Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

14.06.2017 р. до Подільського районного суду м.Києва надійшла заява психіатричного закладу, в якому ставиться питання про надання дозволу на примусову госпіталізацію до ТМО «Психіатрія» [PERSON], [INFO]. Заява мотивна тим що 13.06.2017 р. о 12:30 год. швидкою психіатричною бригадою до ТМО «Психіатрія», в зв'язку з неадекватною поведінкою, що виявлялась у вчиненні дій, що загрожують близьким, був доставлений [PERSON] [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі: галюцинаторно-параноїдний синдром, аліментарна кахексія. Підставою для госпіталізації стало те, що [PERSON] через свій хворобливий стан вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Комісією лікарів, з метою вирішення питання про подальше лікування, хворий був оглянутий 14.06.2017 р., враховуючи психічну хворобу, [PERSON], своїми діями та висловлюваннями загрожує життєдіяльності для себе та оточуючих, тому потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник психіатричного закладу за довіреністю - лікар-психіатр Нечипоренко М.Г. підтримав заяву та надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що пацієнт [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновками яких встановлено, що особа страждає тяжким психічним захворюванням. Хворий відмовився надати згоду на лікування. Комісією лікарів були встановлені всі передбачені законом підстави для примусової госпіталізації, в зв'язку з чим лікарня звернулася до районного суду з відповідною заявою. Додав, що лікування пацієнта на теперішній час можливо лише в умовах стаціонару і в разі, якщо хворого на теперішній час не лікувати, він уявляє небезпеку безпосередньо для оточуючих. В судовому засіданні заінтересована особа - [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], просила надати дозвіл на госпіталізацію свого сина та пояснила, що син почав себе неадекватно поводити, висловлює маячню, перестав виходити з дому, приймати їжу, не впускає її до квартири, став озлобленим, в зв'язку з чим вона вимушена була викликати швидку. Додала, що син вже проходив лікування з грудня 2014 р. по 16.02.2015 р., але останні місяці його стан різко погіршився та на час виклику швидкої вже був нестерпний. Особа, стосовно якою вирішується питання про госпіталізацію, - [PERSON], присутність якого відповідно до ст.281 ч.2 ЦПК України є обов'язковою, в судовому засіданні пояснив, що він вважає себе здоровим, мати на нього на наговорює, від їжі він відмовляється, оскільки його хочуть отруїти. Прокурор в судовому засіданні вважав вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі, вказавши, що в зв'язку із тяжкою психічною хворобо, внаслідок якої [PERSON] вчиняє дії, які уявляють небезпеку для оточуючих та нього самого, останній потребує лікування в умовах стаціонару психіатричного закладу, в зв'язку з чим є передбачені законом підстави для примусової госпіталізації. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2017 р. о 12:30 год. швидкою психіатричною бригадою до ТМО «Психіатрія» був доставлений [PERSON] в зв'язку з тим, що через хворобливий стан вчиняв дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. 14.06.2017 р. був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ТМО «Психіатрія», згідно акту якої [PERSON], [INFO], страждає важким психічним розладом у формі: галюцинаторно-параноїдний синдром, аліментарна кахексія, потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару в примусовому порядку. Небезпечна поведінка особи та її небезпека для оточуючих підтверджується наданими суду документами. На підставі ст.284 ч.6 ЦК України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України „Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Порядок примусової госпіталізації визначено ст.16 цього ж Закону, в якій зазначено, що особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В зв'язку з чим, суд вважає, що висновок комісії лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а зібрані у справі докази вказують на необхідність такої примусової госпіталізації останнього. Таким чином, враховуючи принципи надання психіатричної допомоги (законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями, встановлені ст.4 Закону України «Про психіатричну допомогу», заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, доводи підтверджені в судовому засіданні, судом встановлені правові підстави для госпіталізації хворого в примусовому порядку, а відтак заява підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, психіатричний заклад звернувся до суду після огляду хворого у встановлений ст.280 ч.4 ЦПК України строк. Відповідно до ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст.3, 4, 13, 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved