Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

03.12.2014 року [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що їй на підставі договору довічного утримання, укладеного 28.10.2008 року з [PERSON], належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. Після реєстрації прав власності на вказаний житловий будинок, вона дізналася, що в ньому зареєстрований [PERSON], якого вона жодного разу не бачила, хоча з 2008 року особисто здійснювала догляд за [PERSON], яка була похилого віку та потребувала стороннього догляду, у зв'язку з чим кожного дня вона перебувала в будинку за вищевказаною адресою, здійснюючи догляд за [PERSON], відповідача [PERSON] ніколи не бучила, про що також свідчать акти, складені в присутності сусідів та депутата селищної ради, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] шляхом зняття відповідача [PERSON] з реєстрації в управлінні Державної міграційної служби України в Запорізькій області за вищевказаною адресою . В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні у повному обсязі за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення у справі, на підставі наявних у ній доказів, не заперечує В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений судом своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, суду надано заяву про розгляд справи у відсутність їх представника за наявними у справі матеріалами, заперечень та доповнень не мають, самостійних вимог не заявляють. Повно та всебічно вивчивши надані суду докази, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору довічного утримання (догляду), укладеного 28.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON].(а.с5-7), на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS], що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим РКП «Василівське БТІ» від 14.11.2008 року (а.с.8) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] за № 30482569, який сформований 04.12.2014 року Реєстраційною службою Василівського РУЮ Запорізької області (а.с.21) Згідно даних Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області станом на 05.12.2014 року, [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] (а.с.22). Згідно актів про фактичне не проживання, складених 02.01.2014 року, 07.05.2014 року, 27.11.2014 року у складі комісії: депутата Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області Бірюкової В.В., сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] з 14.05.2002 року зареєстрований у будинку [ADDRESS], але з невідомих причин понад 12 років за даною адресою не мешкає (а.с.9,10,11). Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз"яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім"ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, і з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог як виселення, позбавлення права власності або права користування на житлове приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] понад року не проживає, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, поважних причин відсутності відповідача за вказаною адресою понад один рік судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що права позивача [PERSON] підлягають захисту шляхом позбавлення відповідача [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню та вважає необхідним усунути перешкоди у користуванні належним [PERSON] на праві приватної власності житловим будинком [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою з тих підстав, що відповідач [PERSON] у вказаному житловому будинку тривалий час не проживає, понад 12 років, комунальні послуги не сплачує, крім того в будинку відсутні особисте майно та особисті речі відповідача. Дії відповідача [PERSON] створюють позивачу [PERSON], як власнику вищевказаного житлового будинку, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивачка несе необґрунтовані витрати по оплаті комунальних платежів за відповідача та не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає.

Outcome: approved