Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] та просить негайно відібрати її малолітню доньку - [PERSON], [INFO] у особи, яка її незаконно утримує - відповідача [PERSON], який проживає у с. Конюхів, Стрийського району, Львівської області та передати її позивачці. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що від шлюбу в сторін народилась донька - [PERSON], [INFO]. Після розлучення позивачка з відповідачем почали жити окремо. Позивачка, переїхавши до Стрия, забрала з собою малолітню доньку. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків або судом. Оскільки відповідач у справі без відома та згоди позивачки забрав дитину у квітні 2014 року в с. Конюхів та категорично відмовився повернути, позивачка змушена була звернутись до суду з позовом про визначення місця поживання дитини. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 24.07.2014 року визначено місце проживання дитини [PERSON] [INFO] із матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.12.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Стрийського міськрайоного суду залишено без змін. Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення. Звернувшись до відповідача після проголошення ухвали апеляційного суду щодо повернення дитини, останній принципово повідомив, що виконувати його не буде, і дитину не віддасть. Позивачка стверджує, що відповідач утримує її дитину у себе незаконно та категорично відмовляє їй у спілкуванні з сином. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги заперечили та пояснили, що позивачка по справі в своїй позовній заяві зазначає, що він категорично відмовляє їй у спілкуванні з сином, що це порушує її права як матері дитини і просить суд повернути їй сина. В нього з позивачкою є тільки спільна дочка [PERSON], [INFO], а сина в них з позивачкою ніколи не було. Дочка [PERSON] сама категорично відмовляється проживати з [PERSON], вона навіть не хоче спілкуватися з нею. Коли [PERSON] намагається поспілкуватися з дочкою [PERSON], то вона завжди від неї втікає, плаче. Проживання [PERSON] з [PERSON] не буде відповідати її інтересам. [PERSON] народилася та постійно проживає в с.Конюхів Стрийського району, в неї тут є багато друзів, однокласників, так як вона навчається в першому класі НВК "Конюхівський ЗНЗ 1-111 - ДНЗ". [PERSON] не проживає в [ADDRESS], вона зареєстрована в с.Ганівці Жидачівського району Львівської області, а фактично проживає на квартирах які винаймає, часто міняє місце проживання. В своїй позовній заяві [PERSON] чомусь керується статтею 160 СК України, яка визначає, право батьків на визначення місця проживання дитини, де сказано, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації в судове засідання не з"явився подав до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Була свідком того, коли відповідач прийшов до позивачки, щоб побачитись з донькою [PERSON], однак остання не захотіла спілкуватись з ним. Суд, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідка та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Стрийського міськрайонного суду від 24.07.2014 року визначено місце проживання дитини [PERSON] [INFO] із матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.12.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Стрийського міськрайоного суду залишено без змін. Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення. Згідно з ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків, або інша людина самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, в тому числі способом її викрадення, суд, за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Відповідач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він змінив місце проживання малолітньої дитини доньки [PERSON] за згодою матері [PERSON], тому є всі підстави вважати, що [PERSON] всупереч рішенню суду та домовленості між сторонами самочинно змінив місце проживання доньки, яка повинна була проживати з матір'ю. Відтак, у суду є всі підстави негайно ухвалити рішення про відібрання доньки у відповідача [PERSON] і повернути її матері [PERSON] За принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю. Відповідно до вимог п.5 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. З огляду на дану норму суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання дітини від [PERSON] і повернення її [PERSON]

Outcome: approved