Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором в розмірі 24645 гривень, 3% річних від суми боргу за весь час прострочення в сумі 357 гривень 28 копійок та відшкодування моральної шкоди. В подальшому, позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 35700 гривень, 3 % річних за період з 01.04.2013 р. по 23.04.2014 р. в сумі 1136,84 гривні та моральну шкоду в сумі 3000 гривень. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що протягом 2011-2012 р. вона виконувала за усною домовленістю доручення громадянина Італії [PERSON] щодо реєстрації юридичних осіб. За виконання цих доручень передбачалась відповідна оплата у гривнях, однак сума фіксувалась в доларах США за ринковим курсом. Відповідач розрахувався за виконану роботи лише частково і станом на березень 2013 р. утворилася заборгованість в сумі 3000 доларів США, що на той час склало 24450 гривень. 13.03.2013 р. між позивачем та выдповыдачем був укладений договір реструктуризації боргу у простій письмовій формі, відповідно до якого [PERSON] зобов»язався сплатити свій борг протягом чотирьох місяців рівними частинами, починаючи з 01.04.2013 р. Відповідач не виконав своїх зобов»язань за Договором і відмовляється вирішувати даний спір в позасудовому порядку. Невиконанням зобов»язань відповідач завдав позивачу моральну шкоду, оскільки вона мала намір витратити гроші, які заборгував останній, на лікування сина - інваліда, а відсутність цих коштів і неможливість проведення лікування завдало їй душевних страждань. 29.05.2014 р. Голосіївським районним судом м.Києва у даній справі було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги задоволені частко. За результатами розгляду апеляційної скарги позивача 09.07.2014 р. Апеляційним судом м.Києва була постановлена ухвала про залишення рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 29.05.2014 р. без змін. В подальшому, за заявою відповідача заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 29.05.2014 р. було скасовано і справа призначена до розгляду в загальному порядку. В ході судового розгляду позивач неодноразово збільшувала розмір позовних вимог і відповідно до заяви від 07.05.2015 р. просила суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 44889,56 гривень, згідно з поданим розрахунком В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, стягнувши з відповідача суму боргу за Договором про реструктуризацію, застосувати положення ст.625 ЦК України та стягнути 3% річних і інфляційні збитки від суми боргу та моральну шкоду в сумі 3000 гривень, з підстав зазначених в позовній заяві. Також суд просила встановити забезпечити виконання рішення суду, шляхом накладення заборони відповідачу виїжджати за межі України до виконання своїх зобов»язань, посилаючись на те, що це єдиним способом примусити відповідача виконати рішення суду і повернути борг. Відповідач повторно в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом за місцем реєстрації. Судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання на поштовому відділенні. Представник відповідача була належним чином повідомлена про місце і час судового розгляду За згодою позивача, на підставі ст..ст.224-226 ЦПК України, суд вважає за можливе провести повторний заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.03.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір реструктуризації боргу, відповідно до якого [PERSON] 13.03.2013 р. сплачує [PERSON] 19560 гривень (2400 по курсу 8,15 гривень). [PERSON] зобов»язалась після отримання 19560 гривень закінчити реєстрацію Представництва «Коджін Інфраструктуре С.П.А.» та передати всі документи [PERSON], а також закінчити роботу по ліквідації Представництва «Корацца С.П.А.». Крім того, відповідно до даного Договору Нікола Серджіо зобов»язується виплатити свій боргу [PERSON] в розмірі 24450 (3000 доларів США по курсу 8,15 гривень) рівними частинами по 6112 гривень 50 копійок (750 доларів США по курсу 8,15 гривень) на протязі чотирьох місяців, починаючи з 01 квітня 2013 року. Кожна оплата оформляється розпискою. Судом встановлено, що відповідач виконав свої зобов»язання щодо повернення 19560 гривень, однак не виконав зобов»язання щодо повернення боргу [PERSON] в розмірі 24450 (3000 доларів США по курсу 8,15 гривень) рівними частинами по 6112 гривень 50 копійок (750 доларів США по курсу 8,15 гривень) на протязі чотирьох місяців, починаючи з 01 квітня 2013 року. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов»язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу положень ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) На підставі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов»язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З врахуванням викладеного суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 24450 гривень (як визначено в зобов»язанні) в судовому порядку в зв»язку з невиконанням зобов»язань щодо повернення коштів за Договором реструктуризації боргу від 13.03.2013 р., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з заявленими позивачем вимогами вона просить стягнути з відповідача 3% річних від суми боргу (визначивши суму боргу в розмірі 24450), починаючи з 01.04.2013 року і в подальшому нараховуючи 3 % річних не лише на всю суму боргу, але із врахування нарахованих відсотків станом на 01.05.2013 р., 01.06.2013 р., 01.07.2013 р., фактично нараховуючи відсотки на відсотки, що суперечить положенням ст..625 ЦК України. Суд не може взяти до уваги даний розрахунок виходячи з того, що, дійсно, сума боргу за Договором про реструктуризації боргу від 13.03.2013 р. становить 24450 гривень, однак вона повинна була бути виплачена відповідачем рівними частинами протягом чотирьох місяців з 01.04.2013 р. по 01.07.2013 р., а тому інфляційні збитки і 3 % річних повинні нараховуватись на фактичну суму заборгованості яка існувала станом на , 01.04.2013 р. (6112,50 гривень), 01.05.2013 р. (12225 гривень), 01.06.2013 р. 18337,50 гривень), 01.07.2013 р. (24450 гривень). І лише починаючи з 02.07.2013 р. і по 20.05.2015 р. (згідно заявлених вимог) 3 % річних та інфляційні збитки повинні нараховуватись на загальну суму заборгованості за Договором в розмірі 24450 гривень. Відповідно до проведеного судом розрахунку з врахуванням періодів невиконання зобов»язань та суми боргу у зазначений період 3 % річних станом на станом на 01.05.2013 р. становить 14, 56 гривень, станом на 01.06.2013 р. - 30,14 гривень, станом на 01.07.2013 р. - 43,70 гривень, за період з 02.07.2013 р. по 20.05.2015 р. (687 днів) 1380,58 гривень, а всього 3% становить 1468,98 гривень. За цим же принципом суд розраховує і інфляційні втрати від несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов»язань з врахуванням показників інфляції відповідно до даних держстату та суми заборгованості у визначені судом періоди. Відповідно до проведених судом розрахунків інфляційні втрати становлять 15238,72 гривні. Враховуючи викладене, вимога позивача щодо стягнення суми боргу з врахуванням 3 % річних та інфляційних збитків підлягають задоволенню частково в розмірі 41157,20 гривень, з яких 24450 - сума боргу за договором, 15238,72 інфляційні втрати, 1468,98 - 3% річних від суми боргу. Не підлягають, на думку суду, задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач посилається на те, що кошти, які відповідач повинен був повернути відповідно до Договору, вона мала намір використати на лікування свого сина, однак в зв»язку з невиконанням зобов»язань відповідачем вона не змогла використати таку можливість, що завдало їй душевних страждань. Відповідно до роз"ясень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. З боку позивача суду не надано доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди та розміру зазначеної шкоди. Враховуючи викладене, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими і недоведеними. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених вимог. Суд не вбачає підстав для вжиття заходів для забезпечення виконання рішення суду на стадії його ухвалення, оскільки матеріали цивільної справи не містять доказів, що невжиття цих заходів унеможливить виконання рішення суду.

Outcome: partial