Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

у серпні 2018 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд до [PERSON] неповнолітньої дитини без згоди батька. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що сторони перебували у шлюбі, від якого має неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Протягом 2016 - 2017 років позивачем неодноразово здійснювалися спроби вивезти дитину на територію материкової частини України з метою відпочинку та оздоровлення, відвідування родичів на нетривалий період часу, проте відповідач щоразу необгрунтовано та безпідставно затримував оформлення документів, що призводило до ускладення процедури оформлення документів на виїзд - в"їзд неповнолітньої особи з територіх [PERSON] до материкової частини України, переносу запланованих поїздок до материкової частини України з метою оздоровлення дитини та відвідування родичів, затримки у придбанні квитків, додаткових, незапланованих та безпідставних фінансових затрат. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року задоволено позов [PERSON] Постановлено надати дозвіл [PERSON], [INFO], громадянці України, на виїзд неповнолітньої дитини до [PERSON], материкової частини України дитини без згоди батька у період з 01 червня 2018 року по 15 липня 2018 року, з 01 вересня 2018 року по 15 жовтня 2018 року, з 25 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року. 10 серпня 2018 року позивач знову звернулася до відповідача з проханням надати згоду на виїзд з постійного місця проживання дитини, м. Севастополя до материкової частини України впродовж 2019 року з метою оздоровлення, відпочинку та відвідування родичів. Проте відповідач жодної відповіді не надав. Такі дії відповідача, на думку позивача, шкодять інтересам доньки та не сприяють її всебічному та гармонійному розвитку. За таких підстав, позивач просить надати їй дозвіл без згоди [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON] за межі [PERSON] до материкової частини України протягом 2019 року з метою оздоровлення, відпочинку та відвідування родичів. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року відкрито провадження у даній справі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 30 листопада 2015 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 25 серпня 2016 року. (а.с. 9) Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Частиною 5 цієї статті визначено, що той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Малолітня [PERSON], [INFO]. проживає разом з матір"ю за адресою: [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що відповідач систематично ухиляється від надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до [PERSON], материкової частини України для оздоровчого відпочинку, при цьому не пояснює свою відмову. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року задоволено позов [PERSON] Постановлено надати дозвіл [PERSON], [INFO], громадянці України, на виїзд неповнолітньої дитини до [PERSON], материкової частини України дитини без згоди батька у період з 01 червня 2018 року по 15 липня 2018 року, з 01 вересня 2018 року по 15 жовтня 2018 року, з 25 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року. (а.с. 12) З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2018 року позивач знову звернулася до відповідача з проханням надати згоду на виїзд з постійного місця проживання дитини, м. Севастополя до материкової частини України впродовж 2019 року з метою оздоровлення, відпочинку та відвідування родичів. Проте відповідач жодної відповіді не надав. Такі дії відповідача, на думку позивача, шкодять інтересам доньки та не сприяють її всебічному та гармонійному розвитку. Таким чином, вбачається, що відповідач заперечує проти виїзду до [PERSON], материкової частини Україїни на відпочинок їх з позивачем доньки - [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що в зв'язку з цим дитина була позбавлена можливості оздоровитися та відпочити за межами України протягом 2019 року, що є порушенням прав та інтересів дитини. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. З п. 4 зазначеної постанови вбачається, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За таких обставин, суд вважає, що відмова відповідача в наданні дозволу на виїзд доньки за межі України є неправомірною та суперечить інтересам дитини. Позивач просить надати їй дозвіл без згоди [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON] за межі [PERSON] до материкової частини України протягом 2019 року з метою оздоровлення, відпочинку та відвідування родичів, в супроводі матері [PERSON] Суд вважає, що зазначений термін та період перебування за межами України дитини без згоди батька не суперечить вимогам закону та відповідає інтересам дитини. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved