Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

В мотивування змісту позовних вимог позивачка вказала, 16 травня 2006 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та відповідачем - [PERSON]. У подружжя народилася донька - [PERSON], яка проживає разом матір'ю. Шлюбні відносини та проживання однією сім'єю із відповідачем були фактично припинені. За час шлюбу та спільного проживання подружжя за спільні кошти придбали й мають на праві спільної сумісної власності таке майно: Житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS], вартістю 70700,00 грн. Автомобіль «CHERY А 15 AMULET» 2007 р. випуску держ. № [NUMBER]. Вартістю 55 000,00 грн., що був придбаний на ім'я позивача 30.10.2007 р., та яким зараз користується та розпоряджається відповідач. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Для уникнення суперечок в майбутньому між співвласниками у визначених частках, слід врахувати інтереси дитини, а саме - право неповнолітньої доньки на житло і розподілити майно відповідно до порядку, що фактично склався при його користуванні та всіх влаштовує. Відповідно до приписів законодавства, суд виходить з принципу рівності часток подружжя в спільному майні. Вартість 1/4 частини будинку становить: 70 700 : 4 = 17 675 грн. Вартість 3/4 частини будинку становить: 17 675 х 3 = 53 025 грн. Вартість 1/3 частини будинку та машини становить: 55 000 + 17 675 = 72 675 грн. Виходячи з вищенаведеного доцільним визнати право власності на 1/4 частину будинку та автомобіль (що в грошовому еквіваленті дорівнює 72675,00 грн.) за відповідачем, а за позивачем визнати право власності на 3/4 частини будинку (що в грошовому еквіваленті дорівнює 53 025,00 грн.). Таким чином, позивачка заявляє вимоги: Визнати наступне майно, яке було придбано в період шлюбу: - житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS], вартістю 70 700,00 грн. - автомобіль «CHERY А 15 AMULET» 2007 р. випуску держ. № [NUMBER]., вартістю 55 000,00 грн. спільною сумісною власністю подружжя. Розподілити спільне сумісне майно подружжя таким чином: - виділити [PERSON], та визнати за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку, вартістю 53025 грн, що розташований за адресою [ADDRESS]; - виділити та залишити за відповідачем, [PERSON], право власності на 1/4 частину житлового будинку, вартістю 17 675 грн, що розташований за адресою [ADDRESS] та автомобіль «CHERY А 15 AMULET» 2007 р. випуску держ. № [NUMBER], вартістю 55000 грн. В мотивуванні змісту зустрічних позовних вимог відповідач зазначив, 16 травня 2006 року був зареєстрований шлюб між сторонами. Через 10 діб після реєстрації шлюбу 26.05.2006 року відповідачем було придбано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за 707000 грн, що на той час було еквівалентно 14000 (чотирнадцяти тисячам доларів США). Кошти для купівлі будинку у сумі 11500 (одинадцять тисяч п'ятсот доларів США) йому надала мати - [PERSON], залишок суми [PERSON] позичив у банку, оформивши кредитний договір на своє ім'я. Відповідно до ч.3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Що стосується автомобіля "CHERY А 15 AMULET" 2007 р. випуску держ. [NUMBER] вартістю 55000 грн., придбаного на ім'я первісного позивача: автомобіль був придбаний в кредит в КБ "Приват Банк" на ім'я [PERSON]. Сплачувався кредит на автомобіль із сімейного бюджета, в певний період виникла заборгованість по сплаті кредиту, через що банк нарахував штрафні санкції. Кошти для погашення заборгованості по кредиту надав батько [PERSON] - [PERSON]. Ці кошти він отримав від продажу своєї квартири. Тому відповідач вимагає: - визнати за [PERSON], право особистої приватної власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], придбаний 26.05.2006 р. - визнати автомобіль "CHERY А 15 AMULET" 2007 р. випуску держ. [NUMBER] вартістю 55000 гри., придбаний на ім'я первісного позивача, спільним майном подружжя. Представник позивача на зустрічні позовні вимоги в наданих суду запереченнях вказала: У зустрічній вимогах зазначається, що 16 травня 2006 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Через 10 діб після реєстрації шлюбу 26.05.2006 року [PERSON] було придбано житловий будинок, розташованим за адресою: [ADDRESS] за 707000 гри, що на гой час було еквівалентно 14000 (чотирнадцяти тисячам доларів США. Кошти для купівлі будинку у сумі 11500 (одинадцять тисяч п'ятсот доларів США йому падала маги - [PERSON], залишок суми [PERSON] позичив у банку, оформивши кредитний договір, та договір іпотеки. Але, відповідач забув зазначити, що ще є договір поруки. Поручителем у якому виступає, як раз позивачка. А саме свідчить про те, що при покупці спірного будинку, [PERSON], брала безпосередню участь, та у разі несплати за кредит, несла б солідарну відповідальність з чоловіком. Як зазначає, [PERSON], що його мати надала 11500 доларів США для купівлі будинку і залишок суми він позичив у банку, оформивши кредит. Але, [PERSON], дійсно брав у кредит грошові кошти у сумі 6000 доларів США, які протягом усього сімейного життя виплачували разом, а здебільш з моєї загробної плати, адже, [PERSON], має сезонну роботу, та кожного року з січня по травень знаходився дома, та не працював. Тобто, як зазначає відповідач, що він сплачував кредит з особистих своїх доходів, не відповідає дійсності. Даний кредит виплачувався спільно, однією сім'єю. Стосовно, доданої до зустрічної позовної заяви розписки, за якою нібито [PERSON], отримав гроші від своєї матері на придбання дому у розмірі 11500 доларів США, позивач не знала про наявність цієї розписки, та дізналась тільки коли отримала цю зустрічну позовну заяву. Представник позивача на позові наполягала. Зустрічні позовні вимоги не визнала. В поясненях наданих суду вказала, 16 травня 2006 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та відповідачем - [PERSON]. У подружжя народилася донька - [PERSON], яка проживає разом матір'ю. Шлюбні відносини та проживання однією сім'єю із відповідачем були фактично припинені. За час шлюбу придбали майно, Житловий будинок за адресою [ADDRESS]. Автомобіль «CHERY А 15 AMULET» 2007 р. випуску держ. № [NUMBER]. Вказане майно, позивачка вимагає визнати спільним та провести його розділ. Відповідач, представник відповідача, позовні вимоги не визнали. На зустрічних позовних вимогах наполягали. В пояснені вказала, 16 травня 2006 року був зареєстрований шлюб між сторонами. Після реєстрації шлюбу 26.05.2006 року відповідачем було придбано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за 707000 грн, що на той час було еквівалентно 14000 доларів США. Кошти для купівлі будинку у сумі 11500 доларів США йому надала мати - [PERSON], залишок суми [PERSON] позичив у банку, оформивши кредитний договір на своє ім'я. Автомобіля "CHERY А 15 AMULET" 2007 р. придбаного на ім'я позивача в кредит. Сплачувався кредит на автомобіль із сімейного бюджета, в певний період виникла заборгованість по сплаті кредиту, через що банк нарахував штрафні санкції. Кошти для погашення заборгованості по кредиту надав батько [PERSON]. Ці кошти він отримав від продажу своєї квартири. Свідок [PERSON] у вільних поясненнях суду вказав: В будинку він проводив ремонтні роботи, підводив комунікації, поновлював мережу опалення. Він знає, що сторони брали кредит для придбання будинку, т.я донька казала, що потрібно погашати кредит по будинку. Свідок [PERSON], у вільних поясненнях наданих суду вказала, що сторони придбали будинок за кошти яки яки вона далаїм від продажу бунинку у м.Донеьку у сумі 11500 долларів США, а 6000 долларі в США її син [PERSON] брал кредит в банку для придбання будинку. Кредит частково сплачувала вона. Так вона сплатила 800 долларів США,ю потім 1000долларів США. Потім вона продала квартиру за 4000-4500 долларів США та сплачувала кредит по машине. Свідок [PERSON] у вільних поясненнях наданих суду вказав, що будинок придбали за кошти яки давала їх мати. Також мати погашала кредит по автомашщине. Крім того, брат брав кредит для придбання будинку. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлено наступні факти та обставини: 16 травня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та відповідачем - [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів 16.05.2006 р. зроблено запис за № 395. 02 серпня 2008 р. у подружжя народилася донька - [PERSON], яка проживає разом матір'ю. Шлюбні відносини, проживання однією сім'єю сторонами фактично припинені, з цього часу спільне господарство у сторін відсутне как і відсутні взаємні правата обовязки. Означені факти визнають сторони, а тому на думку суду, вони є доведеними та не потребують додаткового доказування, що відповідає вимогам статті 82 ч.1 ЦПК України. Статтею 82 ч.1 ЦПК України визначено:. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу сторонами було придбано майно: - житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS], вартістю 70700,00 грн. що підтверджується договором купівлі продажу від 26.05.2006 р. - автомобіль «CHERY А 15 AMULET» 2007 р. випуску держ. № [NUMBER]. Вартістю 55 000,00 грн., що був придбаний на ім'я позивача 30.10.2007 р., та яким зараз користується та розпоряджається відповідач. Вирішуючи вимоги сторін. щодо визнання житлового будинку спільною сумістною власністю, розділ будинкук, визнання будинку особистою власністю, з урахуванням правової позиції сторін, поясненням свідків, за вимогами За вимогами ст..3 СК України визначено: Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. За вимогами статей 61, 63, 69, 70, 71 СК України: Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якш інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З урахуванням вказаних норм закону, спільним майном є майно, яке придбанно сторонами, спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки та за спільні кошти. Вимогами статті 76 ЦПК України визначено: Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами статті 77 ЦПК України визначено: Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З аналізу вказаним норм закону, суд вважає доведеним, що під час шлюбу сторонами був приданий житловий будинок за адресою [ADDRESS], вартістю 70700,00 грн. Отже, відсутні права дитини на частку в вказаному майні. Суд вважає, враховуючи, доведеним факт отримання відповідачем коштів на придбання буддинку у розмірі 11500 долларів США від свідка [PERSON], що свідчит пояснення свідкив, розписка, та не спростовано позивачкою. Проте, позивачкою не підтверджено спільності частки вартості будинку у розмірі 11500 долларів США. За таких обставини частка у розмірі 11500 долларів США в будинку не може бути визнанна спільною сумістною власністю. При купівлі будинку був укладений кредитний договір. Платежі по виплаті кредиту за будинок сплачувалися із сімейного бюджету. Як визнають обидві сторони залишок суми на придбання будинку відповідач позичив у банку, оформивши кредитний договір від 26 травня 2006р., та договір іпотеки від 26 травня 2006р. на отримання 6000 долларів США. Позивачка при отримання кредиту на придбання будинку виступила поручителем за договором поруки від 26 травня 2006року. Отже, кошти у розмірі 6000 доллірів США є спільною власністю сторін, а тому, частка в будинку у розмірі вартісті 6000 доллірів США є спільною сумістною власністю сторін, яка підлягає розділу між сторонами. З урахуванням встановлених обставин вказаний будинок повинен належити сторона на праві спільної часткової власності. За договором купівлі продажу житлового будинку від 26.05.2006р. зазначено відповідача. Вимогами статті 215 ЦК України визначено: Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідачем в обгрунтування своєї правової позиції та захисту прав не заявлено суду вимог, щодо визнання договору частково недійсним щодо належності придбанного майна Враховуючи вимоги статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд позбавлено право виходу за межи заявлених вимог. За вимогами статті 6 ЦК України визначено: 1. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. 2. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. 3. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Вимогами статті 11 ЦК України визначено: 1. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Вимогами статті 13 ЦК України визначено: 1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Враховуючи статті 6, 11, 13 ЦК України, зміст договорору купівлі продажу житлового будинку від 26.05.2006 р., згідно якого відповідач відійшов від положень закону, суд вважає, що майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS], є спільною сумістною власністю сторін та підлягає рівному розділу між сторонами. За таких обставини вимоги сторін, в данної частіні не обгрунтовані відповідно до закону та підлягают частковому задоволеню. Вирішуючи вимоги щодо Автомобіль «CHERY А 15 AMULET» 2007 р. випуску держ. № [NUMBER], вартістю 55000,00 грн., що був придбаний на ім'я позивачки 30.10.2007р., та яким зараз користується та розпоряджається відповідач, є спільною сумістної власностю, т.я. придбаний за спільні кошти. Суд вважає, що вказаний автомобіль слід залишити у власності відповідача, т.я вказана річь є неділимою та перебуавє в користуванні відповідача, що відповідає вимогам закону. В тойже час відподач пивинен сплатити позивачки 1/2 частину вартості автомашини, що є компенсацією у спільному майні. Таким чином, вимоги в данної частині сторін підлягають задоволеню. Заперечення відповідача, щодо часткового погашення кредиту за рахунок надання коштів батьком, судом не можуть бути прийняти, т.я доказів у виді банківських розрахункив с цього приводу суду не надано. Проте, автомобіль став спільною власністю сторін с часу перерахування банком кредитних коштів та передачу автомашини сторонам. Суд вважає, що доказ у виді оцінки вартості майна житлового будинку, як доказа не торкається предмету доказування, т.я. позивачкою не заявлено вимог щодо визнання за нею право власності та сплати компенсації вартості частки майна відповідачу.

Outcome: partial