Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

у грудні 2012 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Київської обласної організації Політичної партії «Удар Віталія Кличка» та [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що в інформаційному бюлетені спецвипуску Газети «Удар Віталія Кличка», власником якої є Київська обласна організація Політичної партії «Удар Віталія Кличка» було розміщено інформацію стосовно позивача під назвою [INFO]. Вважає, що в зазначеній статті було поширено недостовірну негативну інформацію про нього, яка принижує його честь та гідність, а саме: 1. «син [PERSON] [PERSON] … під розписку в громадянина [PERSON] позичив 92 тис. $, а також машину фірми "Ісузу". Тож загальна сума становить 122 тис. $" 2. «... та ніхто не міг подумати, що [PERSON] подасть позов і вимагатиме порушення кримінальної справи. За словами [PERSON], ця справа куплена [PERSON] за суму, яка сягає тисячі доларів". 3. "... почалися погрози, зокрема й від правоохоронних органів. Постійно залякували моїх чоловіка та сина, били їх. Навіть побили мене, не зважаючи на те, що я їм у матері ходжусь ... Силою змусили чоловіка переписати майно ..." 4. "....вимагали від сім"ї грошей... Цю схему "правоохоронці" намагалися провести і кілька днів тому, вимагаючи від пані [PERSON] 15 тис. $ Мовляв, плати й випустимо твого сина й порушимо справу проти [PERSON], який нам не доплатив ..." 5. "... кілька днів тому я зустрілася з [PERSON], якого попросила, що буду віддавати гроші щомісячно у розмірі 1000 $, на що він мені відповів вимогою, щоб заставила банкові будинок". 6. "... а сам представник [PERSON] заявив, що сім"я викопала собі могилу". 7. "... для того, щоби повернути борг хоча б за машину, сім"я домовилась з [PERSON] віддіти йому землю ... На жаль, у документі не було зазначено, що земля відходить [PERSON] за позичений автомобіль. Тож сім"я [PERSON] все ще залишається з боргом, хоча і відділа власну землю". 8. "... За словами потерпілих, на суді [PERSON] заявив, що цю землю йому подарували. Дивує у цьому випадку навіть не нахабство [PERSON], а прогнила судова система, яка підтримує слово злочинця". Позивач вказує на те, що тираж інформаційного бюлетня спецвипуску газети "Удар Віталія Кличка" склав 70 000 екземплярів. Вважає, що, поширюючи вищевикладені фрагменти, які містять недостовірну інформацію, відповідачі надають його особі рис характеру, які негативно сприймаються в суспільстві, наводить читачів на думку, що позивач не дотримується законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Також, звертає увагу на те, що зазначена негативна інформація спричиняє позивачу великі душевні страждання, переживання за честь та гідність свого чесного прізвища, створює перешкоди позивачу при працевлаштуванні на роботу та налагодження ділових та професійних зв"язків. Враховуючи те, що відповідачі заподіяли шкоду його особистим немайновим правам, й, поширюючи таку недостовірну інформацію, створили різко негативний образ щодо його особи в очах читацької аудиторії, суспільства, інших осіб, тому просив суд: 1) Визнати недостовірною та такою, що порочить та принижує честь, гідність та його ділову репутацію, інформацію, викладену, розміщену, розповсюджену у інформаційному бюлетені спецвипуску Газети "Удар Віталія Кличка" у статті під заголовком [INFO]. 2) Зобов'язати Київську обласну організацію Політичної партії "Удар Віталія Кличка" в найближчий час з моменту вирішення справи по суті, розмістити у газеті "Удар Віталія Кличка" спростування недостовірної та такої, що принижує честь гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, що викладена, розміщена у інформаційному бюлетені спецвипуску газети "Удар Віталія Кличка" у статті під заголовком [INFO], яка стосується позивача. Спростування повинно бути поміщено під заголовком "Спростування" та набрано тим же шрифтом та в тому ж об"ємі, що і повідомлення, яке спростовується. 3) Стягнути з Київської обласної організації Політичної партії "Удар Віталія Кличка" та [PERSON] на користь позивача 22 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вивказаних підстав. Представник відповідача Київської обласної організації політичної партії "Удар Віталія Кличка" в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що зазначений інформаційний бюлетень відповідачем не готувався, не замовлявся, не оплачувався і не друкувався. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на необгрунтованість вимог позивача. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтями 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Звертаючись до суду з зазначеним позовом, [PERSON] посилався на недостовірність інформації, поширеної у інформаційному бюлетені спецвипуску газети «Удар Віталія Кличка" в статті під заголовком [INFO]. Судом встановлено, що в друкованому засобі масової інформації, інформаційному бюлетені спецвипуску газети "Удар Віталія Кличка" було опубліковано статтю під заголовком [INFO] . У цій статті міститься, зокрема наступна інформація: «Син [PERSON] [PERSON], маючи невелику пилораму, для розвитку бізнесу під розписку в громадянина [PERSON] позичив 92 тис. $, а також машину фірми "Ісузу"; «Та ніхто не міг подумати, що [PERSON] подасть позов і вимагатиме порушення кримінальної справи. За словами [PERSON], ця справа куплена [PERSON] за суму, яка сягає тисяч доларів"; "Почалися погрози, зокрема й від правоохоронних органів. Постійно залякували моїх чоловіка й сина, били їх. Навіть побили мене, не зважаючи на те, що я їм у матері годжуся, мені 61 рік. Силою змусили чоловіка переписати майно, після чого я розлучилася з ним заради того, щоби майно лишилося онукам"; "Мовляв, плати й ми випустимо твого сина й порушимо справу проти [PERSON], який нам не доплатив"; "Кілька днів тому я зустрічася з [PERSON], якого попросила, що буду особисто віддавати гроші щомісячно у розмірі 1000 $, на що він мені відповів вимогою, щоби заставила банкові будинок"; "За словами потерпілої, їй постійно нагадують, що навіть після продажу будинку вона й надалі буде винна гроші, а сам представник [PERSON] заявив, що сім"я викопала собі могилу"; "Для того, щоби повернути борг хоча б за машину, сім"я домовилася з [PERSON] віддіти йому землю"; "На жаль, у документі не було зазначено, що земля відходить [PERSON] за позичений автомобіль. Тож сім"я [PERSON] все ще залишилася з боргом, хоча й віддала власну землю"; "За словами потерпілих, на суді [PERSON] заявив, що цю землю йому подарували. Дивує у цьому випадку навіть не нахабство [PERSON], а прогнила судова система, яка підтримує слово злочинця і сміється нід бідним громадянином." Як на підставу для визнання такої інформації недостовірною та її спростування представником позивача було надано копію вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2012 року, що не набув чинності, згідно з яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, і призначено його покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 2 роки. (а.с. 11-16) Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) України» діяльність друкованих засобів масової інформації - це збирання, творення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації з метою її поширення серед читачів. Згідно з ч. 3 ст. 2 цього Закону не допускається вимога попереднього погодження повідомлень і матеріалів, які поширюються друкованими засобами масової інформації, а також заборона поширення повідомлень і матеріалів з боку посадових осіб державних органів, підприємств, установ, організацій або об'єднань громадян, крім випадків, коли посадова особа є автором поширюваної інформації чи дала інтерв'ю. У ч. 2 ст. 24 Закону України «Про інформацію» передбачено, що забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб'єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом. Частиною 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначає, що позивач має довести те, що внаслідок поширеної відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 19 цієї постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У частинах 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» зазначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За таких обставин, вбачається, що згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] про те, що інформація, поширена в інформаційному бюлетені спецвипуску Газети "Удар Віталія Кличка" в статті під заголовком [INFO], є оціночними судженнями, оскільки в статті викладено інтерв'ю з матір"ю [PERSON] - [PERSON] (відповідачем у справі) , яка виклали своє сприйняття та власну оцінку щодо дій позивача. Так, зокрема [PERSON] надала автору статті інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною. На підтвердження своїх доводів відповідач [PERSON] надала суду копії боргових розписок від 26 листопада 2010 року, 30 листопада 2010 року, 14 грудня 2010 року, 08 грудня 2010 року та 03 грудня 2010 року, з яких вбачається, що її син [PERSON] неодноразово позичав у [PERSON] грошові кошти. Відповідач пояснила, що 24 січня 2011 року її чоловік [PERSON] видав на ім"я позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Киов-Святошинського районого нотаріального округу Київської області [PERSON], на право розпорядження належним йому майном. 17 березня 2011 року [PERSON] скасував зазначену довіреність, звернувшись з відповідною заявою до приватного нотаріуса. Також відповідач надала договір міни земельних ділянок, посвідчений 14 червня 2011 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON] (чоловіком відповідача [PERSON]), а також копію довіреності від імені її чоловіка [PERSON], посвідчену 14 червня 2011 року (в той же день) приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON], якою [PERSON] надав позивачу повноваження щодо реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку та її відчуження на умовах та розсуд останнього. З рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2013 року, наданого суду відповідачем, вбачається, що [PERSON] звертався з позовом до [PERSON], як до поручителя за зобов"язаннями [PERSON], про стягнення заборгованості. Позов [PERSON] задоволено частково. Постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за порукою в сумі 666 768,21 грн. та судовий збір у розмірі 3441 грн. Крім того, відповідач [PERSON] зазначила, що [INFO] її син [PERSON] помер. Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2012 року, на який посилається позивач у позовній заяві, був скасований апеляційною інстанцією, а провадження у кримінальній справі, яка була порушена відносно [PERSON] за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, закрито у зв"язку зі смертю [PERSON] Суд звертає увагу на те, що стаття [INFO] містить посилання на джерела викладеної у ній інформації. При цьому в статті наявний виклад прямої мови в «лапках». Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] про те, що висловлювання в статті не містить фактичних даних, а є суб'єктивним оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості. З огляду на зазначене, суд вважає, що відсутні факти, які б доводили, що зазначені дії відповідачів мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь та гідність позивача. У такому випадку, також не підлягає задоволенню і вимога про спростування інформації та відшкодування моральної шкоди, оскільки є похідною вимогою та залежить від визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність.

Outcome: dismissed