Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Миколаївської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що вона доводилась дочкою [PERSON] і [PERSON]. Наведене підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 29 липня 1971 року, запис акта про укладання шлюбу № 48 від 28 квітня 1990 року, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 24 лютого 2014 року, Свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER]від 06 лютого 1996 року, Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 19 липня 2007 року. Її батьки перебували у шлюбі про що свідчить Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 27 грудня 1967 року. Її батькам у рівних частках належала квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1999 року. [INFO] померла її мати [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 19 серпня 2013 року. Після смерті матері залишилась спадщина - 1/2 частки квартири [ADDRESS], яку прийняв її батько [PERSON], оскільки постійно проживав з матір'ю за вищезазначеною адресою. Однак батько не встиг оформити спадщину і зареєструвати право власності на неї, оскільки помер [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 25 вересня 2013 року. На підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України вона належить до спадкоємців першої черги за законом. Вона прийняла спадщину, оскільки подала відповідну Заяву нотаріусу. Про наведене свідчить Заява про прийняття спадщини від 10 лютого 2014 року, витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі № 36569049 від 10 лютого 2014 року. Пізніше вона звернулася до нотаріуса з Заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру, який би підтверджував право власності на неї спадкодавця (її батька). Відмова оформлена у вигляді Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 серпня 2014 року. Таким чином, виникла ситуація, коли вона успадкувала квартиру [ADDRESS] після смерті батька, однак позбавлена можливості оформити спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на квартиру за її батьком (1/2 частка квартири належала йому, інша 1/2 частка квартири прийнята ним після смерті матері, однак спадщина не оформлена і право власності не зареєстровано). Без документів, які б посвідчували право власності на квартиру, її право власності не визнається. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Правозастосовча позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 15 травня 2013 року, в якому зазначено: «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано Свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК)». Таким чином, визнати право власності на спадкове майно вона може виключно в судовому порядку. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Просить суд визнати за нею, [PERSON] ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]) право власності на двокімнатну квартиру № квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,3 кв. м., житловою площею 30,9 кв.м. в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]. Позивач [PERSON] до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 22 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без її участі, та задовольнити її позовні вимоги ( а.с. 29). Представник відповідача - Миколаївської міської Ради Донецької області до судового засідання не з"явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Миколаївської міської Ради Донецької області та постановити рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи.( а.с.28). Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Миколаївської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] доводилась дочкою [PERSON] і [PERSON]. Наведене підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 29 липня 1971 року, запис акта про укладання шлюбу № 48 від 28 квітня 1990 року, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 24 лютого 2014 року, Свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER]від 06 лютого 1996 року, Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 19 липня 2007 року. ( а.с. 6-12). Батьки позивача [PERSON] перебували у шлюбі про що свідчить Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 27 грудня 1967 року.( а.с. 13). Батькам позивача [PERSON] у рівних частках належала квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1999 року.( а.с. 14, 20-22). [INFO] померла мати позивача -[PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 19 серпня 2013 року. ( а.с. 15). Після смерті матері залишилась спадщина - 1/2 частки квартири [ADDRESS], яку прийняв її батько [PERSON], оскільки постійно проживав з матір'ю за вищезазначеною адресою ( а.с. 19). Однак батько не встиг оформити спадщину і зареєструвати право власності на неї, оскільки помер [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 25 вересня 2013 року. ( а.с. 16). На підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України вона належить до спадкоємців першої черги за законом. Позивач прийняла спадщину, оскільки подала відповідну Заяву нотаріусу. Про наведене свідчить Заява про прийняття спадщини від 10 лютого 2014 року, витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі № 36569049 від 10 лютого 2014 року. ( а.с. 17-18). Пізніше позивач звернулася до нотаріуса з Заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру, який би підтверджував право власності на неї спадкодавця (її батька). Відмова оформлена у вигляді Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 серпня 2014 року ( а.с. 23-24). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину». Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». 30 серпня 2014 року Постановою державного нотаріуса Першої Слов»янської державної нотаріальної контори Донецької області їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, у зв»язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на нерухоме майно на ім»я спадкодавця [PERSON] ( а.с. 23-24). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини являється останнє місце проживання спадкодавця. Стаття 1268 ЦК України встановлює, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» « Момент виникнення права власності на річ ( майно) визначається законом. Таким чином, виникла ситуація, коли вона успадкувала квартиру [ADDRESS] після смерті батька, однак позбавлена можливості оформити спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на квартиру за її батьком (1/2 частка квартири належала йому, інша 1/2 частка квартири прийнята ним після смерті матері, однак спадщина не оформлена і право власності не зареєстровано). Без документів, які б посвідчували право власності на квартиру, її право власності не визнається. Правозастосовча позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 15 травня 2013 року, в якому зазначено: «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано Свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК)». Як встановлено в судовому засіданні батько позивачки- [PERSON] за життя правомірно фактично набув право власності на нерухоме майно- квартиру [ADDRESS] і тому у відповідності до ст.ст.. 1216, 1218 ЦК України за спадкоємцем [PERSON]- [PERSON] слід визнати право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS], як на майно отримане в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved