Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

11.08.2016 заявник звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту - народження дитини, хлопчика, [PERSON], [INFO] в Україні м. Луганськ. В своїй заяві посилається на те, що [INFO] [PERSON] в м. Луганськ народила хлопчика від її сина [PERSON], з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, про що їй було видане медичне свідоцтво про народження дитини №651. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану виявилося неможливим, оскільки дитина народилася на тимчасово окупованій території України, що визначено постановою ВРУ від 17.03.2015 №254. При цьому 10.08.2016 Марківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області відмовив їй у видачі свідоцтва про народження. Встановлення факту народження заявнику надасть право для державної реєстрації народження дитини на території України та в подальшому отримання допомоги при народженні дитини. Заявник в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просила розглянути справу без її участі. В судове засідання представник заінтересованої особи не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення телефонограми, заперечень проти задоволення вимог, викладених у заяві про встановлення факту народження дитини суду не надав, просив справу розглядати без участі представника. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) з 18.11.2006 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що зроблено актовий запис за № 55. [PERSON] є громадянкою України, що підтверджується копією паспота громадянина України серії [NUMBER], виданого Марківським РВ УМВС України в Луганській області 06.12.2006. [PERSON] є громадянином України, що підтверджується копією паспота громадянина України серії [NUMBER], виданого Марківським РВ УМВС України в Луганській області 23.11.2000. Згідно медичного свідоцтва про народження №651 від [INFO], [PERSON], [INFO] в «Луганській республіканській багатопрофільній лікарні Луганської народної республіки» о 03 годині 15 хвилин народила при одноплідних родах хлопчика, вагою 2740 граммів, за рахунком дитина друга. Проте вищезазначене медичне свідоцтво про народження дитини та свідоцтво про народження видані органами, які знаходяться на тимчасово окупованій території, тобто є недійсними та не створюють правових наслідків на території України, яка підконтрольна українській владі. Листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 10.08.2016р. № 552/02.2-2.21 заявнику відмовлено з підстав, що документ про народження дитини виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Таким чином виникла необхідність для встановлення юридичного факту - народження особи в певний час, оскільки неможлива реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини. Суд вирішуючи справу по суті використовує наступні норми процесуального та матеріального права виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ч. 1, 8 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 144 СК України батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх спілкування. Порядок реєстрації народження дитини встановлено Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 "Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні". Згідно даних Правил, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставімедичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), тависновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровяза формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Крім цього, згідно принципу 3 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині має належати з його народження право на імя та громадянство. Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обовязковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі обєкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За цих обставин суд вважає надані заявником медичні документи, як доказ народження дитини, не дивлячись на те, що медична установа, яка видала ці документи, знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України належними та допустимими. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. Визнання судом факту народження заявником дитини надасть право проведення державної реєстрації народження в державних органах на території України, яка контролюється українською владою та в подальшому отримати допомогу при народженні дитини - громадянина України. З викладеного вбачається, що рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України.

Outcome: approved