Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

06 квітня 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира в [ADDRESS]. Відповідач був її чоловіком та в той час коли вони проживали разом, то він був зареєстрований в її квартирі та був членом її сім'ї. У 2012 року шлюб було розірвано згідно з рішення суду від 02.04.2012 року. З 2012 року відповідач не проживає разом з нею, а тому відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право проживання в зазначеному вище житловому приміщенні. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла письмова заява від позивача, в якій він підтримує свої позовні вимоги та просить суд слухати справу у його відсутності. Також, до суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у її відсутності. Заява відповідача про визнання позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому приймається судом. Справа, у відповідності до заяв позивача, відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі їх заяв та наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS], належить позивачу на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на житло, виданого виконкомом Новоодеської міської ради 25.11.1999 року виданого згідно з розпорядженням від 15.11.1999 року № 700 та рішення зборів ЗАТ «Південний колос» протокол № 12 від 26.02.1999 року, зареєстрований Вознесенським БТІ за реєстровим № 4460 від 29.11.1999 року. Відповідно до копії рішення від 17.04.2001 року вулицю «Шлях до комунізму» перейменовано на вулицю імені Іпатенка Якова Павловича. Статтею 317 ЦК України, встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правил, передбачених ст.ст.71,72 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають в ньому без поважних причин понад шість місяців. За ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", зняття з реєстрації місця проживання відбувається, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення. Згідно акту обстеження по факту проживання від 09.03.2015 року, складеного за участю депутата Новоодеської міської ради та сусідів позивача, у зазначеній квартирі позивача, окрім позивача та членів його сім"ї, зареєстрований і відповідач по справі, але за вказаною адресою відповідач не проживає в зв'язку з переселенням до іншого місця проживання. Відповідач позов визнав, не заперечує проти визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням, про що надав суду письмову заяву. За таких обставин, суд дійшов висновку, що поскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації більше півроку без поважних причин, визнав позовні вимоги позивача, а тому, на підставі вимог ст.ст. 71,72 ЖК України, ч.2 ст. 405 ЦК України, його слід вважати таким, що втратив право на користування зазначеним вище будинком. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 243,60 гривень судового збору.

Outcome: approved