Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

07 лютого 2019 року [PERSON], яка діє в своїх інтересах та\~ в інтересах [PERSON], зареєстрована за адресою [INFO] звернулася з позовом до відповідача [PERSON], який проживає [INFO] в якому просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] та стягнути на її користь понесені судові витрати. В обгрунтування позову вказує, що вона являється власником житлового будику № 7, розташованого по вул. Західна в м. Овруч, Житомирської області, відповідно до договору дарування від 25.10.2002 року. В даному будинку вона проживає разом із сином [PERSON], бабусею [PERSON], матірю [PERSON], сестрою [PERSON]\~ та вітчимом [PERSON]. Проживаючи в будинку відповідач комунальні платежі не сплачує, зловживає спиртними напоями, в стані сп'яніння вчиняє дебоші, ображає словами нецензурної лайки, що негативно впливає на її та її дитину.\~ Поведінка відповідача стала причиною неодноразових звернень до правоохоронних органів, він\~ притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Відповідач добровільно звільняти будинок не бажає, що перешкоджає їй як власнику, вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном та змушує проживати в іншій не належній їй квартирі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримав 09.03.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Позивач є власником квартири №4, що складає 1/2 частину житлового будинку за номером 7 по вул.. Західній в м. Овруч, Житомирської області, підтверджується копіями договору дарування від 25 жовтня 2002 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09 серпня 2004 року № витягу 4380041(а.с. 7,8). Згідно ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи видно, що [PERSON], відповідач по справі, проживає в спірному будинку, є членом сімї позивача , що підтверджується довідкою комунального підприємства «Гарне місто» Овруцької міської ради Житомирської області від 18.01.2019 року №474, систематично зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, та притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї, що видно з копій постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 15 січня 2019 року про справі №286/4154/18 про притягнення до адміністративної відповідальності та повідомлень про результати розгляду звернення Головного управління національної поліції в Житомирській області Коростенського ВП Овруцького ВП (а.с.10-14). У відповідності до положень ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Статтею 157 ЖК України, передбачено, що членів сім'ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першоюстатті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У відповідності з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України"при вирішенні справ про виселення на підставіст.116 ЖК Україниосіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Вказані обставини та аналіз наведених вище норм чинного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом виселення особи з житлового будинку без надання їй іншого житлового приміщення. З огляду на викладене, враховуючи, що заходи, які застосовувались до відповідача згідно постанови суду\~ та проведенні правоохоронними органами профілактичні бесіди не дали позитивного результату, відповідач і надалі порушує правила співжиття, вчиняє насильство в сімї, що робить неможливим проживання з ним в одному будинку позивача, суд приходить до висновку, що права власника мають бути захищені судом, а тому, позовні вимоги [PERSON] про виселення з житлового будинку [PERSON], підлягають задоволенню, як основані на законі. Крім того, у відповідності із ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати (а.с.1) у вигляді судового збору в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved