Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» про стягнення середнього заробітку за час проходження строкової служби, де просить стягнути компенсаційні виплати в розмірі середнього заробітку за період з 23.05.2019 року по 23.06.2020 року в розмірі 119421,60 грн. Позов мотивований тим, що у зв`язку з призовом на строкову військову службу під час дії в Україні особливого періоду, відповідачем в порушення вимог ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.3 ст.119 КЗпП України, якими гарантовано, що за громадянами які проходять військову службу за призовом, зберігається середній заробіток на підприємстві, не виплачено компенсаційні виплати в розмірі середнього заробітку за період з\~ 23.05.2019 року по 23.06.2020 року в розмірі 119421,60 грн. Через порушення вказаних вимог закону вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. 02.11.2020 року на адресу суду за вх.10234/20 від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої останній просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 23.05.2019 року по 05.11.2020 року (орієнтовна дата виключення зі списків військової частини) в розмірі 160692,30 грн. Позивач та його представник-адвокат Тарасюк О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Представник Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда»-адвокат Антощук В.Д. в судовому засіданні просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову з тієї підстави, що на момент строкової служби [PERSON] особливий період в Україні не діяв, а тому відсутні правові підстави для виплати позивачеві середньомісячного заробітку. Що стосується заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, просить її не приймати до розгляду з урахуванням положень ст.49 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 ч.2 ст.49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною 2 ст.222 ЦПК\~ України встановлено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог подана після закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті (ухвала суду від 20.10.2020) відтак, підлягає залишенню без розгляду. З заявою про продовження строку\~ на подачу зазначеної заяви із зазначенням поважних причин, позивач не звертався. Судом встановлено, що відповідно запису №3 в трудовій книжці, на підставі наказу відповідача №21-к від 06.04.2018 року [PERSON] був з 06.04.2018 року прийнятий на посаду тракториста-машиніста с/г виробництва 3-го класу, тимчасовим працівником. 23.05.2018 року призовною комісією Калинівського РВК Калинівського району Вінницької області\~ [PERSON] призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину, що підтверджується копією військового квитка серія [NUMBER] (а.с.9). Згідно довідки Військової частини [NUMBER] від 29.10.2020 року солдат строкової служби\~ [PERSON] проходить строкову військову службу у Військовій частині [NUMBER] м.Могилів-Подільський з 10.07.2019 року по теперішній час. Згідно графіку звільнення військовослужбовців строкової військової служби призову весна 2019, орієнтована дата виключення зі списків військової частини 05.11.2020 року (а.с.53). Відповідно до вимог ч.3 ст. 19 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Із змісту вказаної вище норми трудового законодавства вбачається, що для вирішення питання про наявність прав та гарантій, передбачених нею, правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни дії особливого періоду, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності кризової ситуації, що загрожує національній безпеці. Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами. За змістом ст. 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені статтею 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Указ Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року\~ № 15»,\~ не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу. Верховний Суд однозначно сформулював зазначену правову позицію щодо тлумачення поняття "особливий період» у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №205/193/17-ц (касаційне провадження №61-1664св17); від 14.02.2018 у справі N 131/1449/16-ц (касаційне провадження N 61-4157св18); від 14.02.2018 у справі N 727/2187/16-ц (касаційне провадження N 61-3951св18); від 20.02.2018 у справі N 640/4439/16-ц (касаційне провадження N 61-4304св18) (Постанова N 61-4304зпв18, 640/4439/16-ц); від 21.02.2018 у справі N 211/1546/16-ц (касаційне провадження N 61-4255св18). Таким чином, суд критично оцінює доводи представника відповідача, що на момент строкової служби позивача особливий період в Україні не діяв, а тому відсутні підстави для виплати позивачеві середньомісячного заробітку. Крім того, суд не бере до уваги доводів представника позивача щодо того, що в ДПДГ «Артеміда» була відсутня інформація щодо призову [PERSON] на строкову військову службу, з огляду на наступне. У табелі обліку використання робочого часу період відсутності працівника [PERSON] , зокрема за травень 2019 року стоїть відмітка «ІН» (а.с.40), якою згідно наказу Державного комітету статистики України №486 від 05.12.2008 із змінами, внесеними згідно з наказом Державного комітету статистики №496 від 1512.2009 «Про затвердження типових форм первинної документації зі статистики праці», проставляється інший невідпрацьований час, передбачений законодавством (виконання державних і громадських обов`язків, допризовна підготовка, військові збори, донорські, відгул і т.ін.). Відтак, твердження представника відповідача щодо відсутності інформації про призов [PERSON] на строкову військову службу є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. З огляду на викладене, [PERSON] призваний на строкову військову службу під час дії в державі особливого періоду, а тому користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України\~ «Про військовий обов`язок і військову службу» та частиною третьою статті 119 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3, 4 пункту 2 Порядку, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують\~ місяцю,\~ в\~ якому\~ відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю,\~ в\~ якому\~ відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 8 розділу ІV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення\~ середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна\~ (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Отже, згідно зазначених норм середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з ПФУ та довідки про доходи, виданої ДП ДГ «Артеміда» від 12.12.2019\~ року, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить: 8781,08:20 робочих днів =439,05 грн. За період з 23.05.2019 по 23.06.2020 було 272 робочих дні. Відповідно середня заробітна плата, що підлягає виплаті [PERSON] становить 439,09 грн *272 робочих дні=119421,60 грн. Відтак, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача компенсаційних виплат в розмірі середнього заробітку за період з 23.05.2019 року по 23.06.2020 року в розмірі 119421 (сто дев`ятнадцять тисяч чотириста двадцять одна) грн 60 коп. Питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. З огляду на вищевикладене, враховуючи принцип розумності та пропорційності, а також беручи до уваги часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1194,21 грн. та на користь позивача документально підтверджених 3000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 412,71 грн. віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial