Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

в грудні 2016 року до Голосіївського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м.Києва від 28.12.2016 позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] роз'єднані в окреме провадження. [PERSON] звернулась до суду з вимогами до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 гривень, завданої смертю її доньки - [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась [INFO] р. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.04.2006 року близько 15.15 год. на автодорозі Стрий -Чернівці на відрізку між населеними пунктами Будилів -Устя, Снятинського району, Івано -Франківської області відбулося зіткнення автомобіля «Шкода Феліція», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21099, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] В результаті даної ДТП водій авто «Шкода Феліція» [PERSON] та пасажири [PERSON], [PERSON], [PERSON] від отриманих травм померли на місці пригоди. Водій ВАЗ 2109 відповідач [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. За фактом даної дорожньо- транспортної пригоди СВ Снятинського ВП ГУНП України в Івано -Франківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013110000000216 за статтею 286 ч.3 КК України. Позивача визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні, оскільки загинула її 22 річна донька [PERSON] Станом на день звернення до суду із позовом досудове розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні не завершено, особа винна у вчиненні дорожньо -транспортної пригоди не встановлена. Протягом 10 років позивач переживає душевні хвилювання через втрату доньки, затягування досудового розслідування обставин її смерті, суттєвої зміни життєвого укладу у зв'язку із необхідністю контролювати хід досудового розслідування, необхідністю постійно подавати скарги, пов'язані із досудовим розслідуванням, яке закривається, однак в подальшому зазначені постанови слідчого скасовуються. Посилаючись на положення ст.1188 ЦК України позивач просить стягнути з водія автомобіля ВАЗ 2109 [PERSON] заподіяну моральну шкоду в розмірі 500000 грн. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, зазначаючи, що розслідування кримінального провадження щодо обставин дорожньо - транспортної пригоди триває понад 10 років. За цей період органом досудового розслідування вина у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди покладалась на водія автомобіля «Шкода Феліція» [PERSON], який загинув. Проте ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано -Франківської області постанову старшого прокурора прокуратури Снятинського району про закриття кримінального провадження № 12013110000000216 від 12.11.2013 р. на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України в зв'язку із смертю підозрюваного [PERSON] за скаргою потерпілих [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], оскільки останні вважали, що [PERSON] став безпідставно підозрюваним і таке рішення не ґрунтувалось на матеріалах кримінального провадження. В подальшому у 2015 році експертами Київського ДНДЕКЦ МВС України за постановою слідчого Снятинського ВП Рожка М.В. було проведено комплексну автотехнічну додаткову експертизу №9-82 від 26.06.2015 року метою якої було з'ясувати механізм виникнення ДТП 28.04.2006 року за участю [PERSON] та [PERSON] згідно якої встановлено, що покази водія ВАЗ «21099» [PERSON] щодо механізму зближення транспортних засобів, а саме руху його автомобіля по автодорозі Стрий -Чернівці прямолінійно відрізку від прилягаючої ґрунтової дороги, що веде в с. Будилів не спроможні з технічної точки зору, що роблять їх використання не можливим для проведення подальшого дослідження та вказав на порушення [PERSON] п. 10.1,10.2 ПДР. Позивач [PERSON] просила позов задовольнити, посилаючись на те, що внаслідок смерті своєї доньки, вона зазначала душевних страждань, які тривають уже 10 років, життя втрачало сенс, вона сподівалась, що донька буде її підтримкою в старості, раділа її успіхам. Протягом 10 років органи досудового розслідування намагаються закрити кримінальне провадження, поклавши вину на водія, який загинув, що змушує її постійно контролювати хід розслідування і завдає ще більше душевних страждань. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату розгляду справи за останнім відомим позивачу місцем реєстрації належним чином. Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує праву на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою позивача вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 28.04.2006 року близько 15.15 год. на автодорозі Стрий -Чернівці на відрізку між населеними пунктами Будилів -Устя, Снятинського району, Івано -Франківської області відбулося зіткнення автомобіля «Шкода Феліція», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21099, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] В результаті даної ДТП водій авто «Шкода Феліція» [PERSON] та пасажири [PERSON], [PERSON], [PERSON] від отриманих травм померли на місці пригоди. Водій ВАЗ 2109 [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. За фактом даної дорожньо- транспортної пригоди була порушена кримінальна справа, відомості про яку СВ Снятинського ВП ГУНП України в Івано -Франківській області після вступу в дію положень КПК України в редакції 2012 року, 20.02.2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013110000000216 за статтею 286 ч.3 КК України. Судом встановлено, що 29.08.2006 р., 09.11.2010 р., 29.03.2013 органом досудового розслідування приймались рішення про закриття кримінального провадження, які в подальшому були скасовані, а кримінальне провадження повернуто для продовження досудового розслідування. На час розгляду даної цивільної справи досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, повідомлення про підозру нікому не вручено. В основу рішень про закриття кримінального провадження слідчим було покладено те, що дана дорожньо-транспортна пригоди сталась з вини водія [PERSON], який під час здійснення маневру обгону трактора Т-150 не дотримався положень п.п. 10.1, 14.2 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з метою виконання маневру змінив напрямок руху керованого ним автомобіля керованого ним автомобіля з подальшим виїздом на призначену для зустрічного руху смугу, не переконавшись, що вона вільна від інших транспортних засобів на достатній для здійснення обгону відстані, та що після виконання маневру обгону він зможе безперешкодно повернутись на займану смугу, де продовжуючи рух допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], який здійснював рух в зустрічному напрямку прямолінійно. В подальшому, у даному кримінальному провадженні була проведена комплексна авто-технічна та транспортно-трасологічна експертиза, і згідно висновку експерта Державного науково-дослідного експертно -криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ №9-82 від 26.06.2015 року проведеного на підставі постанови від 13.11.2014 року старшого слідчого СВ Снятинського РВ УМВС України в Івано -Франківській області у кримінальному про призначення комплексної автотехнічної та транспортно -трасологічної експертизи у кримінальному провадженні № №12013110000000216 за статтею 286 ч.3 КК України експерт прийшов до висновку, що покази водя [PERSON] щодо механізму зіткнення автомобілів, а саме за умови, що він рухався в зустрічному напрямку по відношенню до руху автомобіля «Шкода» під керуванням [PERSON], є неспроможними і їх не можна використовувати при дослідженні. В ході експертизи було встановлено, що водій [PERSON] виконав маневр обгону трактора Т-150К коли автомобіль ВАЗ 21099 під керуванням [PERSON] знаходився на виїзді з с.Будилів, а не рухався в зустрічному напрямку по дорозі Стрий-Чернівці.. В даній дорожньо-транспортній ситуації небезпека для руху водію автомобіля «Шкода» [PERSON], з технічної точки зору, виникла в момент виявлення автомобіля «ВАЗ 21099», який виїхав на проїзну частину дороги Стрий-Чернівці з прилеглої дороги з с.Будилів. Експерт прийшов до висновку, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ-21099» [PERSON] не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, що і стало причиною зіткнення. В ході судового розгляду справи судом був допитаний експерт [PERSON] , який підтвердив зазначені висновки, та зазначив, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди є саме недотримання водієм [PERSON] п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, а покази, які він надавав в ході досудового розслідування є неспроможними з огляду на механізм зіткнення, що був досліджений в ході проведення експертизи. Позивач звернулась до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її доньки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з п.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, задана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно свідоцтва про народження, виданого Жулянською сільською радою народних депутатів Києво -Святошинського району позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON] [INFO] та визнана потерпілою у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013110000000216 за статтею 286 ч.3 КК України, а отже згідно вимог законодавства має право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовуються винною особою. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їх вини. Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). Оскільки, донька позивачки була пасажиром автомобіля «Шкода Феліція» позивач, як потерпіла, відповідно вимог чинного законодавства має право на відшкодування шкоди, незалежно від встановлення вини особи, яка керувала автомобілем ВАЗ 21099, тобто відповідача [PERSON], та водія автомобіля «Шкода Філіція» [PERSON], як власника джерела підвищеної небезпеки. За даних обставин зобов»язання по відшкодуванню у власників джерела підвищеної небезпеки виникає без встановлення їх вини. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням хімічних, радіоактивних, вибухонебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання та утримання якого створює підвищену небезпеку. В ході судового розгляду достовірно встановлено, що смерть доньки позивача [PERSON] наступила внаслідок дії двох джерел підвищеної небезпеки автомобіля «Шкода Феліція» під керуванням водія [PERSON] та автомобіля ВАЗ «21099» під керуванням відповідача [PERSON] Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, в зв»яку з неправомірними діями щодо себе або членів сім»ї тощо. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 гривень не є обгрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи. Однак, суд вважає, що внаслідок смерті доньки позивач зазнала значних душевних страждань, вона перенесла емоційне потрясіння, це призвело до зміни способу життя в зв»язку з необхідністю вирішення питання щодо здійснення контролю за проведенням досудового розслідування, яке триває більше 10 років і позивач вимушена перебувати у стані постійних емоційних переживань. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 200000 гривень. Моральна шкода на підставі положень ст.ст.1167, 1188 ЦК України підлягає стягненню з відповідача в сумі 100000 гривень, оскільки донька позивачки була пасажиром транспортного засобу «Шкода», а тому відповідальність покладається на обох водіїв, як власників джерел підвищеної небезпеки. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в рахунок державного бюджету пропорційно до задоволених вимог..

Outcome: partial