Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач у листопаді 2013 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON], третя особа: УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно кредитного договору № 348 МІ від 25.05.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 50 000,00 доларів США, зі сплатою за користування ним 16,00% відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.06.2012 р., проте в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконував, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до [PERSON], що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем договору застави рухомого майна від 25.05.2007 року. Також вимоги до відповідача, що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені і шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим він є солідарним відповідачем за пред'явленим до стягнення боргом. З урахуванням викладеного, просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 348 МІ від 25.05.2007 року у розмірі 136 456,57 доларів США, витребувати у відповідача та передати в заклад (володіння) шляхом опису Публічному Акціонерному Товариству Комерційний Банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570), предмет застави, а саме: автомобіль VOLVO, модель: FH 12, рік випуску 1998, тип ТЗ: вантажний сідловий-тягач, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], NETAM-FRUEHAUF, рік випуску: 1990, тип Т3: напівпричіп контейнеровоз, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON], комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля VOLVO, модель: FH 12, рік випуску 1998, тип ТЗ: вантажний сідловий-тягач, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], NETAM-FRUEHAUF, рік випуску: 1990, тип Т3: напівпричіп контейнеровоз, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON]; звернути стягнення на предмет застави: автомобіль VOLVO, модель: FH 12, рік випуску 1998, тип ТЗ: вантажний сідловий-тягач, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], NETAM-FRUEHAUF, рік випуску: 1990, тип Т3: напівпричіп контейнеровоз, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570), з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також просили стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., стягнути з відповідача-2 витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200,00 грн., та судовий збір за подання позовної заяви. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду подала заяву, в якій заявлені вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача - ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з представлених суду матеріалів справи, відповідно до кредитного договору 348 МІ від 25.05.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 50 000,00 доларів США, зі сплатою за користування ним 16,00% відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.06.2012 р. В забезпечення виконання зобов'язань за договором, 25.05.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір застави рухомого майна - автомобіля VOLVO, модель: FH 12, рік випуску 1998, тип ТЗ: вантажний сідловий-тягач, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], NETAM-FRUEHAUF, рік випуску: 1990, тип Т3: напівпричіп контейнеровоз, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON]. Вимоги до відповідача, що випливають зі згаданого кредитного договору, також були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, з розміром відповідальності поручителя перед кредитором 10000грн. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за Договором від 25.05.2007 року належним чином не виконує у зв'язку з чим станом на 16.10.2013 року виникла заборгованість за сумою кредиту у розмірі 136 456,57 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 090 288,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ст.20 Закону України « Про заставу», заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог, звернути стягнення на предмет застави, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.ст.598,599 ЦК України договірні зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, а саме - виконанням цього зобов'язання, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжував, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Оскільки позивачем порушено процедуру звернення стягнення на заставне майно, яка передбачена Законом України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та не надано до суду відомостей щодо реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, то виходячи із вищевикладеного позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо звернення на предмет застави не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення солідарно із відповідачів 10 000 грн. також задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідачів не стягуються.

Outcome: dismissed