Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернулася до Києво - Святошинського районного суд Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 08 листопада 2003 року, Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №1742. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів. Протягом останніх років сторони не підтримують шлюбних стосунків. Сторони спільне господарство; мають окремий бюджет. Спільні спроби зберегти сім`ю бажаних результатів не дали. Також позивач просила при реєстрації розірвання шлюбу залишити прізвища сторін без змін. Позивач до суду направила заяву в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, у якій позов визнав, просив задовольнити. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 листопада 2003 року між сторонами зареєстровано шлюб, Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №1742. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків протягом останніх кількох років. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов`язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Позивач категорично заперечує подальше збереження сім`ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки подальше існування сім`ї і примирення сторін є неможливим, сім`я існує формально. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, в зв`язку із задоволенням позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved