Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У листопаді 2016 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного стаціонару недієздатного [PERSON], враховуючи те, що в зв'язку із загостренням його психічного захворювання він потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 визнано неконституційним положення ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Тому просить прийняти рішення про доцільність госпіталізації до психіатричного стаціонару в судовому порядку. В судовому засіданні представник Комунального закладу "Криворізький психоневрологічний диспансер "ДОР" [PERSON] підтримала вимоги, посилаючись на обставини викладені у заяві та доповнила, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан [PERSON], він потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Хвороба, на яку він страждає, є тяжким психічним захворюванням, та якщо його зараз не лікувати стаціонарно, він несе загрозу для оточуючих і безпосередньо для батьків. Опікун [PERSON] в судовому засіданні просив надати дозвіл на госпіталізацію у психіатричний стаціонар його підопічного, який є його сином, та пояснив, що син страждає на психічну хворобу. В останній час хвороба загострилася, син став вести себе дуже агресивно, постійно нервує. Вважає, що госпіталізація є єдиним правильним рішенням, так як його поведінка несе загрозу для оточуючих. Прокурор Плющакова Л.М. в судовому засіданні, вважала вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. За рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2011 року, КуцикаДмитра Ігоровича визнано недієздатним та над ним встановлено опіку, опікуном призначено його батька [PERSON]. Відповідно до Рішення ЛКК № 769 від 01 листопада 2016 року встановлено, що [PERSON] з 1997 року спостерігається лікарем-психіатром з приводу: легка розумова відсталість в ступені помірно вираженої дебільності, внаслідок перенатальної потології. Неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні. З 11 жовтня 2016 року до 12 жовтня 2016 року перебував на лікуванні у диспансері. Психічний стан погіршився на протязі останньої доби, тоді став дратівливий, надокучливий, висловлювався нецензурно, конфліктував з батьком. При теперішньому обстеженні орієнтований правильно. Контакт доступний формальний. Говорить кратко, переживання не розкриває. Емоційно лабілен. Інтелект недорозвинений. Судження поверхові. Ходить по кабінету, погляд не задоволений. Критика до хвороби і поведінки відсутня. Агресивно відноситься до батька, до оточуючих, легко збуджується. Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжке психічне захворювання у вигляді: легка розумова відсталість в ступнені помірно вираженої дебільності, внаслідок перенатальної потології. Психопатоподібний тип олігофренічного дефекту з вираженим стійким порушенням поведінки, тому він потребує лікування лише в умовах стаціонару у примусовому порядку, без його згоди. На підставі Рішення Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01.06.2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ст.70 ч.2 Закону України «Про Конституційний Суд України», КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] є інвалідом 3 групи дитинства за психічним захворюванням. Згідно акту лікарсько-консультативної комісії від 01 листопада 2016 року, комісія, оглянувши [PERSON], прийшла до висновку про існування потреби в його госпіталізації у психіатричний стаціонар. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке загрожує йому особисто та оточуючим. Враховуюи вищевикладене, заява психічного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved