Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

19 серпня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою : [ADDRESS] , а саме : на 1/2 частину, як за членом колишнього колгоспного двору, на 1/2 частину, як за спадкоємцем першої черги за законом після померлої [INFO] [PERSON] , мотивуючи позов тим, що будинок належав [PERSON] , як голові колгоспного двору відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння. Членом колгоспного двору була позивач [PERSON] .. Хоча свідоцтво про право власності на житловий будинок було видане померлій [PERSON] , як голові колгоспного двору, проте і [PERSON] мала право на відповідну частку житлового будинку, як член колгоспного двору. В засідання позивач не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач - Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області не забезпечили явку в засідання свого представника, подали заяву про розгляд справи без його участі та зазначили про визнання позовних вимог. Третя особа - Чернігівська районна державна нотаріальна контора не забезпечила явку свого представника в засідання, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Як слідує з положень ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідачем позов визнається, про що надана письмова заява, суд вважає можливим розглянути справу у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] був колгоспним двором, головою якого була [PERSON] , що володіла будинком на підставі свідоцтва про право власності від 30.04.1992 року (а.с.10,17). Членом колгоспного двору була [PERSON] , оскільки станом на 01.07.1990 року проживала та була зареєстрована в даному будинку, що підтверджується довідкою виконкому Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району та області № 262 від 13.08.2020 року (а.с.15). Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 « Про порядок державного обліку житлового фонду» і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України "Про власність", кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України "Про власність" 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору, які не втратили право на витребування частки. Таким чином, незважаючи на той факт, що свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок було видане [PERSON] , проте [PERSON] , як член колгоспного двору мала частку житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/2 частині. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] , про що 07.02.2020 року Виконавчим комітетом М.-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області складено актовий запис № 24 (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] , яку прийняла її дочка [PERSON] (а.с.7), оскільки на день смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом з нею по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 261 від 13.08.2020 року (а.с.14). У відповідності до повідомлення Чернігівської районної державної нотаріальної контори після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 152/2020, із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] . Позивачу Чернігівською районною державною нотаріальною конторою роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки документ не відповідає вимогам законодавства. (а.с.18) Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, оскільки свідоцтво про право власності видано на голову колгоспного двору, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності.

Outcome: approved