Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

08 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа Нововолинський міський сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління ДМС у Волинській області про позбавлення права користування житловим приміщенням. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона разом із своїм чоловіком [PERSON] у рівних долях придбали квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 грудня 2008 року. Відповідач після відчуження вказаного житла порушив їх домовленість про зняття його з реєстрації та по даний час є зареєстрованим за вказаною адресою. Оскільки реєстрація відповідача в спірній квартирі є перешкодою у вільному розпорядженні нею своєю власністю, а добровільно він знятись з реєстрації не бажає, тому просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що позбавлений права користування квартирою [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задоволити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, через оголошення в газеті "Волинь нова" від 11.06.2015 року №59, причину неявки в судове засідання не повідомив. Третя особа - Нововолинський міський сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління ДМС у Волинській області в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву, просить справу слухати у її відсутності, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення в зв'язку з наступним. З копії договору купівлі-продажу квартири від 26 грудня 2008 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.03.2009 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.4, 6). Згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 22.07.2007 року (а.с.9). Судом встановлено, що позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] вселились та проживають в квартирі [ADDRESS] після відчуження даного житла відповідачем [PERSON] Згідно копії будинкової книги відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). Отже, на даний час співвласниками спірної квартири є [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 26.03.2004 року. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право [PERSON] користуватися спірною квартирою існує лише за наявності у нього права приватної власності на це майно. А відтак, припинення права власності відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припиняє його право на користування цією квартирою. Передбачаючи право власника житлової квартири на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника квартири. Отже, з припиненням права власності особи на жиле приміщення вона втрачає право користування цим приміщенням. Таким чином, суд вважає докази надані позивачем на підтвердження заявлених вимог переконливими та приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] не відносився і не відноситься до членів сім'ї теперішніх власників, договірні відносини щодо проживання в квартирі з теперішніми власниками [PERSON] та [PERSON] відсутні, тому слід позбавити відповідача [PERSON] права користування спірною квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] До стягнення з відповідача в користь позивача підлягають понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved