Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-22 00:00:00

12 березня 2018 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Єнакіївської міської ради Донецької області, Горлівської міської ради Донецької області про визнання права власності на квартири в порядку спадкування обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31 січня 2009 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області. [PERSON] на праві приватної власності належали дві житлові квартири, а саме квартира № 67, що знаходить в будинку № 21 по проспекту Береговому у м. Єнакієве Донецької області та квартира № 21, яка знаходиться в будинку № 48 по вулиці Рудакова О.П. у м. Горлівка Донецької області. 09 лютого 2016 року чоловік позивача [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначених квартир. [PERSON] зазначає, що із померлим вони були зареєстровані та мешкали разом за однією адресою до самої смерті спадкодавця. Також вказує про те, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті чоловіка з метою оформлення спадкових справ на вказане майно [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори, однак належне оформлення спадщини стало не можливим та постановою виконуючої обовязки державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у звязку із тим, що спадкове майно розташоване на тимчасово окупованій території України та районі проведення антитерористичної операції і перевірити склад спадкового майна, його наявність, а також наявність чи відсутність заборон накладених на це майно є неможливим. Таким чином, [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка, оскільки перевірити склад спадкового майна не є можливим, у зв'язку із чим, вона змушена була звернутися до суду із даним позовом та просить суд ухвалити рішення яким визнати за нею право власності на квартиру № 67, що знаходить в будинку № 21 по проспекту Береговому у м. Єнакієве Донецької області та квартиру № 21, яка знаходиться в будинку № 48 по вулиці Рудакова О.П. у м. Горлівка Донецької області. Позивач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не зявилась, надала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розгляд справи провести без її участі. Додала, що не заперечує проти винесення заочного рішення по справі (а.с.85). Представники відповідачів про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області, до судового засідання не зявились та причини неявки суду не повідомили (а.с.90, 113). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 155128 від 31 січня 2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 31 січня 2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено запис № 27 (а.с.101). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого у 1992 році у Єнакіївській державній нотаріальній конторі, належала квартира [ADDRESS] та на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 серпня 2009 року приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу, належала квартира [ADDRESS] О.П. у м. Горлівка Донецької області. Право власності на вищезазначені квартири підтверджується технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] від 09 липня 1992 року та технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] О.П. у м. Горлівка Донецької області, зареєстрованим КП "Горлівським міським бюро технічної інвентаризації" (а.с.13, 103-106, 107-109). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [INFO] (а.с.15-19). Згідно звіту про оцінку вартості квартири № 67, що знаходиться за адресою Донецька область, м. Єнакієве, пров. Берегового, буд. 21, від 21 лютого 2018 року, який було оцінено субєктом підприємницької діяльності [PERSON], вартість обєкту оцінки становить 54\~100 гривень (а.с.24-44). Згідно звіту про оцінку вартості квартири № 21, що знаходиться за адресою Донецька область, м. Горлівка, вул. Рудакова О.П., буд. 48, від 21 лютого 2018 року, який було оцінено субєктом підприємницької діяльності [PERSON], вартість обєкту оцінки становить 108 100 гривень (а.с.50-70). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 319141 від 10 лютого 2016 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, [PERSON] помер 09 лютого 2016 року в м. Миргород Полтавської області (а.с.102). Постановою виконуючої обовязки державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори [PERSON] від 25 січня 2018 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с.100). Згідно вищевказаної постанови 13 квітня 2016 року у Першій миргородській державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа № 22/2016 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини. Від прийняття спадщини на користь позивача подали заяви про відмову від прийняття спадщини діти спадкодавця, [PERSON] та [PERSON], у звязку із чим [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину (а.с.100). Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Згідно із роз'ясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року. Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, на території Донецької області, зокрема, на території міста Горлівка Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів у своїй сукупності дозволяє суду дійти висновку, що спадкодавцю [PERSON] за життя на праві власності належали квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] О.П. у м. Горлівка Донецької області. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказані квартири увійшли до складу спадщини, а позивач є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], як спадкоємець першої черги після смерті чоловіка. Зважаючи на те, що позивач [PERSON] позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права після смерті чоловіка шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому порядку, з тих підстав, що спадкове майно розташоване на тимчасово окупованій території України та районі проведення антитерористичної операції та перевірити його наявність та склад, а також наявність чи відсутність заборон накладених на це майно є неможливим, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved