Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь борг у розмірі 5 173 105, 63 грн. та у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15.12.2016 у сумі 3 288 425, 00 грн. звернути стягнення на предмет застави, а саме: Установку для термічної обробки деревини (корпус, опора камери, вентилятор, повітропровід, стеля камери, двері) (1 шт.), Підставку для опори камери (6 шт.), Візок для завантаження (1 шт), Моторний блок (1 шт.), Вал у корпусі (1 шт.), Привідний механізм (1 шт.), Фільтр (1шт), Бак для збирання відходів (1 шт), Насос у резервуарі (1 шт), Повітропровід 2 (1 шт), Теплообмінник (1 шт.) Парогенератор (1 шт.), Резервуар високого тиску (1 шт.), Розподільчу шафу для управління парогенератором (1 шт.), Розподільчу шафу для управління установкою (1 шт.), Вентилятор (5 шт.), Набір труб, елементи кабелепроводу, комплект (1 шт), Водяний бак (розібраний) (1 шт), шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеного на підставі оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем-1 був укладений нотаріально посвідчений договір позики на суму 3 288 425,00 грн., що становило еквівалент за курсом НБУ на день підписання цього договору 125 000,00 дол. США. Відповідно до даного договору відповідач-1 зобов`язався повернути отримані кошти у борг до 15.12.2017. Відповідач-1 порушив встановлений п. 4.1 Договору строк для повернення суми позики та не повернув грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 3 288 425,00 грн. Згідно п. 6.2 Договору у разі порушення строків повернення позики за цим Договором Позичальник оплачує на користь Позикодавця штраф в розмірі 3 % (три відсотки) за кожний місяць від неповернутої суми прострочення повернення позики. Також у порядку ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та індекс інфляції. За даними розрахунку щодо заборгованості за договором позики від 15.12.2017 загальний розмір боргу, штрафу, трьох процентів річних від простроченої суми та втрат від інфляції складає 5 173 105,63 грн., з яких: - сума заборгованості по договору позики - 3 288 425,00 грн.; - сума штрафу - 1 183 833,00 грн. (98652.75 х 12 місяців); - три проценти річних від простроченої суми за період прострочення з 16.12.2017 по 01.12.2019 у розмірі 191 630.00 грн.: - сума втрат від інфляції за період прострочення з 01.01.2017 по 01.12.2019 у розмірі 509 217,63 грн. У якості забезпечення виконання зобов`язань з приводу повернення відповідачем- 1 суми позики, між позивачем та відповідачем-2 укладено договір застави обладнання (майнова порука) від 15.12.2016 року, згідно якого відповідачем-2 було надано в приватне обтяження наступне майно: Установку для термічної обробки деревини (корпус, опора камери, вентилятор, повітропровід, стеля камери, двері) (1 шт.), Підставку для опори камери (6 шт.), Візок для завантаження (1 шт), Моторний блок (1 шт.), Вал у корпусі (1 шт.), Привідний механізм (1 шт.), Фільтр (1шт), Бак для збирання відходів (1 шт), Насос у резервуарі (1 шт), Повітропровід 2 (1 шт), Теплообмінник (1 шт.) Парогенератор (1 шт.), Резервуар високого тиску (1 шт.), Розподільчу шафу для управління парогенератором (1 шт.), Розподільчу шафу для управління установкою (1 шт.), Вентилятор (5 шт.), Набір труб, елементи кабелепроводу, комплект (1 шт), Водяний бак (розібраний) (1 шт). Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №1044586, 15.12.2016 було зареєстровано обтяження на предмети застави. Крім того, у забезпечення виконання відповідачем-1 зобов`язань за вказаним вище договором позики, 15 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем-2 і відповідачем-1 був укладений окремий договір поруки, відповідно до п.1.1. якого відповідач-2 поручилися перед позивачем за виконання відповідачем-1 свого обов`язку по поверненню позивачу суми позики, сплати штрафу та відшкодування збитків. У зв`язку із порушенням відповідачем-1 свого зобов`язання по поверненню суми позики 09.08.2019 позивачем на адресу відповідача-2 була направлена письмова вимога про погашення заборгованості відповідача-1 за договором позики від 15.12.2016 у сумі 125 000 доларів СІНА в еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення платежу, а також відповідач-2 був проінформований, що у разі непогашення зазначеної вище суми заборгованості буде звернено стягнення на предмети застави. З огляду на те, що вимоги позивача відповідачами у добровільному порядку не виконані, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просив його задовольнити у повному обсязі. 29.11.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 12.12..2019 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні . 06.02.2020 відповідачем-2 подано відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні вимог позивача пред`явлених до відповідача-2. 10.03.2020 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог. 19.03.2020 представник відповідача-2 подав до суду пояснення щодо поданої заяви позивача про збільшення позовних вимог. 23.06.2020 позивач остаточно подано заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, згідно яких просив стягнути з відповідача-1 заборгованість у розмірі 5 250 425, 26 грн. та у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15.12.2016 у сумі 5 250 760, 26 грн. звернути стягнення на предмет застави, а саме: Установку для термічної обробки деревини (корпус, опора камери, вентилятор, повітропровід, стеля камери, двері) (1 шт.), Підставку для опори камери (6 шт.), Візок для завантаження (1 шт), Моторний блок (1 шт.), Вал у корпусі (1 шт.), Привідний механізм (1 шт.), Фільтр (1шт), Бак для збирання відходів (1 шт), Насос у резервуарі (1 шт), Повітропровід 2 (1 шт), Теплообмінник (1 шт.) Парогенератор (1 шт.), Резервуар високого тиску (1 шт.), Розподільчу шафу для управління парогенератором (1 шт.), Розподільчу шафу для управління установкою (1 шт.), Вентилятор (5 шт.), Набір труб, елементи кабелепроводу, комплект (1 шт), Водяний бак (розібраний) (1 шт), шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеного на підставі оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. 23.06.2020 ухвалою суду підготовче засідання було закінчено та призначено до судового розгляду . Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив та відзиву на позов не подав. У судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача-2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вимог пред`явлених до відповідача-2, як необґрунтованих. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Вислухавши думку позивача та його представника, предстника відповідача-2, суд вважає, що повторна неявка відповідача-1 не є поважною, а тому вважає за можливе провести розгляд справи за відсутністю відповідача. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача-2, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 15 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем-1 укладено договір позики, відповідно до п.2.1. якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 3 288 425,00 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ на день підписання цього договору становило 125 000,00 доларів США. Даний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О.. та зареєстровано в реєстрі за №1610. Відповідно до п. 4.1 Договору, позичальник зобов`язався повністю повернути суму позики в строк до 15 грудня 2017 року. Факт отримання відповідачем-1 коштів у борг у розмірі 3 288 425,00 грн., підтверджується також розпискою від 15.12.2016. У забезпечення виконання відповідачем-1 зобов`язань за вказаним вище договором позики, 15 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем-2 (поручитель) та відповідачем-1 (боржник) був укладений окремий договір поруки, відповідно до п.1.1. якого відповідач-2 поручилися перед позивачем за виконання відповідачем-1 свого обов`язку по поверненню позивачу суми позики, сплати штрафу та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останнім не виконані. За таких обставин, суд вважає, що договір позики від 15.12.2016 та розписка від 26.05.2016 у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження наявності боргових зобов`язань перед позивачем на суму 3 288 425,00 грн. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд вважає, що відповідачем-1 не надано належних і допустимих доказів на спростування наявних перед позивачем боргових зобов`язань по договору позики від 15.12.2016. Згідно п. 6.2 Договору у разі порушення строків повернення позики за цим Договором Позичальник оплачує на користь Позикодавця штраф в розмірі 3 % (три відсотки) за кожний місяць від неповернутої суми прострочення повернення позики. Стаття 625 ЦК України встановлює також відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити, що є зобов`язанням і які зобов`язання є грошовими. Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті). Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання - грошовим. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних за просторочення виконання грошового зобов"язання в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України є обгрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 зобов"язаний був повернути усю суму боргу у строк до 15.12.2017, тобто прострочення виконання грошового зобов"язання у розмірі 3 288 425 ,00 грн. у відповідача виникло з 16.12.2017. Таким чином, 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача за період з 16.12.2017 по 01.03.2020, виходячи з суми боргу 3 288 425,00 грн. становить 218 072,13 грн. Сума витрат від інфляції за період з 01.01.2017 по 01.06.2020 становить 535 789, 26 грн. Сума штрафу відповідно до п. 6.2. договору позики становить 1 183 833, 00 грн. Наведений вище розрахунок узгоджується з калькуляцією здійсненої судом за офіційною базою «ЛІГА ЗАКОН». Враховуючи те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості лише до основного боржника, питання щодо порядку стягнення заборгованості,як солідарних боржників, виходить за межі предмета доказування. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача-1 заборгованості за договором позики від 15.12.2016 у розмірі 3 288 425,00 грн., штрафу у розмірі - 1 183 833,00 грн., 3% річних у розмірі 218 072,13 грн., інфляційну складову суми боргу у розмірі 535 789,26 грн. Що стосується заявлених вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет застави, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Судом встановлено, що у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 15.12.2016 , між позивачем та відповідачем-2 укладено договір застави обладнання (майнова порука), згідно якого відповідачем-2 було надано в приватне обтяження наступне майно: Установку для термічної обробки деревини (корпус, опора камери, вентилятор, повітропровід, стеля камери, двері) (1 шт.), Підставку для опори камери (6 шт.), Візок для завантаження (1 шт), Моторний блок (1 шт.), Вал у корпусі (1 шт.), Привідний механізм (1 шт.), Фільтр (1шт), Бак для збирання відходів (1 шт), Насос у резервуарі (1 шт), Повітропровід 2 (1 шт), Теплообмінник (1 шт.) Парогенератор (1 шт.), Резервуар високого тиску (1 шт.), Розподільчу шафу для управління парогенератором (1 шт.), Розподільчу шафу для управління установкою (1 шт.), Вентилятор (5 шт.), Набір труб, елементи кабелепроводу, комплект (1 шт), Водяний бак (розібраний) (1 шт). Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №1044586, 15.12.2016 було зареєстровано обтяження на предмети застави. В зв`язку із порушенням відповідачем-1 свого зобов`язання по поверненню суми позики, 09.08.2019 позивачем на адресу відповідача-2 була направлена письмова вимога про погашення заборгованості відповідача-1 за договором позики від 15.12.2016 в сумі 125 000 доларів СІНА в еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення платежу, а також відповідач-2 був проінформований, що у разі непогашення зазначеної вище суми заборгованості буде звернено стягнення на предмети застави. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Частиною першою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Тобто, законом визначений вичерпний перелік способів звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого зобов`язання. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. У пункті 6.1 договору застави обладнання від 15 грудня 2016 року передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішення суду або позасудовому порядку згідно з Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» або будь-яким іншим способом, що не суперечить чинному законодавству на момент звернення стягнення та реалізації предмета застави. Пунктом 6.2. сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку. Аналогічний по суті висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2019 року у справі № 523/8653/15-ц (провадження № 61 -43889св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 638/11078/15-ц (провадження № 61-13782св 18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2019 року у справі № 461/12019/15-ц (провадження № 61-19390св18). Отже, наразі відсутні підстави для звернення стягнення на предмет застави шляхом проведення прилюдних торгів, оскільки такий спосіб звернення стягнення сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у зв`язку із чим вимоги позивача в цій частині позову не підлягають задоволенню. Виходячи з вищевикладеного, позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Таким чином, з відповідача-1 на користь позивача підлягають стягненю витрати по сплаті судового збору у розмірі 9605,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial