Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що [INFO] в місті Донецьк померла її мати [PERSON], [INFO] Заявниця зазначає, що зверталася до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану для того, щоб зареєструвати смерть [PERSON], але їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті. Заявниця просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в м. Донецьк Україна. Заявник [PERSON] в судовому засіданні свою заяву підтримала та просила її задовольнити, додавши, що її мати довго хворіла, була паралізована та [INFO] померла в м.Донецьк. Поховано мати [PERSON] на кладовищі Кировського району м.Донецька. Представник заінтересованої особи Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання також не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є доброю знайомою заявниці та їй відомо про те, що мати заявниці довго хворіла і померла в м.Донецьку [INFO]. Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, заслухавши заявницю та свідка, дослідивши письмові докази, представлені в обґрунтування заяви, фотознімки місця поховання, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд встановив, що заявниця [PERSON] є донькою померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 25.01.1955 року Гавінеською сільською радою Чернянського району Одеської області, актовий запис № 2 від [INFO](а.с.9). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу виданого 07.06.1975 року, актовий запис №25 прізвище заявниці було змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]».(а.с.10) Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1422016951 від 04.08.2016р. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно свідоцтва про смерть, виданого 18.03.2017р. Петровським відділом ЗАГСу м. Донецька державної реєстраційної палати міністерства юстиції, [PERSON], [INFO], померла [INFO] в м. Донецьк, Петровському р-ні, актовий запис №5269 (а.с.11, 19). Відповідно до копії довідки про причини смерті № 366 від 18.03.2017 року, вбачається фіксування смерті гр. [PERSON], яка померла [INFO] з причини хронічної церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією.(а.с.12). Як вбачається із наданих заявницею фотознімків, гр. [PERSON], [INFO], дійсно було поховано, дата смерті зазначена [INFO] (а.с.16, 17). Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Втім, згідно консультативного висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Суд вважає за необхідне прийняти до уваги довідку про причину смерті [PERSON], оскільки інформація, яка міститься в ній підтверджується іншими доказами по справі, які були дослідженні в судовому засіданні, в тому числі фотографіями захоронення. Судом встановлено, що заявниця, раніше зверталася до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який своїм листом № 15.32-1301 від 11.08.2017 р. відмовив їй у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки нею для підтвердження факту смерті було пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.18). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 ; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Судом встановлено, що заявниця є донькою померлої [PERSON] Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року" Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку. На підставі викладеного, з урахування того, що заінтересовані особи Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не надали заперечень проти задоволення заяви [PERSON], що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявниці отримати свідоцтво про смерть.

Outcome: approved