Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

04 листопада 2016 року головний лікар Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» Солонський В.М. звернувся до суду із заявою про госпіталізацію недієздатного громадянина [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [PERSON], 1988 року народження, є інвалідом другої групи за психіатричним захворюванням до січня 2018 року. З 07.09.2007 перебуває під наглядом лікаря-психіатра з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма. 28.02.2013 [PERSON] за рішенням суду визнано недієздатним, встановлено опіку та призначено опікуном його мати [PERSON] Неодноразово був на стаціонарному лікуванні в закладі. 20.10.2016 опікуном було подано заяву до закладу про госпіталізацію [PERSON] 03.11.2016 [PERSON] був оглянутий лікарсько-консультативною комісією, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням та потребує на лікування лише в умовах стаціонару, в зв'язку з чим просить госпіталізувати [PERSON] у психіатричний стаціонар. В судовому засіданні лікар-психіатр КЗ «КПНД» ДОР [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] страждає на психічне захворювання, станом на теперішній час потребує лікування в умовах стаціонару, оскільки відсутність такого лікування може негативно вплинути на здоров'я хворого. Опікун [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні просила госпіталізувати [PERSON] до психіатричного стаціонару для проходження лікування, зазначила, що вона сама звернулася із відповідною заявою до закладу в зв'язку із погіршенням стану здоров'я сина, побоюючись погіршення його стану здоров'я, а також з його агресивною поведінкою. Прокурор Плющакова Л.М. в судовому засіданні підтримала подану КЗ «КПНД» ДОР заяву та просила госпіталізувати [PERSON] до психіатричного стаціонару для проходження лікування. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO], що підтверджується паспортом громадянина України. (а.с. 7). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.02.2013, яке набрало законної сили 11.03.2013, [PERSON], [INFO] визнано недієздатним та призначено його опікуном [PERSON] (а.с. 5). Згідно рішення ЛКК № 767 від 03.11.2016, враховуючи скарги хворого [PERSON], дані анамнезу, об'єктивних даних, агресивної поведінки до оточуючих, розмови про смерть, непереривний характер течії захворювання, комісія дійшла до висновку, що [PERSON] страждає на тяжке психічне захворювання у вигляді: шизофренії, параноїдної форми, і потребує на лікування лише в умовах стаціонару (а.с. 3). Згідно заяви опікуна [PERSON] від 20.10.2016, остання просить госпіталізувати її сина [PERSON] у зв'язку із погіршенням стану його психічного здоров'я, безсонням, відмовою від їжі, ліків, погрозами на її адресу (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі Закон), особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч.1 ст. 13 Закону, особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ч.2 ст.13 Закону, госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Однак, рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 року, яке є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року N 1489-III. Вказаний такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що «стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, разом із статтями 2, 3 та 4, посідає провідне місце серед основоположних прав, що гарантують фізичну безпеку особи, і тому її важливість є надзвичайною. Її основною метою є запобігання свавільного чи невиправданого позбавлення свободи» (пункт 30 рішення у справі «МакКей проти Сполученого Королівства» від 3 жовтня 2006 року). У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічно хворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку. Оскільки [PERSON] страждає на психічне захворювання, у зв'язку із чим визнаний судом недієздатним та не може надати усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу, опікун [PERSON] - [PERSON] просить госпіталізувати останнього у психіатричний стаціонар, враховуючи те, що [PERSON] внаслідок погіршення його психічного стану виявляє безпосередню небезпеку для себе, оточуючих, зокрема може спричинити суттєву шкоду своєму здоров'ю та оточуючих, що підтверджується зібраними у справі доказами, у суду наявні усі підстави для задоволення заяви, та госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Outcome: approved