Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

05 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. З 22 квітня 1989 року за вказаною адресою зареєстрована [PERSON], з якою він на той час перебував у зареєстрованому шлюбі. З вересня 2013 року остання за даною адресою не проживає. 28 січня 2014 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. У добровільному порядку [PERSON] з реєстраційного обліку не знімається, у зв'язку з чим він позбавлений права оформити субсидію та вільно розпоряджатись своєю власністю. Посилаючись на вказані обставини [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, суду зазначила, що дійсно не проживає в будинку позивача з вересня 2013 року, так як останній вигнав її з дому. Оскільки вона не має власного житла і на даний час проживає у квартирі, яку винаймає, знятися з реєстраційного обліку в будинку [PERSON] не може. Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив. Заслухавши позивача [PERSON], відповідачку [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що сторони в справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 1989 року по 28 січня 2014 року (а. с. 5-6). З 22 квітня 1989 року і по даний час відповідачка [PERSON] зареєстрована в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією будинкової книги (а. с. 9-11). Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Білопільської міської ради народних депутатів від 22 березня 1989 року №54, записаного в реєстрову книгу 04 квітня 1989 року за реєстровим №2788, вказаний житловий будинок належить на праві приватної власності [PERSON] (а. с. 8). З довідки депутата Білопільської міської ради вбачається, що [PERSON] зареєстрована [ADDRESS], але з вересня 2013 року фактично проживає за іншою адресою (а. с. 7). Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні визнала факт своєї відсутності у будинку відповідача, що знаходиться за вказаною вище адресою, понад рік. Заперечення останньої стосовно того, що знятися з реєстраційного обліку у зазначеному будинку вона не може, так як не має власного житла, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Наміру повертатися в будинок, що належить [PERSON] відповідачка не має. Позивач [PERSON] у судовому засіданні показав, що житловий будинок під №34 по вулиці Радгоспній в м. Білопілля побудований ним за власні кошти і кошти його батьків до реєстрації шлюбу з відповідачкою [PERSON], що остання визнала в судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] на даний час не є членом сім'ї позивача [PERSON], не є власником або наймачем будинку [ADDRESS], який належить останньому на праві власності, не проживає у вказаному будинку понад рік, а лише зареєстрована у ньому, не приймає участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved