Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулась [PERSON], посилаючись на те, що вона в період з 16 травня 2014 року по 8 листопада 2017 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. На її утримання та утримання дітей вона отримує від відповідача аліменти. В добровільному порядку відповідач не бере участі у додаткових витратах на дітей. За період з жовтня 2016 року по жовтень 2017 року вона (позивач) понесла додаткові витрати на харчування, утримання (придбання дитячого одягу, гігієнічних засобів, дитячих іграшок) та лікування на загальну суму 44 362 грн. 62 коп.. Зважаючи на положення ст. 141 СК України щодо рівності прав та обов'язків щодо дитини, позивач просить стягнути з відповідача половину витрачених нею додаткових витрат на їхніх двох спільних дітей в сумі 22181грн. 31 коп. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні підтримав, підтвердив факти, на які посилається позивач у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в сумі 556 грн. 28 коп., в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с. 120-124) та запереченнях (а.с. 161-163) з посиланням на те, що в період з 06 липня 2016 року по 13 лютого 2017 року витрати на ліки оплачено шляхом перерахування (списання) коштів з банківської картки відповідача, що підтверджується випискою з зарплатної карти відповідача. Всі інші витрати, вказані позивачем в позові в якості додаткових (придбання дитячого одягу, гігієнічних засобів, дитячих іграшок) не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобами, каліцтвом тощо). Щодо витрат на вакцинування, відповідно до ст. 8 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення, включених до календаря щеплень проводяться для громадян безоплатно. Крім того, відповідач приймав участь у додаткових витратах на дітей, ним здійснювався переказ грошових коштів на рахунок [PERSON] в розмірі 2512 грн 56 коп. та в розмірі 2010 грн. 05 коп.. Також ним було здійснено купівлю дитячих ліжечок на суму 9000 грн. 00 коп. та дитячого одягу на суму 1340 грн. 00 коп. Допистана в судовому засіданні в якості свідка заступник головного лікаря КЗ „Ставищенський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" [PERSON] суду показала, що вона працює на вказаній посаді. Малолітні діти сторін перебувають на обліку у вказаному медичному закладі. В період з лютого 2017 року по червень 2017 року у вказаному медичному закладі вакцин „пентаксим", „Інфанрикс" проти коклюша, стовбняка, поліомієліту, гемофільної палички в наявності не було, у зв'язку з чим позивачу з метою дотримання календарного плану вакцинування було рекомендовано провести щеплення дітей в приватних медичних закладах, в тому числі ТОВ „Дитячий медичний центр „Добробут". Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], , представника відповідача [PERSON], покази свідка [PERSON] та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 8 листопада 2017 року по справі № 378/766/17 шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину і до їх повноліття, починаючи з 18 жовтня 2017 року. Також даним рішенням стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини його доходу (заробітку), щомісячно, до досягнення дітьми трьох років, а саме до [INFO], починаючи з 18 жовтня 2017 року. Вказаним рішенням встановлено, що сторони більше року проживають окремо і шлюбних стосунків не підтримують, діти проживають з матір'ю [PERSON] (а.с. 156-157). Із довідки ТОВ „ТЕХНО-ОЙЛ-ЛК" від 10 січня 2016 року встановлено, що відповідач працює у вказаному товаристві на посаді водія з 1 жовтня 2008 року та з його середньомісячна заробітна плата становить за останні 6 місяців 3200 грн. (без відрахувань) (а. с. 132). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач обгрунтовує свої вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей, зазначаючи, що за період з жовтня 2016 року по листопад 2017 року вона понесла витрати на харчування, утримання (придбання дитячого одягу, гігієнічних засобів, дитячих іграшок), ліки та лікування дітей на загальну суму 44 362 грн. 62 коп., на підтвердження чого надала копії фіскальних чеків, рахунків, товарних накладних, товарних чеків, видаткових накладних, розхідних накладних, накладних, (а.с.14, 16-18, 21-24, 25-49, 51-52, 57-61, 63-72, 186-187). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Таким чином, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 12, ч. 1 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в ухвалі від 08 грудня 2010 року, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ними (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Звертаючись до суду, на підтвердження доводів щодо вимог про стягнення додаткових витрат на лікування дитини, позивач надала відповідні довідки (виписки, консультативні висновки) медичних закладів про діагноз хвороби дітей (а. с. 24, 50, 53-56 ,69, 73, 74), товарні чеки на придбання ліків: - за період з листопада 2016 р. до липня 2017 р. - 111,95 грн., 136,20 грн. (50,75+ 75,50+ 9,95), 158,95 грн., 165,95 грн., 301,70 грн. (134,95+ 155,95+ 10,80) на суму 874,75 грн. (а. с. 16, 21, 25), - за період з липня по жовтень 2017 року: в липні 2017 р. на 273,75 грн. (22,90+65,95+74,95+109,95) в серпні 2017 р. на 501,95 грн. (124,00+91,50+106,50+47,95), 132 грн. (78,50+ 53,50), у вересні 2017 р. 174,95 грн., в жовтні 2017 на 161,80 грн. (85,95 + 75,85), з липня по жовтень 2017 р. на суму 1244, 45 грн. (а. с. 51, 57, 63, 69). Всього витрати на ліки за весь період з листопада 2016 по жовтень 2017 року відповідно до вищевказаних документів становлять 2119,30 грн. Щодо витрат на ліки за період з листопада 2016 року до липня 2017 р.. частину їх оплачено шляхом перерахування (списання) коштів з банківської картки відповідача (111.95 грн. (ас. с. 16), 315,90 грн. (а. с. 21), 165.95, 301,70, 54,95 (а. с. 25) на суму 950, 45 грн., що підтверджується випискою по рахунку приватного клієнта - відповідача (а. с. 100-105), тому в задоволенні стягнення з відповідача витрат на ліки в цій частині слід відмовити. Щодо вищевказаних витрат на лікування з липня 2017 року по жовтень 2017 року відповідач визнає позовні вимоги в частині половини витрат на придбання ліків за вказаний період в сумі 556,28 грн., які суд вважає слід стягнути з останнього на користь позивача. Позивач також на підтвердження додаткових витрат надала акти здачі отримання робіт, рахунки-фактури та квитанції на оплату на обстеження, пов'язане з необхідністю вакцинування і придбання вакцин в ТОВ „Дитячий медичний центр „Добробут"" („пентаксим" вакцинація проти коклюша, стовбняка, поліомієліту, гемофільної палички - 10.02.2017, „Інфанрикс"- повторна вакцинація проти коклюша, дифтерії, стовбняка 10.03.2017 року), на загальну суму 5699 грн. (1558, 1741, 1200, 1200) (а. с. 29, 30, 34-38) ? витрат на вакцинацію 2849,50 грн. (5699:2). Оскільки, з показів лікаря [PERSON] КЗ „Ставищенський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" встановлено, що в період з лютого 2017 року по червень 2017 року у вказаному медичному закладі, де перебувають на обліку малолітні діти сторін, вищевказаних вакцин в наявності не було, у зв'язку з чим позивачу з метою дотримання календарного плану вакцинування було рекомендовано провести щеплення дітей в приватних медичних закладах, в тому числі ТОВ „Дитячий медичний центр „Добробут", - суд важає, що половину вартості витрат, пов'язаних з вищевказаним вакцинуванням дітей в сумі 2849, 50 грн. також слід стягнути з відповідача на користь позивача. Суд вважає, що витрати на придбання дитячих гігієнічних засобів (підгузків, ватних дисків та паличок, серветок, мила, гелю для купання), пральних засобів (прального порошку, кондиціонера), дитячого одягу та взуття, іграшок, дитячого харчування (дитячих сумішів, фіточаю), стільчика для годування та витрати на доставку їх (а.с.14, 17-18, 22-24, 25-28, 31-33, 39-49, 51-52, 57-61, 64-72, 186-187) на загальну суму 36544 грн. 32 коп. не є додатковими витратами на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки за своєю характеристикою їх придбання не було зумовлено особливими обставинами, а саме хворобою дітей, а відповідним вищевказаним рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на задоволення потреб дітей, крім того, переважна більшість вказаних витрат не підтверджена платіжними документами про їх оплату, тому в стягненні з відповідача на користь позивача половини цих витрат в сумі 18272,16 грн. слід відмовити. З цих же підстав суд вважає необгрунтованими також заперечення відповідача, вказані у відзиві на позов (а. с. 120-124) та запереченнях (а. с. 161-163) щодо перерахування ним добровільно на відшкодування додаткових витрат на дітей в сумі 2512 грн. 56 коп. по чеку від 21.06.2017 з призначенням платежу поповнення коштів на картку позивача (а. с. 130), в сумі 2010, 05 грн. по чеку від 11 грудня 2017 року з аналогічним призначенням платежу (а. с. 131), в сумі 9000 грн. на придбання двох дитячих ліжок „Teddy" та дитячого одягу на суму 1340 грн., вартість яких сплачено по чеку від 08.12.2017 (а.с. 128, 129). При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Розподіл судових витрат між сторонами передбачено статтею 141 ЦПК України, відповідно до ч. 1 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку із задоволенням частково позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору, сплаченого позивачем в мінімальному розмірі. За пунктом 3 частини 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до копії договору № 16-01/2018 від 16 січня 2018 року про надання адвокатських послуг, [PERSON] та адвокат [PERSON] уклали договір, предметом якого є надання адвокатських послуг, вартість яких відповідно до (п. 4.1) даного договору становить 7500 грн. (а.с. 169-171). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно п. 2 вказаної частини для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як роз'яснено в п. 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані крім договору про надання правової допомоги документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З урахуванням викладеного суд вважає, що в задоволенні стягнення витрат на правову допомогу в сумі 7500 грн. за участь в судових засіданнях 23-го, 26-го та 6 лютого 2018 року (по 2500 грн. за одне засідання) (а. с. 175) на користь відповідача пропорційно до задоволених вимог слід відмовити, оскільки представником позивача не надано суду доказів про оплату таких витрат, а із копії договору про надання адвокатських послуг (а. с. 169-171) неможливо встановити, чи фактично оплатив їх відповідач. Щодо відшкодування відповідачу (розподілу) витрат на придбання пального в сумі в сумі 3402 грн. (на одну поїздку 1126 грн.) (а. с. 175), на підтвердження чого представником відповідача адвокатом [PERSON] в суд надані квитанції на придбання бензину для проїзду автомобільним транспортом з м. Київ до Ставищенського районного суду (а. с. 181), фотокопію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім'я [PERSON] (а.с. 180), скріншот навігаційної програми (а.с. 177), витяг із технічної характеристики автомобіля Мерседес Бенц 319 (а.с. 179), витяг з сайту АЗС „Glusco", суд виходить з наступного. Частинами 1, 3 статті 138 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 5 додатку до Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держа\-ви» від 27.04.2006 р. № 590 витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Тобто, зазначені витрати відшкодовуються за правилами, передбаченими для відшкодування витрат на відрядження. Пункт 9 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, передбачає, що витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. З урахуванням викладеного суд вважає, що компенсація витрат на придбання бензину для особистого транспорту за змістом вищевказаних нормативних актів не передбачена. Крім того, як зазначено вище, представником позивача на підтвердження витрат на проїзд до суду надано надані квитанції на придбання бензину для проїзду автомобільним транспортом з м. Київ до Ставищенського районного суду (а. с. 181), фотокопію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім'я [PERSON] (а.с. 180), скріншот навігаційної програми (а.с. 177), витяг із технічної характеристики автомобіля Мерседес Бенц 319 (а.с. 179), витяг з сайту АЗС „Glusco". Проте, будь якого договору (оренди, безоплатного користування транспортного засобу тощо) із його власником суду не надано, тобто, представником відповідача не доведено, що вказане придбане пальне використане саме в зв'зку з наданням правової допомоги у цій справі. Таким чином, суд дійшов висновку, що витрати на проїзд представника відповідача адвоката [PERSON] до іншого населеного пункту, місця розгляду справи на приватному транспорті не є доведеними та не підлягають компенсації.

Outcome: partial