Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 15.08.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 35 037,62 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, він складається з Генеральної угоди, Умов та правил надання банківських послуг і [PERSON]. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином в порушення умов договору [PERSON] не виконав належним чином зобов'язання за вказаним договором. Це призвело до утворення в нього перед банком заборгованості станом на 06.04.2017 року в розмірі 51 699,14 грн., яка складається з: 35037,63 грн. - заборгованість за кредитом; 5442,51 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 8409,00 грн. заборгованості за пенею та комісією та 2810,00 грн. штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просить у відповідності до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також стягнути судові витрати. 6 червня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено заочне рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570, рах. № 29092829003111 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.08.2016 року в сумі 51 699 (п'ятдесят одна тисяча шістсот дев'яносто дев'ять) грн. 14 коп., яка складається з: 35 037 (тридцять п'ять тисяч тридцять сім) грн. 63 коп. заборгованості за кредитом; 5 442 (п'ять тисяч чотириста сорок дві) грн. 51 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 8 409 (вісім тисяч чотириста дев'ять) грн. 00 коп. заборгованості за пенею та комісією; 2 810 (дві тисячі вісімсот десять) грн. 00 коп. штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди, а також витрати на оплату судового збору в розмірі 1 600,00 грн. (а.с. 56-57 Т.1). Проте, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року було заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2017 року, ухваленого у справі № 127/9052/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та зазначене заочне рішення скасовано, а справу призначити до судового розгляду в загальному порядку (а.с. 121-122 Т.1). До початку розгляду справи по суті представником позивача було подано уточнюючу позовну заяву (а.с. 134-137 Т.1), відповідно до якої він просить стягнут з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.08.2016 року у розмірі 66 578,41 грн. станом на 09.11.2017, яка складається з наступного: 35 037,63 грн. заборгованості за кредитом; 10 511,28 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 18 219,50 грн. заборгованості за пенею та комісією; 2 810,00 грн. штраф, відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди, а також судові витрати у розмірі 1 600,00 грн. судового збору. Ухвалою суду від 29 листопада 2017 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів та зобов'язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" надати суду докази отримання (зняття з карткового рахунку) [PERSON] грошових коштів в сумі 35 037 грн. 62 коп., відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 15.08.2016 року (про стягнення яких заявлено позов) (а.с. 152 Т.1). На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем було надано виписку по кредитному рахунку [PERSON] (а.с. 158 Т.1). Згодом, в зв'язку з надходженням клопотання від представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», ухвалою суду від 21 лютого 2018 року змінено порядок розгляду справи шляхом заміни судового розгляду на розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 181 Т.1). Запропоновано відповідачу протягом п'яти днів із дня вручення даної ухвали, подати суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Роз'яснити [PERSON], що якщо він не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. Також даною ухвалою було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Відповідачем та його представником було подано суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін. В зв'язку з цим, ухвалою суду від 19 березня 2018 року заяву відповідача та його представника із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено. Змінено порядок розгляду справи шляхом заміни спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін на розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до підготовчого засідання. Запропонувати відповідачу в строк протягом пятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с. 184-185, 186-187 Т.1). Так, на виконання вимог даної ухвали суду, представником відповідача було надано суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає та заперечує проти їх задоволення з наступних підстав. Недоведеність позивачем факту отримання відповідачем грошових коштів про повернення яких заявлено позов. Щодо вимоги про стягнення штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди в розмірі 2810,00 грн., то стягнення штрафу у певній фіксованій сумі суперечить вимогам чинного законодавства (ст. 549 ЦК України). Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за комісією і пенею в розмірі 8409,00 грн. Разом з тим, позивач взагалі не послався на відповідний пункт Генеральної угоди, на підставі якого було нараховано вказану суму. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що вказана сума є комісією. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Згодом на електронну адресу суду надійшли відповіді на відзив (а.с. 213-216, 224-228 Т.1). Представником відповідача [PERSON] подано суду відзив на уточнюючу позовну заяву (а.с. 233-237 Т.1). З огляду на це, представником позивача було подано суду відповідь на відзив (а.с. 240-243 Т.1). Також, представником відповідача [PERSON] було подано суду заперечення (а.с. 1-4 Т.2). Таким чином, сторони повністю скористалися своїми правами на подання суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] позовні вимоги, враховуючи уточнюючу позовну заяву, підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посиляючись на обставини викладені у відзиві та запереченні. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ"ПриватБанк". Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 15.08.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 35 037,62 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладений шляхом приєднання до умов договору, підтвердженням чому є підписана позичальником заява (а.с. 6), Генеральна угода (а.с. 5) та Умови і Правила надання банківських послуг (а.с. 7-30). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. За користування кредитом і Овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому "Тарифами Банку" з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 договору (п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою"). Згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пунктом 2.1.1.12.11 "Правил користування платіжною карткою" визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником, або довіреною особою боржника, своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Слід зазначити, що з моменту підписання генеральної угоди пройшло більше року, проте відповідач до банку не звертався з запитами чи претензіями щодо відсутності одного з кредитних договорів, невідповідності суми боргу щодо списання коштів з його рахунків та решти заперечень, які були висловлені в суді. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Разом з цим, суд встановив, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості. З розрахунку заборгованості за договором суд встановив, що станом на 09.11.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 66 578,41 грн., яка складається з: 35037,63 грн. - заборгованість за кредитом; 10511,28 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 18219,50 грн. заборгованості за пенею та комісією та 2810,00 грн. штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с. 146 Т. 1). Суд не приймає до уваги твердження відповідача та його представника відносно недоведеності факту отримання [PERSON] кредитних коштів, оскільки вони лише посилаються та піддають критиці докази, які були надані позивачем при розгляді даної справи. Відповідно до положення ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Також, слід наголосити на принципі рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони. Рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., п. 38). Звертаю увагу, що метою укладення Генеральної угоди є реструктуризація заборгованості за попереднім кредитом, в результаті чого кредитні кошти [PERSON]ЯМ. не видавалися, а були відразу спрямовані на погашення заборгованості за іншим кредитом. Представник відповідача також зазначає, що генеральна угода була укладена з метою реструктуризації заборгованості по кредитному договору № SAMDN51000094487899 від 26.06.2013 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). У відповідності до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Щодо твердження представника відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, то слід зазначити наступне. Пеня та штраф є формами неустойки та не можуть бути окремими, самостійними видами юридичної відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Крім того, підписавши генеральну угоду [PERSON] був ознайомлений з Умовами кредитування, усвідомлював та взяв на себе зобов'язання щодо можливих наслідків невиконання Умов кредитування та умов генеральної угоди. Слід зазначити, що штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов'язання, а пеня за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Отже застосування банком в кредитному договорі штрафу і пені, як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності так, як характер правопорушень в даному випадку різний. Разом з тим, представник позивача зазначив, що в розрахунку заборгованості в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено. Суд критично ставиться до твердження представника відповідача про те, що виписка по рахунку є неналежним доказом отримання відповідачем грошових коштів в сумі 35 037,62 грн., оскільки вона має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін'юсту від 12.04.12р. № 578/5. Також дана виписка була підписана представником ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, якою передбачено право працівника посвідчувати копії документів та підписувати виписки по рахунку (а.с. 244, 245 Т.1). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № б/н від 15.08.2016 року щодо поверення кредитних коштів, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1600,00 грн. витрати на оплату судового збору, що підтверджені документально (а.с. 1 Т.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved