Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він надає послуги з опалення та гарячого водопостачання відповідачу, якій проживає в квартирі [ADDRESS] Відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплачує за спожиті послуги, в зв'язку з чим має заборгованість за період з 01.08.2014 року по 31.10.2017 року в сумі 17646,81 грн.. Тому просять стягнути з відповідача вказану заборгованість у розмірі 17646,81 грн., а також понесені по справі судові витрати У даній справі17.04.2018 року було відкрите спрощене позовне провадження та справа призначена до розгляду на 31.05.2018 року. 30 травня 2018 року позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, яку позивач обґрунтовує тим, що період неналежного виконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих послуг становить з 01.08.2014 року по 30.04.2018 року. За вказаний період утворилася заборгованість у сумі 24054,42 грн., яку позивач й просить стягнути з відповідача. У зв'язку з подання заяви про збільшення позовних вимог, судовий розгляд справи відкладено на 30.07.2018 року. 12 червня 2018 року відповідач подав відзив на позов в якому просить відмовити у задоволенні позову. Вважає, що позивач пропустив визначений законом строк позовної давності щодо вимог про стягнення з нього боргу за період з серпня 2014 року по березень 2015 року. Крім того, зазначив, що позивач, зловживаючи своїм монопольним становищем, проводить нарахування плати за тарифами, які затверджені з порушенням порядку їх формування, а також невірно. Вважає, що оскільки між ним та позивачем не було укладено договір про надання послуг, він не має обов'язку проводити будь-які оплати позивачу. 22 червня 2018 року позивач подав відповідь на відзив в якій зазначив, що позов подано з дотримання строків позовної давності, нарахування плати за надані послуги проводиться відповідно до затверджених та діючих тарифів. Вважає, що відсутність договору між сторонами не звільняє відповідача від обов'язку оплачувати фактично надані йому послуги. В судовому засідання представник позивача позов підтримала. Відповідач позов заперечив. Пояснив, що він намагався укласти договір з позивачем та склав власний проект договору, але позивач відмовився укласти договір на умовах визначених ним. Позивач звертався до суду з вимогами по стягнення боргу, але суд вирішив скасувати вимогу позивача через не укладення договору. Він працює в державній установі та отримує мінімальну заробітну плату, а визначений позивачем тариф складає майже ? частину його заробітної плати та він не має можливості сплачувати такі рахунки. Вважає, що позивач застосовує тарифи, що затверджені неуповноваженим органом. Також пояснив, що послуги з опалення йому надають, але вони неякісні. З приводу якості послуг він до надавача послуг не звертався. Послуги позивача він взагалі ніколи не оплачував тому, що вважає тарифи незаконними. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові заяви сторін по суті справи та докази подані сторонами, суд вважає позов обґрунтованим з огляду на таке. Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач мешкає у квартирі [ADDRESS]. Користуючись послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання, які відповідачу надає позивач, відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплачувала за надані послуги, в зв'язку з чим за період з 01.08.2014 року по 30.04.2018 року відповідач має заборгованість в сумі 24054,42 грн., що підтверджується оборотними відомостями та розрахунком заборгованості наданим позивачем.. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона зобов'язується за завданням другої сторони ( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Частиною 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Як визначено у п.7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Згідно з вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач зобов'язаний забезпечувати своєчасну та відповідну якість наданих комунальних послуг, а відповідач, як споживач таких послуг, зобов'язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 67, 68, 156 ЖК України, п. п. 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідчедення, споживач зобов'язаний вносити плату за послуги з опалення приміщення та гаряче водопостачання своєчасно, не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до ст. 257 ЦК України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права особи, права якої порушено ( позовна давність ) становить 3 роки. Відповідно до ч.2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до боржника та після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивач з зазначеним позовом звернувся до суду 30 березня 2018 року. Також встановлено, що підставою для звернення до суду саме з позовом стало те, що за заявою [PERSON] 12.12.2017 року було скасовано судовий наказ від 21.11.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованості в розмірі 17646,81 грн. Зважаючи на дату видання судового наказу, дату його скасування, суд вважає, що на час пред'явлення первісного позову позивачем не пропущений строк позовної давності, а отже заява відповідача по застосування строків позовної давності є безпідставною. Посилання відповідача на відсутність договору, незаконне застосування позивачем тарифів та надання послуг не належної якості у спірний період не заслуговують на увагу. Частиною 1, п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до рішення Сумської міської ради від 03.08.2005 року № 1338-МР «Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії» цілісний майновий комплекс по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії, який належить територіальній громаді м.Суми, було передано в оренду ТОВ «Сумитеплоенерго» строком на 10 років. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 720 від 27.12.2005 року «Про визначення виробників послуг і виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» визнано виробником і виконавцем послуги з транспортування і передачі теплової енергії населенню по м.Суми. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 року «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води. Нарахування за надані послуги здійснюється ТОВ «Сумитеплоенерго» відповідно до тарифів затверджених у встановленому законом порядку, які наведені у розрахунку позивача. При цьому, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження незаконності застосування позивачем тарифів наведених позивачем. Також відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що позивачем йому не надавалися послуги чи надані послуги були не належної якості. Як зазначив сам відповідач з приводу якості наданих послуг він з претензіями до позивача не звертався. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редації закону на час виникнення та розвитку спірних правовідносин). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведений вище висновок суду узгоджується з правовою позицією ВСУ у справі 6-2951цс15. Суд зазначає, що відсутність укладеного договору між споживачем та надавачем послуг не звільняє споживача від оплати наданих йому фактично послуг. Більш того, Верховним судом України зроблений обов'язковий до застосування правовий висновок від 10.10.2012 року у спорі про зобов'язання споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, який полягає в наступному: Відповідно до змісту статті 627 ЦК України свобода договорів не є безмежною і у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, особа зобов'язана укласти відповідний договір. Такий випадок, зокрема, передбачено пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якого споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Встановивши, що виконавцем такі послуги надаються, а споживач їх отримує, однак ухиляється від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, суд за позовом виконавця ухвалює рішення про визнання зазначеного договору укладеним. Судом встановлено, що позивачем фактично надавалися відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачем дані послуги були отримані, але оплати їх не була проведена відповідачем. З наведеного вбачається, що розмір заборгованості відповідача з оплати наданих послуг у межах строків позовної давності становить 24054,42 грн. Виходячи з викладеного порушене право позивача підлягає захисту, а тому з відповідача необхідно стягнути заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.08.2014 року по 30.04.2018 року у розмірі 24054,42 грн.. Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1762 грн. в рахунок відшкодування понесених у справі судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved