Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

11 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що 31 березня 2018 року помер її та відповідача батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-НО № 024464, виданим 03 квітня 2018 року Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану (актовий запис №280). На день його смерті залишилось спадкове майно у вигляді: квартири загальною площею 35,1 кв. м, житловою площею 19,9 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS]; а також у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Донецька область м. Волноваха вул. Каневського, буд.21, житловою площею 7,80 кв.м, загальною площею 21,10 кв.м. Вказане майно у вигляді житлового будинку належало померлому на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом, видане 13.03.2008 року державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 1-566. Спадкове майно у вигляді квартири належало померлому [PERSON] та його дружині [PERSON], яка померла 22.06.2007 року на підставі договору міни квартири від 29.09.1994 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON]Д з одного боку та [PERSON], що діяла у інтересах неповнолітнього сина [PERSON] з іншого боку, посвідчений нотаріусом першої Волноваської держнотконтори [PERSON] 29.09.1994 року, реєстровий №1-5129. Після смерті дружини, [PERSON] залишився мешкати у вищевказаній квартирі, фактично прийняв спадщину, однак, не зареєстрував своїх спадкових прав. Звернувшись після смерті батька до нотаріуса, позивач отримала відмову від вчинення нотаріальної дії, оскільки нею не було надано оригінал документу, який посвідчує право власності спадкодавця на спірну квартиру. Дійсно, вказаний вище документ було втрачено, однак, згідно відомостей з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині. В судове засідання належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи сторони не зявились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідачем також було зазначено про визнання позовних вимог [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини та вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін та задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Так встановлено, що позивач [PERSON] є донькою, а відповідач [PERSON] є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-НО № 024464, виданим 03 квітня 2018 року Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану (актовий запис №280) (а.с.9). На день його смерті залишилось спадкове майно у вигляді - квартири загальною площею 35,1 кв. м, житловою площею 19,9 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS]; а також у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Донецька область м. Волноваха вул. Каневського, буд.21, житловою площею 7,80 кв.м, загальною площею 21,10 кв.м (а.с.8). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ч.1.ст.1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ч.1 ст.1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Осіб, які б мали право на обовязкову долю в спадщині судом не встановлено. Згідно ст.ст. 328, 329 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до реєстрації. Одним із правовстановлюючих документів, передбачених Тимчасовим Положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 18.02.2002 року № 157/6445 є рішення суду про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна. Згідно ст.13 Закону України «Про власність», об'єктами права приватної власності є житлові будинки, квартири, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, спадкове майно належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. У відповідності з ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", вбачається, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved