Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 18.06.2013 року у Гамаліївській сільській раді Пустомитівського району Львівської області (актовий запис № 3). У зв"язку із одруженням вона змінила своє дошлюбне прізвище "Шляхтун". Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] Батьком дітей є відповідач і про це зазначено у свідоцтвах про їхнє народження. Зазначає, що їхня сімя розпалась і з 2017 року вони разом не проживають та не спілкуються.Вказує, що рішенням суду від 22 листопада 2018 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Стверджує, що відповідач, як батько дітей, вже тривалий час не виконує свого батьківського обовязку по утриманню дітей. Він не надає жодних коштів на їхнє утримання та не спілкується з дітьми. Зазначає, що діти повністю перебувають на її утриманні. У звязку з тим, що відповідач не виконує свого батьківського обовязку по утриманню дітей, позивачка змушена звернутися до суду. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на неповнолітніх дітей, а саме сина [PERSON] та доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 25.03.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судове засідання не прибула, однак на адресу суду подала письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від відповідача не надходило на адресу суду клопотань, відзиву на позовну заяву. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 03.01.2019 року, що стверджується його копією (а.с.4) . Із копій свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER], серії [NUMBER] вбачається, що у сторін у шлюбі народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, зареєстроване місце проживання позивачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. із 12.02.2004 року. Як вбачається із позовної заяви, син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні. Докази, які б спростували дане твердження у суду відсутні. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частинами 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що діти є здоровими, проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Місце праці відповідача судом не встановлено, однак він є працездатним, а від так взмозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Доказів, які б спростовували дані твердження у суду немає. Враховуючи вищенаведене, а також те, що доказів про те, що відповідач на сьогодні добровільно надає кошти на утримання неповнолітніх дітей немає, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. № 146 Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Висновки суду про те, що відповідач має можливість виконувати обовязки по утриманню дітей, як це передбачено чинним законодавством, ґрунтується на матеріалах справи, оскільки останній є працездатною особою молодого віку. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 р.» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. А тому, враховуючи прожитковий мінімум на дітей відповідного віку, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на день розгляду справи становить 4173 гривні, обовязок обох батьків на утримання дітей, той факт, що діти перебувають на утриманні позивачки,суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягувати аліменти на неповнолітніх дітей, а саме: сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 25.03.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дітей зі сторони їх батька. Згідно із ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved