Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗТ", в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" на користь [PERSON] , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08.06.2018 по 23.06.2019 включно, в розмірі 112749 грн.. Позовні вимоги обгрнутовані тим, що він працював на ПАТ "РІВНЕАЗОТ". 14 березня 2018 року звільнився з ПАТ "РІВНЕАЗОТ" за власним бажанням у зв"язку з невиконанням власником законодавства про працю. Проте, належну йому до виплати заробітну плату відповідачем, в строк встановлений законодавством виплачено не було, в зв"язку з чим він був змуше,ний звернутися за захистом своїх прав до суду. 10 травня 2018 року Рівненським міським судом Рівненської області було видано судовий наказ по справі № 569/8254/18 про стягнення з ПАТ "РІВНЕАЗОТ" на його користь заборгованості в сумі 13791,63 грн. та компенсацію втрати частини доходів в сумі 1762,37 грн.. Вищевказане судове рішення було виконано лише 24 червня 2019 року. Окрім того, Рівненським міським судом Рівненської області 11 червня 2018 року було видано судовий наказ по справі № 569/10664/18 про стягнення з ПАТ "РІВНЕАЗОТ" на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 22 894,66 грн. за період з 14 березня 2018 року по день звернення до суду 07 червня 2018 року. 30 серпня 2019 року Рівненським міським судом Рівненської області було видано судовий наказ по справі №569/16387/19 про стягнення з ПАТ "РІВНЕАЗОТ" на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 112464,80 грн., який ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року було скасовано та роз"яснено право взернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.3 ст.171 ЦПК України. Вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 112749 грн. за період з 08 червня 2019 року по 23 червня 2016 року (до часу проведення розрахунку) включно. 06 листопада 2019 року відповідачем через канцелярію суду за вх.№57145/19 від 06.11.2019 подано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позову у зв"язку із пропуском тримісячного строку звернення до суду про стягнення середнього заробітку згідно ч.1 ст.233 КЗпП України. 11 грудня 2019 року за вх.№63558/19 представником позивача [PERSON] - адвокатом Пилипчук Л.М. подано клопотання, в якому просила поновити строк [PERSON] строк звернення до суду за захистом порушених прав. 12 грудня 2019 року представником відповідача ПАТ "РІВНЕАЗОТ" Поляк І.В. подано заперечення на клопотання про поновлення строку (вх.№63994/19), в якому вважає що в клопотанні позивача про поновлення строку не наведено поважних причин для поновлення строків звернення до суду, а тому таке клопотання не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 грудня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень. Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року задоволено клопотання представник позивача [PERSON] - адвоката - Пилипчук Лесі Мінівни про витребування доказів. Витребувано з канцелярії Рівненського міського суду Рівненської області цивільну справу №569/10664/18 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ "РІВНЕАЗОТ" середнього заробітку за час затримки розрахунку. Розгляд справи відкладено на 09 год. 00 хв. 17 грудня 2019 року. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила поновити [PERSON] строк звернення до суду, позовні вимоги задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити задоволенні позову у зв"язку із пропуском тримісячного строку звернення до суду. Заслухавши виступи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ "РІВНЕАЗОТ", що не заперечується відповідчаем. 14 березня 2018 року, згідно наказу №420-ВК від 07.03.2018, [PERSON] звільнений з ПАТ "РІВНЕАЗОТ" за власним бажанням, у зв"язку з невиконанням власником законодавства про працю на підставі ст.38 КЗпП України, що стверджується копією трудової книжки, серії [NUMBER] . Згідно довідки про доходи про суми, які належать до виплати при звільненні №1351 виданої ПАТ "РІВНЕАЗОТ" від 12.04.2018, позивачу нараховано з лютого 2017 року по червень 2017 року включно - 13791,63 грн. заробітної плати. 10 травня 2018 року Рівненським міським судом Рівненської області було видано судовий наказ по справі № 569/8254/18 про стягнення з ПАТ "РІВНЕАЗОТ" на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 13791,63 грн. та компенсацію втрати частини доходів в розмірі 1762,37 грн.. 11 червня 2018 року Рівненським міським судом Рівненської області було видано судовий наказ по справі № 569/10664/18 про стягнення з ПАТ "РІВНЕАЗОТ" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 22 894,66 грн.. Стягнення на підставі судового наказу по справі №569/10664/18 середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 22894,66 грн. відбулося за період з 14 березня 2018 року по день звернення до суду 07 червня 2018 року. Згідно виписки по картковому рахунку [PERSON] , 24 червня 2019 року відповідачем було здійснено виплату грошових коштів у розмірі 15554 грн. та 22894,66 грн., які підлягали стягненню на підставі вищевказаних судових наказів. Отже, фактичний розрахунок всіх належних при звільненні сум з позивачем, проведений 24 червня 2019 року, що також не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Кодексу Законів про працю України. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Відповідно до роз"яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у з"'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За встановлених по справі обставин, суд визнає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України за період з 08 червня 2018 року (наступний день після звернення до суду з заявою про видачу судового наказу) по 23 червня 2019 року враховуючи, те, що остаточний розрахунок з ним був проведений відповідачем 24 червня 2019 року. Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує, що затримка розрахунку при звільненні позивача в період з 08 червня 2018 року по 23 червня 2019 року становить 260 робочих днів (червень 2018 року - 15, липень 2018 року - 22, серпень 2018 року - 22, вереснь 2018 року - 20, жовтень 2018 року - 22, листопад 2018 року - 22, грудень 2018 року - 20, січень 2019 року - 21, лютий 2019 року - 20, березень 2019 року - 20, квітень 2019 року - 20, травень 2019 року - 20, травень 2019 року - 22, червень 2019 року 14), а тому стягненню на користь позивача підлягає 112749 грн. середнього заробітку (433,65 грн х 260 днів). При цьому суд враховує, що визначений позивачем розмір середньоденного заробітку (433,65 грн.) відповідачем не заперечується. Позивач, крім іншого, просить суд поновити строк звернення до суду з даним позовом, посилаючись на те, що строк позовної давності пропущений ним з поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Згідно рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 233 КЗпП України у взаємозв"язку із положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних сум при звільненні, фактично ним розрахувався. Як встановлено з матеріалів справи, заборгованість із виплати заробітної плати була стягнута судовим наказом від 10 травня 2018 року, а середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14 березня 2018 року по 07 червня 2018 року стягнуто на підставі судового наказу від 11 червня 2018 року, проте фактичний розрахунок з позивачем проведено 24 червня 2019 року, що визнається сторонами. Отже, перебіг тримісячного строку починається з наступного дня, тобто з 25 червня 2019 і закінчується 25 вересня 2019 року. Із вказаним позовом [PERSON] звернувся до суду 16 жовтня 2019 року. Разом з тим, представник позивача [PERSON] - адвокат Пилипчук Л.М., як причини для поновлення пропущеного строку вказує на те, що 30 серпня 2019 року Рівненським міським судом Рівненської області було винесено судовий наказ по справі №569/16387/19 за заявою [PERSON] до ПАТ "РІВНЕАЗОТ" про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, яким стягнуто з ПАТ "РІВНЕАЗОТ" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 112464,80 грн. за період з 10 травня 2018 року по 24 червня 2019 року та 192,10 грн. сплаченого судового збору, однак ухвалою від 25 вересня 2019 року його було скасовано. Копію ухвали від 25 вересня 2019 року позивачем було отримано 07 жовтня 2019 року, що стверджується поштовим штемпелем на конверті та даними Укрпошти про отримання рекомендованого відправлення № 3302805338820. Також вказує, що 09 жовтня 2019 року з метою уникнення неточностей в розрахунку середнього заробітку представником [PERSON] було подано до Рівненського міського суду Рівненської області заяву про ознайомлення з матеріалами справи №569/10664/18 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу. З матеріалами справи №569/10664/18 представник [PERSON] ознайомлена 15 жовтня 2019 року, про що міститься відповідна відмітка в матеріалах справи. Наведені позивачем обставини викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, підтверджуються матеріалами справи №569/10664/18, які надані для огляду в судовому засіданні канцелярією суду на виконання ухвали суду від 11 грудня 2019 року Позивач за захистом свого права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, після виплати заборгованості по заробітній платі 24.06.2019 звернувся у встановлений ст. 233 КЗпП України строк. Суд погоджується із твердженнями представника відповідаача, що подання заяви про видачу судового наказу не перериває строку звернення до суду визначеного ст. 233 КЗпП України, однак, вважає, що позивач з наведених вище підстав звернувся до суду із пропуском сроку з поважних причин та звернувся у розумний строк. Суд вважає, що доводи представника позивача викладені в заяві про поновлення строків звернення до суду є обґрунтованими, а тому суд вважає за необхідне поновити цей строк. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають до задоволення. Відповідно до вимоги ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору у розмірі 1127,50 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved