Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій, з урахуванням уточнених вимог, остаточно просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року. В обґрунтування заяви зазначив, що він народився [INFO] у Свердловській області Російської Федерації та в 1981 році разом із батьками переїхав в Україну у Дніпропетровську область. Вказує, що з 1981 року по 1989 рік він навчався у загальноосвітній школі, а в 1989 році переїхав у м. Дніпропетровськ для вступу до училища №1. Закінчивши навчання він пішов працювати на Південний радіозавод у м. Дніпропетровську, а в 1991 році його призвали до армії, де він проходив службу в Дніпропетровській області у м. Верховцево, військова частина [NUMBER] . Зазначає, що у 1993 році він був звільнений у запас та після служби постійно проживав на території Дніпропетровської області. В 1994 році він втратив свій паспорт, а в 1996 його було засуджено до позбавлення волі на строк 4 роки, відбував покарання заявник у Донецькій області. Вказує, що після звільнення у 2000 році та по 2015 рік він проживав у Донецькій області у с. Дем`янівка без реєстрації. У вересні 2015 року заявник разом із родиною переїхав до м. Дніпра, де проживає і тепер. З метою відновлення документів він звернувся до Красногвардійського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області, однак 21 листопада 2015 року йому було надано відповідь, що його особу встановлено, проте не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Враховуючи викладене, заявник звернувся до суду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року відкрите провадження у цивільній справі та залучено в якості заінтересованої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. 17 квітня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення представника заінтересованої особи Чечелівського районного відділу в місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області Земляної Л.І., згідно яких вказала, що заявник підпадає під дію положень ст.3 Закону України «Про громадянство України». Також зазначила, що у 2016 році відбулася реформа системи реєстрації в Україні, та ДМС України на сьогодні не володіє актуальною інформацією про зареєстрованих осіб. Наявні архівні документи не передавалися на постійне зберігання до державних архівів України або територіальних органів ДМС. Таким чином, зазначає, що будинкові книги та картки прописки можуть слугувати лише підставою для звернення до суду. 22 липня 2019 року представником заявника [PERSON] надано письмові пояснення, відповідно до яких додатково пояснив, що заявник на момент проголошення незалежності України перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , однак довідку про підтвердження перебування на службі не має можливості отримати. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2019 року клопотання представника заявника [PERSON] про витребування доказів задоволено та зобов`язано Новокодацький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України надати відомості щодо перебування [PERSON] , [INFO] , на військові службі у період з 1991 року по 1993 рік із зазначенням точного строку перебування на військовій службі, підстав зарахування та звільнення з військової служби. Представник заявника [PERSON] та заявник у судовому засіданні підтримали уточнену заяву та просили її задовольнити. Представник заінтересованих осіб Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Чечелівського районного відділу в місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Земляна Л.І. не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вислухавши сторони, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини. Заявник народився [INFO] у с. Савіново Новолялинського району Свердловської області Російської федерації (а.с.5). [PERSON] мав паспорт серії [NUMBER] , виданий 03 березня 1989 року УВС Ленінського району у м. Дніпропетровську та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] у гуртожитку (а.с.7-8). Відповідно до довідки №139 від 04 липня 2019 року, виданої Комунальним закладом освіти «Миролюбівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Перещепинської міської ради Дніпропетровської області», заявник з 1982 року був зарахований учнем 3 класу на підставі заяви батьків, а у 1998 році закінчив Видвиженську загальноосвітню школу Новомосковського району Дніпропетровської області. 16 червня 1988 видано свідоцтво про базову освіту [NUMBER] (а.с.38). Потім з 03 травня 1989 року заявник працював в ГП «ПО Південний машинобудівний завод» та був звільнений 24 липня 1989 року за власним бажанням у зв`язку із зарахуванням на навчання (а.с.41). Згідно довідки за формою «А», [PERSON] , [INFO] , [INFO] вибув за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до довідки №407/01-05 від 31 травня 2019 року, виданої Дніпровським індустріально-педагогічним технікумом, заявник дійсно навчався по спеціальності столяр на денній формі навчання з 01 вересня 1990 року по 22 червня 1991 року, відрахований у зв`язку з призивом до лав Радянської Армії в СПТУ №1 м. Дніпропетровська (а.с.42). 27 червня 1991 року заявник був призваний до лав Збройних Сил до команди 259 ешелон 39/3139, що підтверджується листами районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №юр/2344 від 22 жовтня 2019 року та №юр/2460 від 05 листопада 2019 року (а.с.75,81). За архівними документами встановлено, що [PERSON] проходив службу у військовій частині [NUMBER] , смт. Десна, зарахований 29 червня 1991 року та виключений 21 грудня 1991 року для подальшого проходження служби до військової частини [NUMBER] , куди був зарахований 27 грудня 1991 року та виключений зі списків особового складу та направлений до Ленінського РВК у м. Дніпропетровську 22 червня 1993 року (а.с.82-83). 29 березня 1993 року на підставі указу Президента України заявник був звільнений в запас та направлений в розпорядження Ленінського РВК м. Дніпропетровська для прийняття на військовий облік, строк прибуття 24 червня 1993 року (а.с.43,45). Відповідно до довідки №4940 від 21 листопада 2015 року, виданої Красногвардійським РВ ГУ в м. Дніпропетровськ ДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] , справді звертався до територіального підрозділу із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого. Проведеною за заявкою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с.6). У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є дружиною брата заявника та знайома з останнім з 1987 року. Знає, що заявник проживав у батьків, після армії жив у неї з її чоловіком по [ADDRESS] та згодом орендував квартиру у м. Дніпро. Також вказала, що потім заявник одружився і поїхав жити до м. Маріуполь. Стверджує, що за кордон [PERSON] не виїжджав, бо постійно бачилися з ним близько 2-3 разів на місяць. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є братом заявника та останній проживав у нього по [ADDRESS] після служби в армії, потім він жив у матері в с. Воздвиженець Новомосковського району Дніпропетровської області, до служби в армії та після неї працював разом зі свідком на Південному машинобудівному заводі. Вирішуючи заяву, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України. Приймаючи до уваги те, що факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення та необхідне для подальшого звернення заявника до відповідних державних органів з метою встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання за вказаною адресою, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved