Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON], як співвласник квартири, звернулась з позовом до [PERSON] з позовом про визнання таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач, як колишній член сім"ї позивачки, з лютого 2009 року без поважних причин не проживає в спірній квартирі, тому згідно з правилами ч.2 ст.405 ЦК України він має бути визнаним таким, що втратив право користування цим житлом. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 вересня 2015 року у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] було відмовлено. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та про постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що місцевий суд, вирішуючи справу, помилково прийшов до висновку про те, що позивачка не є співласником квартири [ADDRESS], оскільки такий висновок суду спростовується свідоцтвом про право власності на житло від 30 жовтня 2002 року, згідно з яким [PERSON], [PERSON] і [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності [ADDRESS] в рівних частинах, копія якого міститься на третьому аркуші справи та що треті особи у справі її батьки: [PERSON] і [PERSON] підтримують заявлені позовні вимоги. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Ухваливши судове рішення, місцевий суд, правильно встановивши, що відповідач [PERSON], колишній чоловік позивачки [PERSON], з лютого 2009 року без поважних причин не проживає у спірній квартирі, однак помилково вважав, що позивачка не є співвласником квартири і тому прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. З таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. З матеріалів справи слідує, що позивачка [PERSON] разом з [PERSON] і [PERSON], третіми особами у справі, є співвласниками квартири [ADDRESS].(а.с.3, 42). Відповідно до правил частини 2 ст.405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні належним чином було встановлено, що відповідач [PERSON], колишній чоловік позивачки, з лютого 2009 року без поважних причин не проживає в спірній квартирі та що позивачка разом з третіми особами є співласниками квартири [ADDRESS] в рівних частинах, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.10.2002 року та актом від 24 червня 2015 року (а.с.3, 5). З пояснень третіх осіб [PERSON] і [PERSON], даних ними в засіданні апеляційного суду, слідує, що вони підтримують позовні вимоги позивачки та бажають визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою за судовим рішенням. Оцінюючи наведене в сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд прийшов до хибного висновку про відмову у задоволенні позову, т.я. помилково вважав, що позивачка не є співвласником спірної квартири підлягають врахуванню. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України підлягає вирішенню питання про судові витрати.

Outcome: approved