Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до відповідача про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, в якому зазначив, що його довірителю на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,60 га, кадастровий номер 3521783500:02:000:0134, яка розташована на території Марківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-КР №011734 від 01.08.2001. Вказана земельна ділянка перебувала в оренді у ТОВ " Згода " на підставі договору оренди землі від 31.12.2007, терміном на 10 років. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від12.11.2018 позивач з`ясував, що 08.02.2018 зареєстровано право оренди на підставі додаткової угоди від 17.01.2017 до зазначеного договору оренди землі, якою продовжено термін дії договору оренди до 08.09.2028. З огляду на те, що волевиявлення на укладення зазначеної угоди він не мав, вказаний правочин не підписував, вважає, що є підстави для визнання додаткової угоди недійсною . Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи по суті, в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від представника відповідача жодних клопотань до суду не надходило. Причини неявки представника відповідача суду не відомі. Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу, на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3521783500:02:000:0134, площею 6,60 гектара, яка розташована на території Марківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І - КР № 011734 від 01.08.2001 ( а.с.12 ). Між [PERSON] ( орендодавець ) та ТОВ "Згода" (орендар) 31.12.2007 укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Добровеличківському відділі земельних ресурсів, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.09.2008 за №040836900131. Відповідно до умов договору, орендодавець передав орендареві в строкове платне користування належну йому земельну ділянку площею 6,60 га, що розташована на території Марківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області . Строк дії договору 10 років ( а.с.13-15 ). Зі змісту оскаржуваної додаткової угоди від 17.01.2017 до договору оренди землі від 31.12.2007, зареєстрованого у КРФ ДП "ЦДЗК" 09.09.2008, укладеної між [PERSON] та ТОВ "Згода", право оренди на підставі якої зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.02.2018 за №24736137, сторони домовилися про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки до 08.09.2028. За користування об`єктом оренди встановлена орендна плата в розмірі 4,5 % від нормативної грошової оцінки (а.с. 16). Відповідно до статті 13 Закону України " Про оренду землі " (далі по тексту Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 14 Закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до статті 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ч.2,3,4,5 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним . Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). З обґрунтувань позивача, які викладені у позовній заяві, встановлено, що спірна додаткова угода суперечить його волі та ним не підписувалася . Будь-яких доказів, які б підтверджували факт надання [PERSON] в установленому законом порядку повноважень іншій особі на укладення та підписання оспорюваного правочину стороною відповідача не надано. Відповідно до висновку експерта Тернопільського НДЕКЦ №1.1-16/19 від 12.03.2019 надано висновок, що встановити ким, [PERSON] чи іншою особою виконаний підпис у графі "ОРЕНДОДАВЕЦЬ" у примірнику додаткової угоди від 17.01.2017 до договору оренди землі від 31.12.2007, зареєстрованого у КРФ "ЦДЗК" 09.09.2008, укладеній між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Згода", право оренди на підставі якої зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.02.2018 №24736137, не видалося можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку експерта (а.с.91-97). З висновку повторної судової почеркознавчої експертизи №13493 ?13495/19-32 від 03.12.2019, встановлено, що підпис у графі [PERSON] в графі "Орендодавець" на зворотній стороні додаткової угоди від 17.01.2017 до договору оренди землі від 31.12.2007, зареєстрованого у КРФ ДП "ЦДЗК" 09.09.2008, що укладена від імені [PERSON] та ТОВ "Згода", виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] в графі "Орендодавець" на зворотній стороні додаткової угоди від 17.01.2017 до договору оренди землі від 31.12.2007, зареєстрованого у КРФ ДП "ЦДЗК" 09.09.2008, що укладена від імені [PERSON] та ТОВ "Згода", виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.152-161). У дослідницькій частині висновку експерта Тернопільського НДЕКЦ №1.1-16/19 від 12.03.2019, експерт зазначає, що у підписі є як збіжні ознаки, які не дають прийти до висновку про тотожність зразків підписів із предметом дослідження, так і наявність у підписах розбіжних ознак, які не дають можливості встановити їх походження. Водночас у висновку повторної судової почеркознавчої експертизи №13493 ?13495/19-32 від 03.12.2019 також встановлені розбіжності у підписах, окремі ознаки яких є стійкими, суттєвими, відносяться до дрібних деталей, що виходить за межі варіаційності підписного почерку [PERSON] . Водночас наявні збіжні ознаки у підписах, вони не є суттєвими, на категоричний висновок експертів про тотожність не впливають та пояснюються ( враховуючи також уповільнений темп письма та ознаки порушення координації першої групи). Суд зазначає, що в основу судового рішення у справі можуть бути покладені тільки категоричні висновки. Отже тільки вони мають доказове значення. Вірогідний висновок не може бути таким джерелом, а лише дозволяє отримати орієнтуючу, пошукову інформацію, підказати версії, що потребують перевірки. Як відомо, під оцінкою висновку судового експерта розуміють процес встановлення достовірності, відносності і допустимості висновку, визначення форм і шляхів його використання. Суд, який здійснює розгляд справи,

Outcome: approved