Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

У листопаді 2013 р. представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, по-силаючись на те, що 12.10.2006 р. відповідач отримав від ПАТ «ПриватБанк" за кредитним договором без номеру кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (що-місячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборго-ваності за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку із зазначеним порушенням зобо-в'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2013 р. має заборгованість - 20531,52 грн., яка складається з наступного: - 4380,66 грн. - заборгованість за кредитом; - 14696,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи від-повідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксо-вана частина), 953,88 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у су-мі 20531,52 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав, наполягав на їх задово-ленні. Не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутністю відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіще-ний належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (а.с. 28). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на заса-дах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах за-явлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обста-вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встано-влених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які бе-руть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.1054 ЦК України, а укладений між ними договір відповідає вимогам ст.1055 ЦК України. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених дого-вором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чи-ном відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Позивачем 12.10.2006 р. надано відповідачу кредит на загальну суму 250 грн., зі спла-тою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборго-ваності за кредитним договором (а.с.8). Відповідно до заяви, відповідач повинен був щомісячно в період сплати надавати бан-ку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом в розмірі 7 % від суми заборгованості. Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором без номеру від 12.10.2006 року заборгованість по кредиту станом на 31.10.2013 р. становить 20 531,52 грн., що під-тверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-7). Позивач зобов'язання щодо надання кредиту [PERSON] виконав належним чи-ном та в повному обсязі, що підтверджується банківськими документами. Разом з цим, суд не може залишити поза увагою наступне. До матеріалів справи позивачем надані Умови та правила надання банківських по-слуг які фактично містять умови та порядок надання кредиту, права та обов'язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін, та положення щодо збільшення строку позов-ної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, штрафних санкцій пені до п'яти років. Умови та правила надання банківських послуг підписані головою правління банку, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви по-зичальника. У Заяві не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особа. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода [PERSON] на укла-дення кредитного договору з урахуванням вказаних Умов, немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою позивальника, строк вико-нання зобов'язань за якою встановлений до 12.10.2007 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, мо-же бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укла-дається у письмовій формі. В порушення вимог ст.60 ЦПК України, відповідно якій кожна сторона по справі по-винна довести відповідними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, позивачем не надано суду доказів укладення між ПАТ КБ "При-ватБанк" та [PERSON] письмового договору про збільшення строку позовної дав-ності. Таким чином, суд приходить до висновку, що до правовідносин між сторонами по справі слід застосувати загальний строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК Ук-раїни, а саме три роки. Згідно до ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визна-ченим строком виконання починається зі спливом строку виконання. Позивач звернувся до суду у листопаді 2013 року. Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки застережень щодо продовження позовної давності, нарахування неустойки відповідно до Умов Заява не містить, суд вважає, що банком пропущений строк звернення до суду.

Outcome: dismissed