Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті її чоловіка вона, як спадкоємець за законом звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді дачного будинку; однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через виявлені невідповідності у зазначенні адреси та загальної площі об"єкту спадкового майна. Позивач в судове засідання не прибула; представник позивача надав суду заяву у якій просив розглянути справу у їх відсутності, підтримав позов та просив його вимоги із викладених у ньому підстав. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.03.2015 року. Спадкоємцем померлого за законом є його дружина - позивач по даній справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.10.1988 року. Позивач звернулася до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлого чоловіка. Постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса Пінігіною Т.М., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дачу, оскільки виявлені невідповідності у зазначенні адреси та загальної площі об"єкту спадкового майна. На підставі розпорядження Овідіопольської РДА за №911 від 14.12.1998 р., померлий [PERSON] набув право приватної власності на дачний будинок що розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельний ділянці площею 0,0442 га, цільове призначення - для ведення індивідуального дачного будівництва, яка, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, перебуває в його постійному користуванні. Кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] . Право приватної власності та право користування земельною ділянкою зареєстровано належним чином. Згідно до рішення 15-ї сесії ХХ111 скликання Таїровської селищної ради №10 від 25 жовтня 2000 року «Про присвоєння назв вулицям та номерів дачним будинкам у житловому масиві «Совіньойн» с. Лиманка Овідіопольського району» земельна ділянка площею 0,0442 га, для індивідуального дачного будівництва, на території Таїровської селищної ради, ДБК «Кінбурн», ділянка 38, що перебувала у постійному користуванні [PERSON] , померлого [INFO] , в системі чинного адміністративно-територіального устрою Таїровської селищної ради нині має наступну адресу: [ADDRESS] . Відповідно довідки ФОП [PERSON] № 661 від 26.12.2018 року, під час проведення технічної інвентаризації від 26.12.2018 року виявлено, що за адресою: [ADDRESS] , загальна площа - 154,3 кв.м. Вказане збільшення відбулося за рахунок уточнення лінійних розмірів, що, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року, не є самочинним. Таким чином, після смерті чоловіка позивача відкрилася спадщина у вигляді дачного будинку загальною площею 154,3 кв. м., житловою 51,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . на земельний ділянці площею 0,0442 га, цільове призначення - для ведення індивідуального дачного будівництва, яка перебуває у постійному користуванні. Кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] . Інших спадкоємців першої черги за законом немає. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За приписами ч.ч. 3, 4 ст 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За нормою ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 3 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси наділені повноваженнями щодо вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України). Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на дачний будинок. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial