Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

08.12.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на повнолітню дочку [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати предявлення позову до суду та до досягнення дочкою повноліття, а саме до 30 червня 2018 року. У позовній заяві позивачка в обґрунтування вимог посилається на те, в період з 12 вересня 1998 року по 19 червня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 10 серпня 1999 року за час перебування у шлюбі у них народилася дитина [PERSON]. Позивачка вказує, що донька проживає з нею за її адресою: [ADDRESS], знаходиться на її утриманні та їй одній важко утримувати дитину. Донька є студенткою третього курсу денної форми навчання за бюджетом Коледжу економіки та соціальної роботи ОНУ ім. І.І. Мечникова за спеціальністю «фінанси і кредит» та не має можливості працювати та забезпечувати себе матеріально, термін навчання закінчується 30 червня 2018 року, що підтверджується Довідкою № 268 від 04 жовтня 2017 року ОНУ ім. І.І. Мечникова. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 27.12.2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, у строки передбачені ст. 275 ЦПК України. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сімї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 21.12.2017 року, [PERSON], [INFO], з 16 жовтня 1995 року зареєстрований за адресою: [INFO], та саме за цією адресою судом надсилалась судова кореспонденція рекомендованим листом з повідомленням на імя [PERSON]. [PERSON] за вказаною адресою отримав 18 січня 2018 року копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, яка міститься в матеріалах справи, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19 червня 2007 року, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №315 від 19 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖД №048776, виданим 05 вересня 2007 року. За час шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 285981, виданим 28 жовтня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовської райадміністрації виконкому Одеської міської ради. З наданої суду довідки від 04 жовтня 2017 року за № 268, виданої Коледжем економіки та соціальної роботи ОНУ ім. І.І. Мечникова та студентського квитка серії СК № 11149553, виданого 01 вересня 2015 року, вбачається що [PERSON] є студенткою третього курсу Коледжу економіки та соціальної роботи ОНУ ім. І.І. Мечникова денної форми навчання за спеціальністю «фінанси і кредит» та термін її навчання почався з 01 вересня 2015 року та закінчується 30 червня 2018 року. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до п. 20 постанови пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 статті 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно приписів ст.77,\~78 ЦПК України,\~докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як все судом було встановлено, відповідач [PERSON] зареєстрований з 16 серпня 1995 року за адресою: [ADDRESS]. З наданої на запит судувідповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 21.12.2017 року вбачається, що позивачка [PERSON] зареєстрована з 27 грудня 2014 року за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується відповідним записом в паспорті громадянина України серії КК 153255, виданим на імя [PERSON] З наданої позивачкою копії паспорту громадянина України серії КМ 987594, виданого Суворовським РВ у. м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 03 грудня 2015 року на імя [PERSON], що остання з 28 жовтня 1999 року зареєстрована за адресою: [INFO]. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що з наявним в матеріалах справи документів вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою місця мешкання відповідача [PERSON] Позивачем не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження спільного місця проживання з дочкою [PERSON]. На підставі вищевикладених обставинах, з огляду на те, що посилання позивачки щодо проживання дочки [PERSON] разом з нею, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, що в свою чергу є обовязковою умовою для підтвердження права особи на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дочку, яка продовжує навчатися, на підставі частини третьої статті 199 СК України, у звязку з чим позов [PERSON] про стягнення аліментів задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed