Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

05 травня 2020 року [PERSON] звернула до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою власністю та права власності в порядку спадкування, уточнивши в вересні 2020 року позовну заяву просила суд, визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., набуту [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №6476, особистою власністю [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., в порядку спадкування за законом, як спадкову трансмісію, після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] та батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначала, що [INFO] помер [PERSON] , за життя він склав заповіт, яким усе майно заповів батькові [PERSON] . Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, після смерті [PERSON] , спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] , [INFO] , як син спадкодавця та [PERSON] , як батько спадкодавця. Інші спадкоємці першої черги відсутні, оскільки, на час смерті [PERSON] в шлюбі не перебував, інших дітей не мав. Батько, [PERSON] у встановлений законом шести місячний строк, подав до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу заяву про прийняття спадщини, та нотаріусом відкрито спадкову справу. [PERSON] , заяву про прийняття спадщини не подавав. Однак, [PERSON] свідоцтво про право власності на спадщину не отримав, так як [INFO] помер. За життя [PERSON] заповіту не склав, у зв`язку з чим, позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті. Позивач зазначила, що вона прийняла спадщину після смерті батька, так як подала заяву про прийняття спадщини, [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини ні після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , ні після смерті дідуся [PERSON] , який помер [INFO] . У зв`язку з чим, на думку позивача, [PERSON] вважається таким, що не прийняв спадщину, а позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. Позивач звернулась до нотаріуса та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину на квартиру, яка належала братові, та на яку батько не отримав свідоцтво про право на спадщину. Нотаріус на належну братові квартиру [ADDRESS] , 25 лютого 2020 року видав їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №276. Право власності було також зареєстроване в державному реєстрі речових прав. На іншу квартиру [ADDRESS] , нотаріус свідоцтво про право на спадщину не видав, мотивуючи це тим, що вказана квартира була набута братом в шлюбі, а тому може бути спільним майном подружжя. Позивач також у позові вказала, що її брат [PERSON] дійсно з 20.04.1991 року по 03.11.2005 рік перебував у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . В шлюбі вони придбали дві квартири: 05 вересня 2003 року квартиру [ADDRESS] та 12 травня 2005 року квартиру [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу [PERSON] 21 травня 2007 року звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про усунення перешкод розпоряджатися квартирою. Вказана позовна заява, на думку позивача, була фактично позовом про поділ майна подружжя. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2007 року по цивільній справі № 2-2377 позов було задоволено та зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди для оформлення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] дати згоду [PERSON] на покупку будинку їй разом з неповнолітнім сином за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з чим, позивач зазначила, що [PERSON] при вирішенні позову в суді визнала ту обставину, що квартира [ADDRESS] , є особистою власністю її брата [PERSON] , а не спільним майном подружжя. Тому вважає, що до складу спадщини входить 1/1 частина квартири [ADDRESS] , як особиста власність, а не квартири яка є у спільній власності подружжя. Ухвалою суду від 08 травня 2020 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження. (а.с.33) Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів та витребувано від приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Січкар Б.В. копії спадкових справ, відкритих після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . (а.с.79) Ухвалою суду від 30 березня 2021 року закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено судовий розгляд. (а.с. 95) Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року за клопотанням позивача [PERSON] про витребування доказів, витребувано з архіву Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, належним чином засвідчену копію рішення суду від 03 жовтня 2007 року по цивільній справі №2-2377 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловою квартирою. У судовому засіданні позивач та її представник присутні не були, поза межами судового засідання, через канцелярію суду 21 липня 2021 року від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій позивачка просила суд позов задовольнити у повному обсязі, також зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , у жодне судове засідання, які були призначені судом на 09 червня 2020 року, 27 липня 2020 року, 08 вересня 2020 року, 12 листопада 2020 року, 16 грудня 2020 року, 16 лютого 2021 року, 30 березня 2021 року, 27 квітня 2021 року та 21 липня 2021 року, не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток за вказаною у позовній заяві адресою проживання, які повернулись з поштового відділення з відміткою «За закінченням строку зберігання» (а.с.45-60, 72-75,157-160, 164-165, 171-173, 182-186, 191-194) про причини\~поважності неявки\~суд не\~сповістили,\~відзив на\~позовну заяву\~не надали.Відповідачі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» при розгляді справи, ч.1 ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно вимог ст.280\~ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , про Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу 21 січня 1960 року складено відповідний актовий запис №260, її батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.01.1960 року. (а.с.9) [INFO] народився [PERSON] , про що Інгулецьким відділом РАЦС м. Кривого Рогу 06 березня 1969 року складено відповідний актовий запис №140, його батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.03.1969 року. (а.с.10) 08 грудня 1979 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Дзержинським відділом РАЦС м. Кривий Ріг та складено відповідний актовий запис №2032, після реєстрацію шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.12.1979 року. (а.с.11) Вказані документи підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як сестри та брата. [INFO] помер [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис №131, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.05.2019 року. (а.с.7) 22 червня 2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті його сина [PERSON] , [INFO] , який на день смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . У вказаній заяві [PERSON] зазначив, що крім нього є інший спадкоємець за законом, син спадкодавця [PERSON] , [INFO] . (а.с.106) [INFO] помер [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис №508, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.08.2019 року. (а.с.8) 09 вересня 2019 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який на день смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , та залишив заповіт на її ім`я, посвідчений 07 червня 2019 року [PERSON] , державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-641, яким заповів їй все його майно. (а.с.84, 87) 25 лютого 2020 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вказане Свідоцтво про право на спадщину зареєстровано в реєстрі за №276. (а.с.150 зворот) Крім того, 03 квітня 2020 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що 14 лютого 2020 року до приватного нотаріуса Січкар Б.В. звернулась [PERSON] , з проханням видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю, померлого [INFO] батька, [PERSON] , який на день смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно заяви [PERSON] серед спадкового майна є: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка є спадщиною, що залишилася після сина спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , яку він фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Однак, приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , та не є особистою приватною власністю [PERSON] , так як вказана квартира належить [PERSON] , який на момент укладення цього договору перебував у зареєстрованому шлюбі, і грошові кошти, які витрачались ним на придбання вищевказаної квартири, були спільною сумісною власністю подружжя, правочин щодо набуття квартири вчинявся за згодою дружини [PERSON] (а.с.152 зворот 153) Відповідно до дублікату Договору купівлі-продажу квартири укладеного 12 травня 2005 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) вбачається, що п.1 вказаного Договору продавець продав, а покупець купив двохкімнатну квартиру, розташовану на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. Квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. та зареєстровано в реєстрі за №462. У вказаному договорі також зазначено, що приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. Відповідно до п. 5 Договору зазначено, що покупець свідчить, що на момент купівлі квартири він перебуває у юридично-зареєстрованому шлюбі, квартиру купує за згодою дружини. (а.с.137 зворот 138) При зверненні із позовом [PERSON] зазначала, що [PERSON] , з 20.04.1991 року по 03.11.2005 року перебував у шлюбі з [PERSON] . В шлюбі вони придбали дві квартири: квартиру [ADDRESS] , 05 вересня 2013 року та квартиру [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу [PERSON] , 21 травня 2007 року звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про усунення перешкод розпорядитися квартирою. Вказана позовна заява, на думку позивача, була фактично позовом про поділ майна подружжя. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2007 року по цивільній справі № 2-2377 позов було задоволено та зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди для оформлення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Зобов`язати [PERSON] дати згоду [PERSON] на покупку будинку їй разом з неповнолітнім сином за адресою [ADDRESS] . Згідно частини першої статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57\~СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Тлумачення статті 61\~СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання позивача на Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2007 року по цивільній справі № 2-2377, як підтвердження визнання [PERSON] при вирішення позову в суді, що квартира [ADDRESS] , є особистою власністю її брата [PERSON] , а не спільним майном подружжя, є обґрунтованим. Так, відповідно до Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2007 року по цивільній справі № 2-2377, предметом розгляду вказаної справи було усунення перешкод в користування житловим приміщенням, зокрема для оформлення договору купівлі-продажу квартири яка була придбана у шлюбі за адресою: [ADDRESS] . (а.с.22-23) Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Так, згідно зі статтею 16 Закону України «Про власність» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Відповідно до статті 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] , судом встановлено, що інший спадкоємець за законом, а саме, [PERSON] своїм правом на отримання спадщини не скористався. Згідно ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позиву [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою власністю та права власності в порядку спадкування. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved