Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

08 серпня 2016 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Цукровик» звернулось до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 грудня 2006 року між СТОВ «Цукровик» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,0 га, яка знаходиться на території Антонівської сільської ради Варвинського району, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. СТОВ «Цукровик» з моменту укладення договору до даного часу користується зазначеною земельною ділянкою, яка на даний час засіяна останнім. 15 січня 2007 року вищевказаний договір оренди земельної ділянки зареєстровано Варвинським районним відділом Чернігівської регіональної філії центру ДЗК. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області Левченко Т.М. на підставі рішення від 23 квітня 2016 року, індексний номер 29387962, було зареєстровано речове право на підставі договору оренди земельної ділянки із кадастровим номером [NUMBER], що укладений між [PERSON] та ТОВ «АгроКІМ» 01 квітня 2016 року, номер запису про інше речове право: 14293724. Оскільки відповідачі уклали оспорюваний договір незважаючи на те, що попередній договір є чинним для обох сторін, оспорюваний договір впливає на інтереси позивача та фактично перешкоджає користуванню та володінню орендованою земельною ділянкою, суперечить чинному законодавству а його реєстрація проведена з порушення норм закону, представник позивача просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,0 га, яка знаходиться на території Антонівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, кадастровий номер: [NUMBER], що укладений між [PERSON] та ТОВ «АгроКІМ» 01 квітня 2016 року та стягнути з відповідачів судовий збір в рівних частках по 689,00 грн. з кожного. В судове засідання представник позивача Стеценко О.О. не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 54). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не подавала, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 32, 45). Представник відповідача ТОВ «АгроКІМ» в судове засідання також не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 33, 46). Представник відділу Держгеокадастру у Варвинському районі Чернігівської області Ігнатенко Є.О. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 29, 39). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Згідно зі ст. 125 ЗК України в редакції від 31 березня 2006 року право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції до 01 січня 2013 року) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та набирає чинності після його державної реєстрації. Статтею 202 ЗК України (редакція до 01 січня 2013 року) передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснювалась у складі державного реєстру земель, що складався з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Ця ж стаття ЗК України в редакції від 07 липня 2011 року передбачала, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 135 від 23 травня 2003 року «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 травня 2003 року за № 408/7729, встановлено, що реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», на який було покладено повноваження щодо ведення державного реєстру земель. Пунктом 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за № 354/3647 (редакція до 20 квітня 2010 року) передбачено, що Державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами вказаного Центру ДЗК при Держкомземі України. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Судом встановлено, що 10 грудня 2006 року між СТОВ «Цукровик» та [PERSON], власником Державного акту на право власності серії [NUMBER], укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,0 га, яка знаходиться на території Антонівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області (а.с. 6-7). Вказаний договір було зареєстровано у Варвинському відділі Чернігівської регіональної філії ДЗК 15 січня 2007 року за № [NUMBER], що підтверджується відміткою у договорі. Згідно акту прийому - передачі земельної ділянки від 10 грудня 2006 року власник Державного акту на право власності серії [NUMBER] [PERSON] передає, а орендар СТОВ «Цукровик» приймає в оренду земельну ділянку площею 2,0 га (а.с. 8). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому даним Законом. 01 квітня 2016 року між [PERSON] як орендодавцем та ТОВ «АгроКІМ» як орендарем укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер: [NUMBER], строком до 31 грудня 2026 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9). Як вбачається зі змісту листів голови Варвинської районної державної адміністрації №01-33/1852 від 02 вересня 2016 року та в.о. голови Прилуцької районної державної адміністрації №2-2-10/3377 від 16 вересня 2016 року, реєстраційна справа щодо державної реєстрації від 23 квітня 2016 року права оренди земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер: [NUMBER], на підставі договору від 01 квітня 2016 року, що укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокім», у Варвинській районній державній адміністрації та в Прилуцькій районній державній адміністрації відсутня (а.с. 35, 47). Відповідно до ст. 126 ЗК України право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З 2013 року державну реєстрацію прав на земельні ділянки покладено на Укрдержреєстр, повноваження якого закріплено в Положенні про Державну реєстраційну службу, затвердженому Указом Президента України від 06 квітня 2011 року за № 401/2011, тобто Державний земельний кадастр функціонує паралельно із Державним реєстром речових прав на нерухоме майно. Діяльність органів державної реєстрації речових прав з 01 січня 2013 року регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 1 ст. 9 якого передбачено право державного реєстратора запитувати від органів виконавчої влади відповідну інформацію, зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у т.ч. на земельні ділянки. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Левченко Тетяною Миколаївною на підставі рішення від 23 квітня 2016 року, індексний номер 29387962, було зареєстровано речове право на підставі договору оренди земельної ділянки із кадастровим номером [NUMBER], що укладений між [PERSON] та ТОВ «АгроКІМ» 01 квітня 2016 року, номер запису про інше речове право 14293724. В розумінні ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності У відповідності до ст. 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний, зокрема, при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки та не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. В свою чергу орендар земельної ділянки відповідно до ст. 25 зазначеного закону має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону, що закріплено у ст. 27 Закону України «Про оренду землі». Згідно ч. 1 ст. 1 Протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 статті 152 Земельного кодексу України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. Таким чином, відповідачі, укладаючи другий договір оренди земельної ділянки, фактично порушили право позивача на володіння і користування орендованою ним за чинним договором оренди земельною ділянкою, що був укладений раніше, позбавивши його права самостійного господарювання на землі, отримання продукції і доходів. Більш того, суд вважає, що існування одночасно двох правочинів та зобов'язань щодо одного об'єкту договору суперечить законодавству України. Отже, зважаючи на те, що право оренди попереднього орендаря підлягає захисту на рівні із правом власності, суд вважає, що дії відповідачів при укладанні договору суперечили Закону України «Про оренду землі», а відповідно порушені права позивача підлягають захисту. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі наявних суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно у державній реєстрації прав може бути відмовлено, а відповідно до ч. 2 ст. 24 зазначеного вище Закону за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Згідно роз'яснення Державної реєстраційної служби України № 2951/05-15-13 від 06 серпня 13 року "Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними правонабувачами" з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку державний реєстратор повинен запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, які здійснювали їх державну реєстрацію до 01 січня 2013 року. В даному випадку речове право, що виникло раніше, реєструвалось в ДЗК, відомості з ДЗК були надані реєстратору, але останній не перевірив наявності іншого речового права, хоча у нього було достатньо можливостей для з'ясування всіх обставин та відмови у здійсненні державної реєстрації оспорюваного договору. Причини нездійснення цих дій реєстратором суду не зрозумілі. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду, зокрема, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зважаючи на наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати слід покласти на відповідачів в рівних частках.

Outcome: approved