Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду по позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В якій прохала: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2006 року народження, в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2019 і до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначила, що 24.09.2005 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу є дитина [PERSON] , [INFO] , що на даний момент проживає з позивачем. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, це зокрема виявилося у не бажанні утримувати дитину у виїздом за кордон. Відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, через що вимушена звернутися з позовом. (а.с.1-4) . 24 грудня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу на 11.00 годин 23 січня 2020 року. (а.с.14) Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, надавши суду клопотання. В якому прохала провести розгляд справи без її участі, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с.29). Відповідач [PERSON] до суду 23.01.2020 та 21.02.2020 не з`явився, будучи повідомленим на останню відому судові адресу, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст. 131 ЦПК України). (а.с.20,21,25,26) Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справичи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 24 вересня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що складено відповідний актовий запис №122 від 24 вересня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] зареєстроване та видане Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області 24 вересня 2005 року. (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстроване та видане Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 13 лютого 2007 року. (а.с.6). Таким чином, батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є : [PERSON] - батько; [PERSON] - мати. Частина 1 ст.18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, батько [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина. Як слідує із матеріалів справи, матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає недостатньо. Батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Статтями 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, п ри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VШ від 17.05.2017 частину другу ст.182 СК України викладено в такій редакції: "2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Як слідує із п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» : що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VШ від 17.05.2017 частину другу ст.182 СК України викладено в такій редакції: "2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у частці від доходу батька, у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку доходів щомісячно та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення нею повноліття, оскільки матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Також стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривні 40 копійок, від сплати якого звільнена при подачі позову позивач.

Outcome: approved