Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У січні 2019 року до суду звернувся Департамент патрульної поліції в особі представника за довіреністю Краснова К.В. з позовом до [PERSON] та просили суд стягнути з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції кошти в загальному розмірі 197423,37 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 15.05.2018 року у м. Кривому Розі на вулиці Нікопольське шосе біля електроопори № 1 поліцейський Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції [PERSON] , керуючи автомобілем марки Рено, модель Дастер, реєстраційний номер [NUMBER] , не вибрав безпечну швидкість, в наслідок чого не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини дороги, та допустив наїзд на перешкоду, а саме дерево. У результаті вказаної ДТП автомобіль марки Рено, модель Дастер, реєстраційний номер [NUMBER] , належний Департаменту патрульної поліції Національної поліції України отримав механічні пошкодження кузова, а відтак позивачу завдано матеріальну шкоду. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження складеного 30.10.2018 року, судовим експертом Масловим В.В. за № 16/12.2/25, вартість матеріального збитку завданого автомобілю марки Рено, модель Дастер, реєстраційний номер [NUMBER] , а саме вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 197423,37 грн. Тому, на думку представника позивача внаслідок протиправних дій відповідача Департаменту патрульної поліції завдано матеріальну шкоду у розмірі 197423,37 грн., вина відповідача підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 072159 від 15.05.2018 року, схемою ДТП, висновком службового розслідування за фактом ДТП за участю службового автомобіля Рено Дастер, д.н.з. [NUMBER] від 15.05.2018 року, затвердженого начальником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України підполковником [PERSON] , постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2018 року, якою визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі вище викладеного та посилаючись на вимоги ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, представник позивача просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В.Є. від 28 березня 2019 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. (а.с.54) Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В.Є. від 06 травня 2019 року задоволено самовідвід судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В. Є. у вказаній справі. (а.с.63) Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2019 року, вказана справа надійшла до провадження судді Ступак С.В. (а.с.64) Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ступак С.В. від 08 травня 2019 року вказану цивільну справу прийнято до провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. (а.с.65) 15 травня 2019 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Максимова Р.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що відповідач визнає позов частково, а саме в розмірі 8730,97 грн. виходячи з того, що [PERSON] , як працівник поліції, який на момент дорожньо-транспортної пригоди виконував свої службові (трудові) обв`язки повинен нести відповідальність за правилами встановленими Кодексом законів про працю України, а тому посилаючись на вимоги ст. ст. 130, 132, 134, 135-1, 138 КЗпП України, вважає, що з відповідача підляже стягнення середньомісячна заробітна плата, оскільки з відповідачем не укладався письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, майно не одержувалося ним під звіт за разовою довіреністю або за іншим разовими документами, в діях [PERSON] відсутні ознаки діяння, переслідуваних у кримінальному порядку, відсутні докази перебування відповідача у стані алкогольного сп`яніння під час дорожньо-транспортної пригоди чи умисного пошкодження майна і при цьому шкода завдана під час виконання ним трудових обов`язків. Згідно довідки про доходи [PERSON] № 407 від 18.02.2019 року, наданої Департаментом патрульної поліції, заробітна плата останнього за березень 2018 року складає 8223,35 грн., за квітень 2018 року складає 9238,58 грн. Виходячи з цих показників, середньомісячна заробітна плата відповідача складає 8730,97 грн. Представник відповідача зазначив, що враховуючи, що під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] виконував свої службові обов`язки, спеціальним законом не передбачено повної матеріальної відповідальності для поліцейського та відсутні підстави для повної матеріальної відповідальності згідно ст. 134 КЗпП України, позов підлягає частковому задоволенню в розмірі середньомісячного заробітку відповідача, що складає 8730,97 грн. У судовому засідання представник позивача Департаменту патрульної поліції - Краснов К.В. позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Присутній у судовому засідання представник відповідача [PERSON] - адвокат Максимов Р.І., підтримав раніше поданий відзив по вказаній справі, зазначив, що відповідачем визнається позов, але лише в розмірі середньомісячного заробітку відповідача, що складає 8730,97 грн. Суд, заслухавши пояснення учасників по справі та дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] перебував у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції займаючи посаду інспектора патрульної поліції в Управлінні яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, що сторонами по справі не заперечується. З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2018 року о 05 год. 50 хв. у м. Кривому Розі по вул. Нікопольське шосе, біля електроопори №1, водій [PERSON] керуючи т.з. RENAULT DASTER н/з [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням за межі проїзної частини дороги та допустив наїзд на перешкоду, а саме дерево. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до Постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2018 року, винним у ДТП визнаний [PERSON] , який керуючи автомобілем RENAULT DASTER н/з [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору та [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу сумою 340,00 гривень. (а.с. 9-14) Згідно з висновком експертного дослідження від 30.10.2018 року № 16/12.2/25 Дніпровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра МВС України, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля RENAULT DASTER н/з [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 118671,04 грн. В висновку експерта зазначено, що повна вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей складає 197423,27 грн. (а.с.30-51) Щодо твердження представника позивача [PERSON] - [PERSON] про те, що між сторонами по справ існують трудові правовідносини і саме на підставі норм трудового законодавства слід вирішувати питання про наявність підстав для відшкодування спричиненої позивачу шкоди, її розміру та меж такого відшкодування. Суд зазначає, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 19 цього Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Згідно із ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. А відповідно до ст. 1 КзпП України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Згідно із ст. 3 КзпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Поліцейські не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу в лавах Національної поліції України, при цьому порядок проходження служби у Національній поліції України регулюється спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Таким чином, на поліцейських, які проходять службу у Національної поліції України, положення Кодексу законів про працю України та інші загально законодавства в сфері трудових правовідносин не поширюються. Крім того, відшкодування шкоди завданої саме внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки нормами Кодекс законів про працю України не передбачено взагалі, натомість таке відшкодування повністю врегульовано нормами Цивільний кодекс України. Відповідно до преамбули Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції. Норми, які б регулювали матеріальну відповідальність працівників поліції, заподіяну ними під час виконання службових обов`язків, в ньому відсутні. Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ст. 56 Закону № 580-VIII). За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Відповідно до ст. 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 23 Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженої Постановою КМУ від 29 липня 1991 року N 114, особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством. Таким чином спеціальний закон допускає застосування до правовідносин, які ним не врегульовані, інших нормативно-правових актів. Позивач в позові посилався на норми ст. 22, 1166, 1187 УК України. З урахуванням того, що в обґрунтування позову позивач посилався саме на наявність трудових відносин з відповідачем, слід застосовувати норми, які регулюють дані правовідносини. Відповідно до абз.2 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівникам», під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки. - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа має нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2. 2.Правил дорожнього руху України), що роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Також, згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За роз`ясненням, п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386. 395.396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов`язковим для суду в частині з`ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. У відповідності зст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі вище викладено, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції підлягає стягненню суму матеріальних збитків яка зазначена судовим експертом Масловим В.В. у висновку експерта № 16/12.2/25 від 30.10.2018 року та складає 118 671,04 грн., в іншій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. Отже судові витрати понесені позивачем в даній цивільній справі, складаються з судового збору у розмірі 2961,35 грн.(а.с. 1). Відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial