Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаною вище заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року момент набранням чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року включно по даний час, обґрунтовуючи вимоги за заявою тим, що у середині 1991 року вона, [PERSON], разом із своїми дітьми переїхала на постійне місце проживання із Росії до України в село Славна Липовецького району Вінницької області, де продовжує проживати по даний час. На підтвердження особи вона має лише копію паспорта громадянина СРСР, оскільки оригінал давно втрачений. Вона зверталась до органів міграційної служби з метою отримання паспорта громадянина України, однак їй було відмовлено з тих мотивів, що не підтверджено факт постійного проживання на території України. Метою встановлення даного факту є визначення правового зв'язку із державою Україною, в якій вона проживає постійно, що знаходить свій вияв також у взаємних правах та обов'язках із державою. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала, просить суд заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви [PERSON], мотивувавши свою позицію у письмовому запереченні, що додане до заяви, відповідно до якого зазначив, що жодних належних та допустимих доказів не додано до заяви на підтвердження факту проживання заявника на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що заявник звернулась до суду із даною заявою, в якій просить суд встановити факт її, [PERSON], [INFO], постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно по даний час, що дає їй право на набуття громадянства України. Питання щодо громадянства України регулюються Конституцією України, спеціальним Законом України "Про громадянство України" та іншими законодавчими актами. Стаття 3 Закону України "Про громадянство України" встановлює підстави належності до громадянства України, а саме: громадянами України являються: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, з моменту внесення відмітки про громадянство України. Згідно вказаної законодавчої норми, набуття громадянства України встановлюється із відповідної дати. В судовому засіданні із пояснень заявника та свідків, які були допитані судом, [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що на територію України заявник [PERSON] приїхала в жовтні 1991 року та з того часу постійно проживає на території України. Обставини щодо проживання [PERSON] на території України в с. Славна, по вул.. Набережна, 1, Липовецького району, Вінницької області, з жовтня 1991 року по 14.09.1992 року без реєстрації, а з 14.09.1992 року по даний час за зареєстрованим місцем проживання підтверджуються довідкою виданою виконавчим комітетом Славнянської сільської ради Липовецького району від 01.08.2017 року за №121. Інші надані заявником докази в підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, що додані до заяви містять більш пізні дати, зокрема: договір купівлі - продажу будинку по вул. Набержна, у с. Славна, Липовецького районну, Вінницької області, стороною якого є [PERSON] укладений 26.02.1994 року; договір про продаж в розстрочку будинку датований 26 лютого 1995 року, відповідно до якого покупцем житлового будинку є [PERSON] (а.с.12); трудова книжка колгоспника [PERSON] (а.с.5), в якій записи про трудову діяльність заявника розпочато з 25 вересня 2000 року. Обставини щодо постійного проживання на території України дітей заявника - [PERSON] та [PERSON] станом на 13 листопада 1991 року, які встановлені рішенням Липовецького районного суду від 17 березня 2004 року не можуть доводити факт постійного проживання їх матері на території України, оскільки таке рішення не стосується [PERSON] Виходячи з наведених законодавчих норм та встановлених обставин справи, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що факт постійного проживання заявника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) на території України, що дає підстави для набуття громадянства України в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження зібраними та дослідженими у справі доказами. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні заяви. Однак можливість повторного звернення заявника до суду за наявності інших обставин визначених ст. 3 Закону України "Про громадянство України", які дають їй право на набуття громадянства України не виключена.

Outcome: dismissed