Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

12.01.2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. До участі у справі допущено прокурора Слов'янської місцевої прокуратури Донецької області за відповідною заявою від 27.01.2016 року №83-698 вих.16, оскільки зазначена справа стосується соціальних прав та правового статусу малолітніх дітей (а.с.47). В обґрунтування поданої заяви заявник вказує, що з 16.09.2009 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, шлюб між сторонами розірваний рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька 12.04.2013 року по причині зловживання відповідачем спиртних напоїв та постійних сварок. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На утримання дітей згідно рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 05.04.2013 року стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця до досягнення ними повноліття. Аліменти відповідач не виплачує з жовтня 2014 року. Відповідач з часу припинення шлюбних відносин (ще до розірвання шлюбу) життям дітей не цікавився, не спілкувався з ними, не приймав участі у їх вихованні, молодший син взагалі не бачив батька. У зв'язку з проведенням АТО в м. Донецьку, позивач з синами переїхали до м. Красний Лиман. Відповідач ніяким чином не змінив свого відношення до дітей, долею своїх дітей не цікавився, матеріальної допомоги не надавав. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також просить збільшити розмір аліментів, які були стягнуті на утримання дітей з 1/3 частини до 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця до досягнення ними повноліття, починаючи з 12.01.2016 року у зв'язку з тим, що її матеріальний стан змінився (зменшилися доходи) та погіршало здоров'я дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Пояснила, що з 2013 року відповідач життям і здоров'ям дітей взагалі не цікавиться, аліменти дітям не сплачує, навіть не телефонує синам. Просила позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав та збільшити розмір аліментів. Відповідача [PERSON] відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с.44-45), через оголошення в пресі. Оголошення про виклик відповідача опубліковано в газеті «Урядовий Кур'єр» від 22.01.2016 року №13. Однак відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. В судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області [PERSON] (який діє за довіреністю) вважав, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Пояснив, що відповідач [PERSON] до органу опіки та піклування не звертався. В теперішній час позивач [PERSON] разом з дітьми мешкає за адресою: [ADDRESS]. Комісією були обстежені умови проживання родини за цією адресою, встановлено, що позивачем створені всі умови для проживання дітей, стосунки в родині добрі. Оскільки батько [PERSON] повністю свідомо відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків, орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області підготував відповідний висновок щодо доцільності позбавлення його батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Прокурор Городницька А.І. позовні вимоги визнала обґрунтованими, висловила думку що вони підлягають до задоволення. Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, прокурора, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. В судовому засіданні встановлено, що, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області 02.03.2010 року, [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження, [NUMBER], яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області 20.01.2012 року, [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.12). Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 12.04.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, визначено місце проживання дітей разом з їх матір'ю (а.с.29). Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 05.04.2013 року зі [PERSON] стягнені аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.03.2013 року і до досягнення ними повноліття, крім того зі [PERSON] стягнені аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно (а.с.34). Згідно до довідки від 24.11.2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції [PERSON] разом з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є особами, що перемістилися з м. Донецька до м. Красний Лиман (а.с.10). Діти [PERSON] та [PERSON] знаходяться на утриманні матері, відвідують дошкільний дитячий заклад №4. За повідомленням вихователів тільки мати займається вихованням синів, батько жодного разу в дитячому закладі не з'являвся, долею синів не цікавився ( а.с. 20-21). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні встановлено, що з 2013 року [PERSON] дітей не відвідував, не телефонував, життям і здоров'ям дітей не цікавився, що підтверджується довідками- характеристиками на дітей з дошкільного дитячого закладу №4 (а.с.20-21), характеристиками на дітей (а.с.22-23), актом обстеження умов проживання (а.с.32). Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю, батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дітей знайшло повне відображення в поведінці відповідача, який тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дітей. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку №40 від 14.12.2015 року органу опіки і піклування Краснолиманської міської ради «Про можливість позбавлення батьківських [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]», орган опіки і піклування Краснолиманської міської ради вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.33). Суд погоджується з даним висновком. Суду надані достатні докази, що відповідач [PERSON] злісно ухилявся і продовжує ухилятися від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, в наслідок чого, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дітей. Щодо вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, суд вважає, що вони обґрунтовані та підлягають до задоволення з огляду на наступне. Як було з'ясовано судом, рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 05.04.2013 року зі [PERSON] стягнені аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.03.2013 року і до досягнення ними повноліття (а.с.34). Згідно ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. На теперішній час змінився матеріальний стан позивача. Позивач з дітьми була змушена у зв'язку з проведенням АТО в м. Донецьку, переїхали до м. Красний Лиман, що підтверджено довідкою від 24.11.2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с.10). Враховуючи, що молодший син [PERSON], [INFO], відповідно до медичного висновку №993/10 від 21.12.2015 року потребує домашнього догляду за станом здоров'я, позивач позбавлена можливості працювати. Дохід її з дітьми складається з соціальної допомоги переміщеним особам на проживання у розмірі 2210 грн. та допомоги малозабезпеченим сім'ям в розмірі 1950 грн. щомісячно (а.с.26, 27). У зв'язку з досягненням дитиною 3-х років, виплата соціальної допомоги на дитину припинена (а.с.25), виплата аліментів на утримання дружини, з тих же підстав припинена. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, інвалідом не є. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, відсутність доказів відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, суд вважає необхідним змінити розмір аліментів та стягнути зі [PERSON] аліменти в розмірі1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця до досягнення ними повноліття, починаючи з 12.01.2016 року у зв'язку з тим, що матеріальний стан позивача змінився (зменшилися доходи). З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених нею судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] при поданні позову (в частині позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав) сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн., що підтверджено наданими позивачем квитанціями (а.с.3-4). А також відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов"язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Оплату публікації оголошення в пресі в сумі 420,00 грн. було здійснено позивачем, що підтверджується квитанцією (а.с.48). За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, а також суму витрат, пов"язаних з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких підстав, з урахуванням задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved