Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

03.02.2021 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем. У своїй заяві заявник зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, яка складається з частини жилого будинку з відповідною частиною прилеглих надвірних споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В даному будинку вона зареєстрована з 03.04.1977 року та проживала весь час разом з матір`ю по день її смерті, проте місце проживання її матері за даною адресою не було зареєстровано. Звернувшись до державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки до нотаріальної контори протягом шести місяців з дня смерті матері [PERSON] вона не зверталась, дані про реєстрацію разом з померлою на день смерті відсутні, що унеможливлює встановлення факту прийняття спадщини нею, як спадкоємцем та рекомендовано звернутись до суду. Посилаючись на ч.3 ст.1268 ЦК України, просила встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою : [ADDRESS] , по день її смерті. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.02.2021 року по даній справі відкрито провадження. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.07.2021 року витребувано з Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У судовому засіданні заявник та представник заявника заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Заінтересована особа Третя Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за їх відсутністю. Вислухавши пояснення заявника та його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.09.1948 року, актова запис №21 [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Відповідно до договору купівлі продажу від 12.08.1976 року, [PERSON] на праві власності належить 9/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] . За життя [PERSON] на користь [PERSON] склала заповіт від 06.06.1983 року, яким заповідала їй належну частину жилого будинку з відповідною частиною прилеглих надвірних споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується заповітом, який зареєстровано в реєстрі за № І-І768. [INFO] померла мати [PERSON] [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] , заявник [PERSON] звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з метою оформлення своїх спадкових прав. Але, постановою нотаріуса від 21.01.2021 року., заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] було відмовлено оскільки [PERSON] до нотаріальної контори на протязі шести місяців з дня смерті [PERSON] не зверталася дані про її реєстрацію разом з померлою на день смерті відсутні. А тому не можливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцем. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Метою звернення заявника до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1221ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявника відсутні, то остання звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Так, факт постійного проживання заявника із спадкодавцем [PERSON] на час смерті останньої, підтверджується актом про проживання від 29.01.2021 року, а також показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, той факт, що заявник [PERSON] проживала весь час разом зі своєю матір`ю [PERSON] по день смерті останньої за адресою [ADDRESS] . Отже, заявник прийняла спадщину після померлої матері на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] померлої [INFO] , на час відкриття спадщини заявнику [PERSON] необхідно для оформлення спадкових прав, оскільки встановити даний факт іншим шляхом, ніж судовим неможливо. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved