Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. В подальшому позов було неодноразово уточнено. В огрунтування первісних позовних вимог позивачка зазначила, що з 27 травня 1988 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем та в період шлюбу вони придбали два автомобілі та побутову техніку, з приводу яких між ними виник спір. 18 листопада 2005 року вони придбали за договором купівлі-продажу автомобіль моделі TF 69Y102 марки Ланос за 46\~500 грн., а у 2012 році за 200\~000 гривень автомобіль Volvo (FL 250) реєстраційний номер [NUMBER]. Обидва автомобілі зареєстровані на відповідача, знаходяться в його користуванні. Відповідач не визнає її право на автомобілі, тому вона змушена звертатись до суду з позовом. Крім того, в період шлюбу вона з чоловіком спільно придбали побутову техніку та меблі: холодильник "Самсунг" вартістю 4000 грн., м'які меблі, виготовлені на замовлення: м'який куточок вартістю 3\~500 грн., диван вартістю 2\~800 грн.; корпусні меблі: кухню, вартістю 6\~000 грн., прихожу, вартістю 6\~000 грн.; пральну машинку "LG", вартістю 3\~000 грн., «гірку» вартістю 1\~800 грн., телевізор і монітор «Bravis», вартістю 1\~914 грн., TV «Соні» вартістю 6\~310 грн., портативний плеєр «Панасонік» вартістю 1\~479 грн., домашній театр караоке вартістю 1\~269 грн. Всього було придбано побутової техніки та меблів на суму 38\~072 грн. Вказані предмети залишились у квартирі, ними володіє та користується відповідач. Тому [PERSON] просила визнати автомобілі, побутову техніку та меблі спільною власністю подружжя та розподілити майно наступним чином: визнати за нею право власності на ? частку автомобілів: [NUMBER] та Volvo (FL 250) реєстраційний номер [NUMBER]; меблі та побутову техніку залишити відповідачу, стягнувши з нього 19\~036 грн. компенсації , тобто 1/2 частку вартості цього майна. Відповідно до уточнених позовних вимог від 21 грудня 2016 року, [PERSON] в частині порядку розподілу майна та вартості побутової техніки і меблів, щодо яких була проведена судова товарознавча експертиза, просила визнати за нею право власності на ? частку автомобілів [NUMBER] вартістю 79\~814, 50 грн. та Volvo FL Н 42 R реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 292\~057, 67 грн., за [PERSON] право власності на іншу ? частину автомобілів. Також просила визнати за нею, [PERSON] право власності на холодильник "Самсунг" 4000 грн., диван типу «софа» 1600 грн., набір меблів для передпокою з дзеркалом 3300 грн., телевізор стац.жидкокристал. «Bravis», вартістю 950 грн., телевізор стац.жидкокристал. «SONI» 2800 грн. А за [PERSON] визнати право власності на диван-куток 2200 грн., набір меблів для кухні 1500 грн., пральна машинка "LG", вартістю 2 400 грн., набір корпусних модульних меблів 4\~200 грн., портативний плеєр «Панасонік» вартістю 1\~479 грн., домашній театр караоке вартістю 1\~269 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у вартості майна 1 898 грн. та понесені витрати у справі. В судове засідання [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились, представник надала заяву, відповідно до якої просила розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в редакції позову від 21.12.2016, за виключенням вимоги щодо розподілу автомобіля [NUMBER] вартістю 79\~814, 50 грн., в цій частині просила залишити позовні вимоги без розгляду, так як спір щодо цього автомобіля між сторонами вирішено. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились, [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти уточненої позовної заяви від 21.12.2016 щодо визнання права власності на автомобіль [NUMBER] по ? частині за кожним та розподілу побутової техніки і меблів, не заперечує. Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд вважає, що на підставі п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, позовні вимоги в частині поділу автомобіля [NUMBER] вартістю 79\~814, 50 гривень, необхідно залишити без розгляду, а інші вимоги необхідно задовольнити. Суд приходить до даного висновку з огляду на наступне. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до\~ст.31 ЦПК України\~крім прав та обов'язків, визначених у\~ст.27 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Проаналізувавши зазначені норми ЦПК України, суд вважає, що первісна позовна правомірно уточнена, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 31 ЦПК України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва серії IV-КИ № 259678, виданого відділом РАГСу виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів від 27.05.1988, [PERSON] та [PERSON] з 27 травня 1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, копія свідоцтва міститься у матеріалах справи. Шлюб розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 18 жовтня 2014 року, копія рішення міститься в матеріалах справи. В період шлюбу, 18 листопада 2005 року між ТОВ «Автопостач» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля моделі TF 69Y102 марки Ланос за 46\~500 грн., автомобіль зареєстрований за [PERSON], копія договору міститься в матеріалах справи. Згідно свідоцтва про реєстрацію технічного засобу, 29 травня 2012 року за [PERSON] зареєстрований автомобіль Volvo FLH 42R, реєстраційний номер [NUMBER], копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Відповідно до довідки-рахунку серїї ДПІ № 583426, на підставі якої зареєстрований автомобіль його вартість становить 84\~900 грн. на момент реєстрації. Крім того, в період шлюбу, а саме 30.12.2007 згідно товарної накладної № 4115 [PERSON] придбано побутову техніку: TV «Соні» вартістю 6\~310 грн., портативний плеєр «Панасонік» вартістю 1\~479 грн., домашній театр караоке вартістю 1\~269 грн.. Згідно товарного чеку 18.04.2009 року придбано телевізор і монітор «Bravis», вартістю 1\~914 грн.1599 грн.. Згідно висновку експерта від 29.06.2015 вартість автомобіля Volvo (FL Н 42 R) реєстраційний номер [NUMBER] становить 292\~057, 67 гривень, висновок експерта долучено до матеріалів справи. Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи вартість майна від 19.10.2016 на момент дослідження становить: холодильник "Самсунг" 4000 грн., диван-куток 2200 грн., диван типу «софа» 1600 грн., набір меблів для кухні 1500 грн., набір меблів для передпокою з дзеркалом 3300 грн., пральна машинка "LG", вартістю 2 400 грн., набір корпусних модульних меблів 4\~200 грн., телевізор стац.жидкокристал. «Bravis», вартістю 950 грн., телевізор стац.жидкокристал. «SONI» 2800 грн., висновок експерта долучено до матеріалів справи. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно роз'яснень п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Суд приходить до висновку, оскільки вказане [PERSON] майно, а саме автомобіль [NUMBER], побутова техніка та меблі придбані в період шлюбу, то відповідно все майно є спільною власністю подружжя. Таким чином, аналіз приведених вище доказів в сукупності, які суд вважає допустимими, достатніми та достовірними, та враховуючи визнання позову відповідачем у відповідності до ч.4 ст. 174 ЦПК України, вивчивши та дослідивши всі надані докази в сукупності та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в інтересах сторін, здійснити розподіл майна таким чином: [PERSON] залишити у власності холодильник "Самсунг" 4000 грн., диван типу «софа» 1600 грн., набір меблів для передпокою з дзеркалом 3300 грн., телевізор стац.жидкокристал. «Bravis», вартістю 950 грн., телевізор стац.жидкокристал. «SONI» 2800 грн., а [PERSON] - диван-куток , вартістю 2200 грн., набір меблів для кухні 1500 грн., пральну машинку "LG", вартістю 2 400 грн., набір корпусних модульних меблів, вартістю 4\~200 грн., портативний плеєр «Панасонік» вартістю 1\~479 грн., домашній театр караоке вартістю 1\~269 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у вартості майна 1 898 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати по справі, у зв'язку з задоволенням позовних вимог, необхідно стягнути з відповідача. На підставі ст. 154 ЦПК України, одночасно з ухваленням рішення, суд скасовує заходи забезпечення позову.

Outcome: approved