Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 80000,00 гривень, в обґрунтування якої позивачем зазначено, що з 24.01.1986 року по 24.10.1986 року, з 16.01.1990 року по 31.10.2010 року, з 15.11.2010 року по 07.11.2019 року він перебував у трудових відносинах з підприємством ДП « Добропіллявугілля», назва якого неодноразово змінювалась. В востаннє позивач у 2010 році був прийняти на роботу на підприємство ВП «Шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля», яке на теперішній час носить назву ВСП «Шахтоуправління «Білозерська» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», тобто відповідач ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є правонаступником ДП «Добропіллявугілля». Позивач зазначає, що 20.09.2011 року комісією було складено акт розслідування виявленого у нього хронічного професійного захворювання та 20.09.2011 року він був вперше оглянутий на МСЕК, де йому встановлено за сукупністю 60 % втрати професійної працездатності: повторно 20% за трудове каліцтво 11.03.2005 року та первинно 40% за професійне захворювання- хронічна попереково-крижова радикулопатія безстроково, а також первинно визнано інвалідом 3 грипи за професійним захворюванням безстроково. Також позивач зазначає, що постановою ВД ФСС в м. Добропілля йому були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку. Моральна шкода за трудове каліцтво 11.03.2005 року компенсована, але виплати на відшкодування моральної шкоди за професійне захворювання від 29.08.2011 року не нараховувались та не виплачувались. Позивач вважає, що умовами виробництва, в наслідок праці в яких він отримав професійне захворювання, йому заподіяна моральна шкода, оскільки він більше 20 років працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів, та, як зазначено в акті, захворювання виникло через недосконалість технологічних процесів, низький рівень механізації трудових процесів, переміщення тяжких вантажів вручну, в межах робочого часу, тобто робота позивача на користь підприємства була важкою, з перевищенням граничного допустимих норм. Позивач вказує, що хворіє досить давно, декілька років перебуває під наглядом лікарів, неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно. Результатом професійного захворювання стало загальне погіршення стану здоров`я, а саме: болі та обмеження рухів у поперековій області, які з роками стали дуже інтенсивними, відчуття стріляючої болі з іррадіацією вздовж правої ноги, оніміння в правій стопі. Для підтримання свого стану здоров`я позивач вимушений постійно проходити курси лікування та ці обставини суттєво впливають на якість його життя та викликають моральні страждання. З роботи позивач був звільнений через невідповідність за станом здоров`я. Позивач зазначає, що більшість чоловічих професій пов`язані з фізичними навантаженнями, які йому заборонені, тому йому важко знайти роботу, яка б підходила йому за його можливостями та здібностями. Через пошкодження здоров`я позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на його психологічному стані. Позивачу приходиться фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням його фізичних обмежень, що випливають з наслідків отриманого професійного захворювання, тому вважає, що йому заподіяна істотна моральна шкода, яку він оцінює у 80000,00 гривень. Представник відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» надав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач з позовом не погоджується та вважає його не обґрунтованим, оскільки, як вказано в позові самим [PERSON] , він перебував в трудових відносинах з ДП «Добропіллявугілля», а не з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Крім того, 29.08.2011 року [PERSON] головним державним санітарним лікарем м. Добропілля був виданий акт розслідування хронічного професійного захворювання у п.17 якого зазначено, що причинами професійного захворювання є те, що працюючи в ВП «Шахта Новодонецька» підіймав тяжкі грузи та пересував їх. Позов подано до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», мотивуючи тим, що 01.11.2011 року ДП «Добропіллявугілля» було реорганізовано шляхом приєднання до ТОВ» ДТЕК Добропіллявугілля», відповідно до наказу Мінвуглепрому №50 від 07.02.2011 року, однак за інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час розгляду справи ДП «Добропіллявугілля» перебуває у стані припинення шляхом ліквідації. Таким чином, [PERSON] отримав професійне захворювання ще до реорганізації ДП «Добропіллявугілля» в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», про що вказано в самому позові і саме ДП «Добропіллявугілля» має нести відповідальність за спричинену шкоду. Представник відповідача зазначає, що хоча позивач вважає, що саме ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не створив безпечні умови праці на робочому місці, внаслідок чого він отримав професійне захворювання, та зобов`язаний як роботодавець відшкодувати моральну шкоду, однак законодавством України не передбачена відповідальність правонаступника за неправомірність рішення, дії чи бездіяльність попередника, тобто ДП « Добропіллявугілля». Вказане на думку відповідача свідчить про те, що вина відповідача в заподіянні моральної шкоди позивачу не встановлена. На підставі викладеного представник відповідача вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди у відповідача відсутні, тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.03.2020 року справу передано на розгляд судді Хоменко Д.Є. Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Хоменко Д.Є. від 14.05.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Хоменко Д.Є. від 23.09.2020 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено до судового розгляду по суті. Згідно розпорядження керівника апарату Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.12.2020 року № 456 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 227/1072/20 року через відрядження судді Хоменко Д.Є. до іншого суду строком на один рік. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 року вказану цивільну справу було передано на розгляд судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Корнєєвій В.В., яка прийняла вказану справу до свого провадження ухвалою від 02.12.2020 року та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 10.03.2021 року з`явився представник відповідача Бондар А.В. , позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали до суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 2, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з наявної копії трудової книжки [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Добропіллявугілля», і востаннє [PERSON] 15.11.2010 року прийнято прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, з 01.01.2011 року переведений прохідником 5 роряду підземно з повним робочим днем в шахті, направлений до ДПР-3 ДП «Добропіллявугілля» ВП «Шахта «Новодонецька». Згідно запису № 10 трудової книжки позивача 23.09.2011 року його було переведено гірником поверхні 3 розряду за станом здоров`я та направлено до дільниці РГВ-1. Згідно штампу в трудовій книжці 02.07.2012 року ВСП « Шахта « Новодонецька» ТОВ « ДТЕК Добропіллявугілля» об`єднана з виробничим структурним підрозділом « Шахта « Піонер» ТОВ « ДТЕК Добропіллявугілля» в виробничий структурний підрозділ « Шахтоуправління « Білозерське» ТОВ « ДТЕК « Добропіллявугілля». Наказ ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» № 75 від 28.03.2012р. Згідно запису № 11 позивача переведено гірником поверхні 3р. (направлено до ДПП-1), а потім 01.10.2012 року переведено гірником поверхні 3 розряду і направлено до ДРВР-2. Згідно запису № 13 трудової книжки позивача 07.11.2019 року було звільнено згідно п. 2 ст. 40 КЗпП у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі за станом здоров`я. (а.с.8-10) Як вбачається з матеріалів справи, за час роботи на підприємстві відповідача позивач захворів на професійне захворювання, і даний факт підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 29.08.2011 року, згідно якого професійне захворювання виникло внаслідок недосконалісті технологічних процесів, низького рівня механізації трудових процесів, переміщення вантажів вручну протягом робочого місця, причиною виникнення професійного захворювання стала робота на ВП «Шахта «Новодонецька» в якості прохідника, оскільки [PERSON] піднімав і переміщував (за один раз) вантажі, на відстань до 5 м: удвох металопрочне кріплення АП-13,8 (вага пожкі - 80,9 кг) з навантаженням на 1ну людину - 40,45 кг, при нормі 30 кг, сумарна маса вантажів, що переміщується неодноразово протягом кожної години у зміну становить 450-480 кг, при нормі - 435 кг, нахили корпусу складають понад 300 разів за зміну, при нормі 100 раз. (а.с.14-15) Висновком МСЕК серії 10ААА № 040865 (довідка про результати визначення ступеня втрати 20.09.2011 року підтверджується встановлення позивачу за сукупністю 60 % втрати професійної працездатності (повторно 20% за трудове каліцтво [INFO] та первинно 40% за професійне захворювання- хронічна попереково-крижова радикулопатія безстроково) та 3 групу інвалідності безстроково. (а.с.11). Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов"язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до п.5,п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Також необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 7 за формою П-4 від 29.08.2011 року, що за період роботи на ВП «Шахта «Новодонецька» в якості прохідника, [PERSON] піддавався впливу несприятливих виробничих факторів, а саме відповідно до «Гігієнічної класифікації праці»: по мікроклімату - 3 клас 1 ступінь; по пилу - 3 клас 3-4 ступінь; по важкості праці - 3 клас 2 ступінь. Встановлено діагноз: основний - хронічна вертеброгена попереково-грижова радіколопатія з вираженим больовим, м`язово-тонічним, корінцевим синдромом, парезом в правій стопі, чутливими порушеннями з статико-динамічними порушеннями функції хребта; супутній: остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, атеросклеротичний кардіосклероз. (а.с.14-15) Таким чином в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача на підприємстві ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП, оскільки були шкідливими та небезпечними, і зазначені умови праці стали причиною втрати 40% професійної працездатності позивача [PERSON] за виявленим професійним захворюванням. Щодо заперечень відповідача з приводу того, що позивач працював у ВП «Шахта Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля», а тому вимоги не можуть буди пред`явлені до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», оскільки Товариство не є правонаступником ДП «Добропіллявугілля», суд зазначає таке. Відповідно до наказу Міністерства вугільної промисловості України від 7 лютого 2011 року №50 «Про припинення діяльності ДП «Добропіллявугілля» на підставі договору оренди від 22.12.2010 року цілісного майнового комплексу державного підприємства «Добропіллявугілля», укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області як орендодавцем та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», як орендарем, припинено діяльність ДП «Добропіллявугілля», цілісний майновий комплекс якого передано в оренду шляхом приєднання до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Пунктом 5 зазначеного вище наказу встановлено, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Добропіллявугілля», і тому ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є належним відповідачем у справі, оскільки товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Добропіллявугілля». Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року, справа №227/1240/17 (провадження №61-28847свп18). В судовому засіданні також встановлено, що внаслідок виникнення хронічного професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка спричинена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доказами наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є пояснення позивача, надані в судовому засіданні, а також акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності, медичні документи, а саме: висновок лікарсько-експертної комісії № 1726 від 15.08.2011 року (а.с.19), виписка з історії хвороби №1188 (а.с.22), історія хвороби №5125 (а.с.16-18). Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Велика Палата Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, у своїй постанові від 05 грудня 2018 року по справі №210/5258/16-ц (провадження №14-463 цс18) зазначила: «Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди позивачеві законом покладено на підприємство відповідача, де працював [PERSON] , і надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я [PERSON] і наявність у нього професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги тривалість та глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров"я: відповідно до наданих позивачем документів позивачу в зв"язку із наявністю у нього професійного захворювання визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%( в тому числі за професійним захворюванням - 40%) та призначено третю ступіть інвалідності безстроково. В той же час, суд приймає до уваги той факт, що після встановлення позивачу професійного захворювання та третьої групи інвалідності 20.09.2011 року адміністрацією відповідача застосовувалися заходи щодо працевлаштування позивача на поверхні шахти відповідно до медичних показань, зазначених в довідці МСЄК, і позивача було переведено гірником поверхні 3 розряду на дільниці РГВ-1, після чого він працював гірником поверхні на інших дільницях, і 07.11.2019 року його було звільнено за станом здоров`я на підставі п.2 ст.40 КЗПП з виплатою середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України( а.с. 10). Таким чином, після встановлення позивачу професійного захворювання, позивач ше протягом 8 років працював на підприємстві відповідача та отримував стабільну заробітну плату. Окрім того, як зазначив позивач, він отримує виплати з соціального страхування та пенсію за інвалідністю, тобто таким чином, втрата стабільного заробітку, спричиненого встановленням стійкої втрати працездатності, також частково компенсована державою шляхом здійснення щомісячних страхових виплат. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і на його користь з відповідача необхідно стягнути відшкодування нанесеної йому моральної шкоди в зв`язку з встановленням факту отримання професійного захорювання 20.09.2011 року в розмірі 20000,00 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача суд керується наступним. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, заявлених позивачем, який згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справ щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 210,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial