Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації та витребування майна. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що вона, [PERSON], є спадкоємцем після смерті сестри [PERSON], [INFO], яка померла 30.05.2011 року, на підставі заповіту, посвідченого 23.09.2009 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON]. У встановлений законом строк, а саме 10.06.2011 року позивачка подала заяву про прийняття спадщини до Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори. Позивачка зазначає, що [PERSON] належала на праві спільної власності разом з сином [PERSON] квартира №175 у будинку №65 по прос. Газети Правда у м. Дніпропетровську, на підставі свідоцтва про право власності від 09.01.2004 року №4/15-04, виданого Управлінням житлового господарства [PERSON] міської ради. Комунальним підприємством «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації" 27.02.2004 року було зареєстровано за [PERSON] право власності на 1/2 частину, номер витягу 2942965. Інший співвласник 1/2 частини квартири [PERSON] помер 05.07.2006 року. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину вказаної квартири після його смерті отримав син - відповідач по справі [PERSON], реєстровий №3-855 від 03.05.2013 року. Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, що були наявні у померлої [PERSON], втрачено. У зв'язку з цим державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 10.12.2015 року була винесена постанова про відмову у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спірної квартири №175 у буд. 65 по прос. Газети Правда у м. Дніпропетровську, після [PERSON], яка померла 30.05.2011 року. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.02.2016 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 30 травня 2011 року, на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в [PERSON]. 21.04.2016 року представником позивачки було подано заяву про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири на підставі рішення суду державному реєстратору - приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, позивачці [PERSON] стало відомо, що 29.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видане 29.12.2015 року відповідачу [PERSON]. Позивачка вважає вказаний акт державного виконавця підробленим, оскільки відсутні конкретні відомості щодо державної виконавчої служби, яка нібито проводила торги та видала акт, будь-які відомості щодо арештів цього майна. В Державний реєстр речових прав було внесено відповідний запис Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №27657537 від 29.12.2015 року приватного нотаріуса [PERSON]. 14.01.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири, реєстровий номер №25, за яким [PERSON] продав належну йому 1/2 частину квартири, а також іншу 1/2 цієї квартири, що належала на праві власності [PERSON], на підставі довіреності від останнього, посвідченої 02.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON]. Державним реєстратором - приватним нотаріусом [PERSON] 20.01.2016 року було внесено відповідний запис про реєстрацію права власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно під №27868516. На підставі договору купівлі-продажу від 09.02.2016 року спірна квартира була продана [PERSON] [PERSON], договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №142. Також державним реєстратором - приватним нотаріусом [PERSON] внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень за №28235041 від 15.02.2016 року. Позивачка зазначає, що у зв'язку із зазначеними обставинами свідоцтво про право власності від 29.12.2015 року, видане на ім'я [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON], договори купівлі-продажу від 14.01.2016 року та від 09.02.2016 року є недійсними, а записи в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що підлягають скасуванню, а належна позивачці 1/2 частина [ADDRESS] підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння. Таким чином, спірна 1/2 частина квартири була відчужена особою, яка не мала права її відчужувати, поза волею позивачки, яка у встановленому порядку прийняла спадщину та набула речові права на 1/2 частина квартири, тому [PERSON] просила суд визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1080, видане 29.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального Дніпропетровської області [PERSON], на ім'я [PERSON], на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; недійсним договір купівлі-продажу від 14.01.2016 року, реєстровий №25, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], укладений між [PERSON], що діяв також на підставі довіреності від [PERSON], та [PERSON], квартири [ADDRESS]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27657537 від 29.12.2015 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: квартири №175 будинку №65 по проспекту Слобожанському м. Дніпро за [PERSON], ІПН [NUMBER]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27868516 від 20.01.2016 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: квартири [ADDRESS] за [PERSON], ІПН [NUMBER]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28235041 від 15.02.2016 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: квартири [ADDRESS] за [PERSON], ІПН [NUMBER]; витребувати з володіння [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідачів на користь позивачки витрати по справі. У судове засідання позивачка та її представник не зявились, представник надав заяву про слухання справи у їх відсутність, просив позовні вимоги задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, причин неявки суду не повідомили, заперечення на позовну заяву суду не надавали, про день слухання справи повідомлялись в установленому законом порядку шляхом направлення судової повістки та шляхом публікації оголошення про виклик до суду в засобах масової інформації через газету «Вісті Придніпров'я №18 (1817) від 14.03.2017 року. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, про день слухання справи повідомлялась належним чином. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] у судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, про день слухання справи повідомлялась належним чином. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], у судове засідання не з'явилась, надала суду витребувані документи та письмові пояснення. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.01.2004 року №4/15-04 належала квартира [ADDRESS] (Газети Правда) у м. Дніпро. [PERSON] помер 05 липня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №1272. [PERSON] померла 30 травня 2011 року, актовий запис №947. Після їх смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON], який 03.05.2013 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину вказаної квартири. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її сестра позивачка по справі [PERSON], яка звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], однак державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] постановою від 10.12.2015 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спірної квартири, оскільки оригінал правовстановлюючого документу на квартиру було втрачено. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.02.2016 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 30 травня 2011 року, на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. 21.04.2016 року представником позивача було подано заяву про державну реєстрацію прав на вказану квартиру на підставі судового рішення державному реєстратору приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 22.04.2016 року, квартира [ADDRESS] належить в цілому [PERSON]. Також судом встановлено, що 29.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 1080, на ім'я [PERSON]. За даними Ленінського відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 06.12.2016 року виконавчий напис №3173 від 29.03.2013 року Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (Газети Правда) в м. Дніпро, що належить на праві власності [PERSON], не перебував, у зв'язку з чим торги не проводились та свідоцтво не видавалось, тому суд вважає визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 1080, видане 29.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального Дніпропетровської області [PERSON], на ім'я [PERSON], на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. 14.01.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири, реєстровий номер №25, за яким [PERSON] продав належну йому 1/2 частини квартири [ADDRESS], та іншу 1/2 цієї квартири, що належала на праві власності [PERSON], на підставі довіреності від останнього, посвідченої 02.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON]. На підставі договору купівлі-продажу від 09.02.2016 року спірна квартира була продана [PERSON] [PERSON], договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №142. Також державним реєстратором - приватним нотаріусом [PERSON] внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень за №28235041 від 15.02.2016 року. Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Сторони договірних правовідносин мають суб'єктивні права та обов'язки. При здійсненні цивільних прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю чи культурній спадщині (ст.13 ЦК України). На думку суду, внаслідок укладання договорів купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, порушені права власника 1/2 її частини [PERSON], оскільки фактично майно, яке є предметом відчуження за цими договорами, перебувало у її власності. Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, передати майно. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі і з договорів. В даному випадку виконання зобов'язання продавцем, визначене в договорі, а саме передача майна покупцю завідомо для обох сторін була неможливою, оскільки позивачка володіла цим майном як спадкоємець. Згідно зі ст.3 ЦК України є неприпустимим позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Ст.41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки настання правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином було неможливим, він є недійсним в силу вимог ст.228 ЦК України. На підставі ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки 1/2 частина спірної квартири не була предметом продажу на прилюдних торгах, свідоцтво за результатами цих торгів є недійсним, тому [PERSON] не мав законних підстав в подальшому відчужувати вказане майно - 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене, суд вважає визнати також недійсним договір купівлі-продажу від 14.01.2016 року, реєстровий №25, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], укладений між [PERSON], що діяв також на підставі довіреності від [PERSON], та [PERSON], 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON]. Оскільки за вищевказаними свідоцтвом та договором була проведена реєстрація права власності за покупцями, тому суд вважає скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27657537 від 29.12.2015 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: 1/2 часини квартири [ADDRESS] за [PERSON], ІПН [NUMBER]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27868516 від 20.01.2016 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: 1/2 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON], ІПН [NUMBER]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28235041 від 15.02.2016 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: 1/2 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON], ІПН [NUMBER]. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Згідно з вимогами ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Ст.388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно у разі, якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки вказане нерухоме майно вибуло з володіння власника [PERSON] не з її волі, та на теперішній час вказане майно перебуває у володінні відповідачки [PERSON], яка без відповідної правової підстави заволоділа ним, тому суд вважає витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд вважає стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно по 976,86 гривень з кожного. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. У зв'язку з викладеним, суд вважає скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді від 31 травня 2016 року, та зняти арешт з квартири №175 в будинку №65 по прос. Слобожанському в м. Дніпро, що на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №142, належить [PERSON], ІПН [NUMBER].

Outcome: partial