Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 02.02.2013 року в сумі 5291,49 грн., як зі спадкоємців померлого боржника. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] отримав кредит за кредитним договором б/н від 02.02.2013 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.09.2018 року. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 02.02.2013 року становить - 5291,49 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - Спадкоємець, який постійно проживав разом Із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи із вище наведеного, спадкоємці [PERSON] , [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 01-09-2018 року по 01-03-2019 року. У даній справі спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового манна незалежно від настання строку вимоги. Позивачем 16.06.2020 року була направлена претензія кредитора до Другої Харківської державної нотаріальної контори. 24.06.2020 року Позивачем було отримано відповідь Другої Харківської державної нотаріальної контори, що претензія банку до спадкоємців померлого, зареєстрована у Книзі обліку та реєстрації спадкових справ та на підставі цієї претензії заведено спадкову справу. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов та вимог закону. Позивач вважає, що відповідачі згідно вимог ч. 3 ст. 1268 прийнявли спадщину, оскільки не відмовилися від неї протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. 07.08.2020 року до спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Представник позивача у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Копія ухвали про відкриття провадження по справі , копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачам [PERSON] , [PERSON] за місцем їх реєстрації, в тому числі їх було повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідачами в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „ Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 02.02.2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк (ПАТ КБ) «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору . [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.09.2018 року. (а.с. 53). У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань по поверненню кредитних коштів у нього утворилась заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.02.2013 року. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 02.02.2013 року становить -5291,49 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості. 16 червня 2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу Другої Харківської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), у якій просив: повідомити чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] ; включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкової маси; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 5291,49 грн.; надіслати інформацію стосовно звернення з заявою або про відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника, відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника (а.с. 55). Листом Другої Харківської державної нотаріальної контори (ХДНК) від 18 червня 2020 року № 875/01-16 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що претензія про визнання кредитором перед спадкоємцями [PERSON] надійшла до нотаріальної контори, зареєстрована по книзі вхідної кореспонденції за вх. № 1001/01-16 та заведена спадкова справа № 235/2020. При зверненні спадкоємців для оформлення спадщини після [PERSON] , вони будуть поінформовані про наявність претензії Банку (а.с. 56). 07.08.2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив [PERSON] , [PERSON] лист-претензію про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 02.02.2013 року, укладеного між банком та [PERSON] , які залишені без відповіді (а.с. 57,58). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Так, статтею 1281 ЦК України визначено порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Другої ХДНК із претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України 16.06.2020 року. Разом з тим, відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Уразі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. До спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України). Матеріали справи не містять інформації наявності будь-якого майна, що належало б спадкодавцю, та яке можна віднести до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України. Враховуючи недоведеність позивачем наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті [PERSON] , вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців боржника необґрунтовані. Крім того, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Позивач стверджує, що спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , що підтверджує копіями паспортів померлого та відповідачів, де адресою реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Однак, позивачем не надано доказів того, що за вказаною адресою на час смерті спадкодавця не були зареєстровані й інші особи, які можуть бути спадкоємцями [PERSON] . Так, з отриманої судом інформації щодо зареєстрованих осіб за вказаною адресою відповідач [PERSON] не зареєстрована. Але зареєстровані - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до положень ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на викладене вище, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed