Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

09 квітня 2015 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом про визнання права власності на земельну ділянку, вказуючи, що 07.12.1999р. вона уклала із відповідачами договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу був визнаний дійсним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 21.12.2007р. У договорі було зазначено про те, що позивач придбала домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами, розташованих на земельній ділянці площею 714 кв.м., тобто земельна ділянка відчужувалась разом із домоволодінням, однак, прямо у договорі про це не зазначено, а власниками земельної ділянки до цих пір, згідно Державного акту є відповідачі. Відповідно до вимог ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, передану для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,0714 га по [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності та позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, суд в порядку ст. 169 ЦПК України за згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про можливість розгляду питання про визнання права власності на земельну ділянку за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів. Судом встановлено, що 07.12.1999р. [PERSON] уклала із відповідачами договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: цілого домоволодіння [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений на ТБ "Нерухомість Миколаїв" /а.с. 4-5/. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 21.12.2007р. вказаний договір купівлі-продажу визнаний дійсним /а.с. 7/. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 09.10.2008р. задоволено позов [PERSON], та визнано за нею право власності на самочинно збудовані об'єкти на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8/. Згідно Державного акту про право приватної власності на землю [NUMBER], земельні ділянка площею 0,0714 га, передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS], на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів від 28.11.1997р., передана у приватну власність [PERSON] та [PERSON] /а.с. 6/. Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. За таких обставин суд вважає позовну заяву [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку, такою, що підлягає задоволенню. Оскільки у позовні заяві позивач не просить про стягнення із відповідачів судових витрат, суд вважає можливим віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved