Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

07.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Реєстраційна служба Шаргородського РУЮ, [PERSON]) про встановлення юридичного факту та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON], який по день смерті постійно проживав та був зареєстрований в с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області. Після смерті батька відкрилась спадщина на майно, яке складається в тому числі із житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], спадкоємцем по закону якого є вона - [PERSON] Спадщину після смерті батька вона прийняла, оскільки вступила у фактичне управління і володіння майном, похоронила батька та розпорядилась його майном, і весь цей час доглядає за будинком. В ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини на житловий будинок та господарські будівлі встановлено відсутність правовстановлюючого документу на будинок - свідоцтва про право власності, яке не отримане ще спадкодавцем. Сільська рада відмовляється видати свідоцтво про право власності на ім'я батька, у зв'язку з його смертю, а державний нотаріус 17.01.2014 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно спадкодавця і роз'яснила право звернення до суду. Просить встановити факт належності спадкодавцеві [PERSON], який помер [INFO] житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно [PERSON], яке складається із житлового будинку під літерою "А", веранди під літерою "а", сараїв під літерами "Б","В", літньої кухні під літерою "Д", погребу під літерою "Г", літньої кухні, позначеної в плані літерою "Є", та огорожі "1-3", які знаходяться по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві. Представник відповідача Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, від сільського голови [PERSON] поступила заява про розгляд справи у відсутності представника територіальної громади, не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ в судове засідання не з'явився. Від начальника реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Залокоцької В.Д. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] не заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Суду пояснив, що позивачка є його сестрою, а спадкодавець [PERSON] - батьком. Спадщини після смерті батька він не приймав і на неї не претендує. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.28). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке складається, в тому числі із житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-22). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO], постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Сапіжанської сільської ради за №51 від 17.01.2014 року (а.с.30). Спадкоємцем за законом [PERSON] є його дочка [PERSON], [INFO]. Факт родинних відносин спадкодавця з спадкоємницею підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER], виданим Джуринською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 10 вересня 1962 року (а.с.9) та свідоцтвом про її одруження з [PERSON] серії [NUMBER], виданим Калитинською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 03 лютого 1980 року (а.с.10). Син спадкодавця [PERSON] - [PERSON], відповідно до цивільного законодавства України, що було чинним на час виникнення даних правовідносин, спадщини не прийняв і на неї не претендує. Позивачка [PERSON] вступила у фактичне володіння спадщиною, виходячи із вимог ст. 549 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини - похоронила батька та розпорядились його майном, доглядала і доглядає до даного часу за будинком, що підтверджується довідкою Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 17.06.2004 року за № 153 (а.с.49). В ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини зґясувалося, що спадкодавцем при житті не були отримані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями, у зв'язку з чим позивачка [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно довідки виконкому Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 439 від 19.05.2014 року свідоцтво про право власності на домоволодіння номер [ADDRESS] не видавалося (а.с. 34 ) Як вбачається із довідки Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області №67 від 20.01.2014 року будинок [ADDRESS] належить [PERSON], померлому [INFO] на підставі рішення Шаргородської районної ради Вінницької області №244 від 22.10.1987 року( а.с.14). Із оглянутого в судовому засіданні технічного паспорту на домоволодіння по [ADDRESS] вбачається, що свідоцтво про право власності на вказане домоволодіння чи, належним чином, засвідчений дублікат вказаного правовстановлюючого документу в матеріалах технічного паспорту відсутні (а.с.17-22). Як вбачається із довідки КП "Могилів - Подільське МБТІ" від 16.01.2014 року за №7, право власності на домоволодіння [ADDRESS] не реєструвалося ( а.с.22). Із довідки КП "Могилів - Подільське МБТІ" від 23.01.2013 року про технічний стан та оцінку будинку за [ADDRESS] вбачається, що спадкове домоволодіння складається з житлового будинку кам'яного, 1960 року забудови загальною площею 52,89 м.кв, в тому числі житловою площею - 34,91 м.кв. з надвірними будівлями та спорудами, зокрема веранди, двох літніх кухонь, двох сараїв, погребу, огорожі. Загальний стан будівлі задовільний, підлягає експлуатації, має 45 % зносу. Загальна вартість вказаного нерухомого майна становить 105507 грн. ( а.с. 21). Державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Масилюк Р.М. 17.01.2014 року винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно (а.с.32). При вирішенні даного спору суд враховує норми цивільного законодавства, які діяли на час виникнення права у спадкодавця [PERSON] на нерухоме майно, зокрема зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства, положення ЦК України 1963 року, Законом України " Про власність", ЗУ від 07.12.1990 року " Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" ЗУ від 25.12.1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 " Про порядок обліку житлового фонду в Українські РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5 - 24. За змістом зазначених нормативних актів питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги відносилось до компетенції місцевих рад, а виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом МЮ Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, і записи в них визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на нерухому та рухоме майно. Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу. Будинки та домоволодіння в селах державній реєстрації не підлягали. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03. 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Рішенням виконавчого комітету Шаргородської районної ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року № 244 "Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району" та рішення виконавчого комітету Шаргородської районної ради народних депутатів Вінницької області від 20.06.1991 року № 102 " Про доповнення до рішення райвиконкому № 244 від 22.10.1987 року зобов'язано виконкоми сільських рад забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. На час проведення інвентаризації житлового фонду в селах Шаргородського району Вінницької області [PERSON] був головою колгоспного двору (особовий рахунок № 1167), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і до складу якого входить житловий будинок 1960 року забудови з господарськими прибудовами, що підтверджується даними погосподарської книги за 1986 -1990 рр. (а.с.23-25). Він же залишався головою вказаного двору і власником будинку на час відкриття спадщини - [INFO], що підтверджується даними погосподарського обліку (а.с.23-25). Відповідно до довідки Сапіжанської сільської ради № 51 від 17.01.2014 року та погосподарських книг, оглянутих в судовому засіданні у спадковому будинку [ADDRESS] постійно, з дня забудови будинку (1960 року) і до дня смерті [INFO] проживав і був зареєстрований [PERSON].(а.с.30). Із даних погосподарських книг вбачається, що в користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,25 га, що підтверджується записами в розділі п'ятому земельнокадастрової книги Сапіжанської сільської ради, оглянутої в судовому засіданні та рішенням 2 сесії 21 скликання Сапіжанської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 18.12.1993 року "Про передачу у приватну власність присадибних земельних ділянок жителям села згідно поданих заяв" На підтвердження обґрунтованості позовної заяви [PERSON] посилалася на показання свідків. З цього приводу суд допитав свідків [PERSON] та [PERSON], які кожен окремо суду пояснили, що проживають по сусідству з позивачкою, добре знають її сім'ю, є ровесниками її покійних батьків, які побудували будинок по [ADDRESS] приблизно в 1960 роках, і все своє життя проживали в ньому. Батько позивачки був головою господарського двору і власником будинку. Інших власників цього будинку ніколи не було. Суд визнає достовірність цих показів з урахуванням того, що їх покази відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом. Таким чином, факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] Шаргородського району Вінницької області підтверджений вище зазначеними письмовими доказами, дослідженими судом і має для позивачки [PERSON] юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини після смерті батька [PERSON], яка сталася [INFO] і іншого порядку його встановлення не має. Позивачкою [PERSON] надані суду докази про відсутність можливості одержання чи відновлення правовстановлюючого документу на спадкове майно, зокрема відмову сільської ради у видачі свідоцтва про право власності, відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, технічний паспорт на спадкове домоволодіння. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкиття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За приписами ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконують суд, що право [PERSON] на набуття права власності на спадкове майно порушено і підлягає судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved