дослідної та господарської діяльності, не передбачено обов'язок укладення працівниками установи господарських договорів. Представником відповідача зазначені обставини не спростовано. Суд не приймає до уваги Порівняльну таблицю за підписом начальника відділу кадрів [PERSON] та завідувача відділу № 4 [PERSON] як належний доказ на підтвердження визначення продуктивності праці працівників відділу неруйнівних методів контрою якості зварних з'єднань № 4 (по старшим науковим співробітникам), оскільки, по-перше, наданими стороною позивача в судовому засіданні доказами спростовано відсутність у [PERSON] наукових публікацій в 2014-2015 роках, що не було прийнято до уваги під час складення Порівняльної таблиці, по-друге, стороною відповідача не надано суду затвердженої у встановленому порядку методики згідно якої визначається продуктивність праці наукових співробітників, а також доказів того, що згідно внутрішніх правових актів Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України саме завідувачі відділів наділені повноваженнями щодо визначенням продуктивності праці працівників закріплених за відділами. З огляду на викладене, суд не вважає обґрунтованими твердження представника відповідача про меншу продуктивність праці [PERSON] порівняно з іншими старшими науковими співробітниками відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України. Що стосується тверджень представника відповідача про те, що при звільненні [PERSON] враховано, що безперервний стаж роботи позивача є меншим, ніж у інших старших наукових співробітників - [PERSON] (безперервний стаж роботи - 25 років) та [PERSON] (безперервний стаж роботи - 10,8 років), а старший науковий співробітник [PERSON] має неповнолітню доньку - 13 років, суд має зазначити наступне. Тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, в установі, організації згідно ч.2 ст. 42 КЗпП дійсно дає перевагу працівнику в залишенні на роботі при звільненні. Стороною позивача в судовому засіданні не оспорювалося, а отже не підлягає доказуванню, що старші наукові співробітники [PERSON] та [PERSON] мають більший безперервний стаж в Інституті електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України, а тому також мають перевагу в залишенні на роботі. Щодо надання переваги в залишенні на роботі старшому науковому співробітнику [PERSON] з підстав того, що останній має неповнолітню доньку - 13 років, то вказані твердження сторони відповідача не ґрунтуються на нормах чинного трудового законодавства, оскільки згідно ч.2 ст. 42 КЗпП перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем необґрунтовано не надано перевагу в залишенні на роботі [PERSON], як дитині війни, порівняно з іншими працівниками тієї ж кваліфікації. Що стосується посилань представника позивача на відсутність в Наказі № 76-к «Про скорочення чисельності та штату працівників» від 04.03.2015 року належних доказів наявності змін в організації виробництва та праці, а також неможливості в умовах скорочення бюджетного фінансування збереження наукових кадрів, суд має зазначити наступне. Так, сторонами визнано, та не підлягає доказуванню, що відповідно до Постанови Президії НАН України № 20 від 29.01.2014 року та Постанови Президії НАН України № 10 від 28.01.2014 року, обсяг державного фінансування Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України у 2015 році скоротився на 9% у порівнянні із 2014 роком. Як вбачається зі Статуту Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України (а.с. 183-201, том 1) до повноважень Ученої ради Інституту належить розгляд питань, пов'язаних із забезпеченням діяльності Інституту, зокрема удосконалення структури Інституту (п. 43); до повноважень директора Інституту належить, зокрема, але не виключно, затвердження структури Інституту, видача наказів, розпоряджень та вказівок, видача інших документів та положень, обов'язкових до виконання всіма працівниками Інституту, призначення на посаду та звільнення з посади працівників Інституту, застосування заходів заохочення та дисциплінарного стягнення. Директор має право доручати вирішення окремих питань стосовно його компетенції заступникам, керівникам наукових відділів, секторів, груп, інших наукових і господарських підрозділів (п. 41). Згідно Посадової інструкції завідувача науково-дослідного відділу № 4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань від 22.09.2011 року (а.с. 26-30, том 2) завідувач відділу, зокрема вживає заходів щодо поповнення відділу молодими спеціалістами, аспірантами, докторантами, здійснює розстановку і підготовку кадрів, керує працівниками відділу. Судом достовірно встановлено, що підставою попередження позивача про наступне вивільнення стало прийняття Директором Інституту [PERSON] Наказу № 76-к «Про скорочення чисельності та штату працівників» від 04.03.2015 року. Підставо прийняття зазначеного Наказу вказано Протокол ТЕР від 20.01.2015 року № 2, Протокол засідання ТЕР від 17.02.2015 року № 6, службова записка завідувача відділу № 4 (а.с. 84, том 1). Згідно п. 2 Протоколу засідання Техніко-економічної ради № 2 від 20.01.2015 року у зв'язку зі зменшенням обсягу асигнувань, які виділені НАН України Інституту по базовому фінансуванню на І квартал 2015 року, необхідністю скорочення чисельності працівників Інституту відповідно до ЗУ «про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ, з метою впорядкування та оптимізації структури та штатного розпису Інституту техніко-економічна рада вважає за необхідне скоротити 60 штатних одиниць шляхом ліквідації відділів № 50, 52, 53 та скорочення посад науково-організаційних та допоміжних відділів, вивести з відділу № 99 «Керівництво інституту» 5 штатних одиниць, провести скорочення чисельності штатних одиниць в відділах № 45, 49, 50, 51, 52, 53, 62, 63, 64, 67, 69, 70, 71, 72, 78, 90, 99. (а.с. 112-115, том 1) Згідно службової записки завідуючого відділом № 4 [PERSON] від 17.02.2015 року до звільнення рекомендовано старшого наукового співробітника [PERSON], оскільки він протягом 2014-2015 року не приймав активної участі в наукових зібраннях, відмовився від участі в редакційній колегії журналу «Сварщик», вийшов зі складу редакційної колегії вказаного журналу, його особисті публікації в журналі «Технічна діагностика і неруйнівний контроль» є компіляцією чужих праць. (а.с. 99, том 1) Протоколом засідання вченої ради № 1 від 30.01.2015 року схвалено рішення Техніко-економічної ради від 20.01.2015 року, у зв'язку зі зменшенням фінансування на 2015 рік, з метою впорядкування структури, штатного розкладу ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України, вирішено провести скорочення чисельності і штату працівників ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України у квітні 2015 року до 60 штатних одиниць шляхом ліквідації відділів № 50, 52, 53 та скорочення посад науково-організаційних та допоміжних структурних підрозділів № 45, 49, 50, 51, 52, 53, 62, 63, 64, 67, 69, 70, 71, 72, 78, 90, 99. (а.с. 31-36, том 2) Разом з тим, як вбачається з Положення про техніко-економічну ІЕЗ ім. Є.О. Патона (а.с. 16-19, том 2) техніко-економічна рада є плануючим та виконавчим органом управління фінансово-господарською діяльністю Інституту, та не має прямо передбачених повноважень щодо кадрових питань, в частині вирішення про доцільність чи недоцільність звільнення працівників. Що стосується заперечень сторони позивача, в частині того, що техніко-економічна рада, згідно Протоколу засідання №2 від 20.01.2015 року, та завідувач відділу № 4 [PERSON] під час складення службової записки № 4, фактично вийшли за межі наданих їм внутрішніми нормативними актами та Статутом повноважень, суд приходить до висновку, що протокол засідання та службова записка за своїм змістом та стилем викладу є документами рекомендаційного характеру. Крім того, як вбачається з Протоколу засідання вченої ради № 1 від 30.01.2015 року, учена рада безпосередньо вирішила провести скорочення чисельності і штату працівників Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України, а не лише схвалила рішення Техніко-економічної ради від 20.01.2015 року. Водночас, враховуючи, що згідно Протоколу засідання вченої ради № 1 від 30.01.2015 року ученою радою вирішено провести скорочення чисельності і штату працівників Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України до 60 штатних одиниць шляхом ліквідації відділів № 50, 52, 53 та скорочення посад науково-організаційних та допоміжних структурних підрозділів № 45, 49, 50, 51, 52, 53, 62, 63, 64, 67, 69, 70, 71, 72, 78, 90, 99, суд приходить до висновку, що ученої радою не було вирішено питання про скорочення штатної одиниці відділу № 4, а тому Наказ № 76-к від 04.03.2016 року директором Інституту [PERSON] прийнято з порушенням визначеної Статутом Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України процедури, а саме за відсутності рішення Ученої ради. Під час вирішення питання про скасування Наказу № 172-к «Про припинення трудового договору» від 05.06.2015 року, суд вважає за необхідне врахувати посилання позивача на те, що на момент ознайомлення позивача з наказом, останній не був належним чином оформлений, зокрема не містив підпису директора Інституту [PERSON], що підтверджується копією зазначеного Наказу на а.с. 15, том 1. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, оскільки судом встановлено істотні порушення законодавства при звільненні [PERSON] з посади старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України, наявні підстави для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі. Згідно з ч.2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При розрахунку середнього заробітку суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р., про те, що обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Оскільки позивач був звільнений з 09 червня 2015 року, розрахунки середньої заробітньої плати суд проводить виходячи із заробітної плати позивача, нарахованої за квітень-травень 2015 року, за вирахуванням допомоги по тимчасовій непрацездатності, відповідно до довідки № 810 (а.с. 156, том 2). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 315, 73 грн. (1510, 66 + (1271,05-887,31) = 1894,40 : 6 (кількість робочих днів за вказані місяці, зазначені відповідачем у довідці), з 10 червня 2015 року по 24 лютого 2016 року вимушений прогул становить 181 робочий день, тому виплаті підлягає 57 147, 13 грн. Також, на підставі положень ст. 88 ЦПК України, у урахуванням положеннь ч. 3 ст. 6 Закону «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог майнового та немайнового характеру, загалом в сумі 562,00 грн + 487, 20 грн = 1049,20 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved