Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

12.06.2014 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про вселення у квартиру та захист права власності, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є співвласником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Другим співвласником квартири є відповідач [PERSON] З 2008 року він у квартирі не мешкає. В наступний час, він бажає вселитись в квартиру, але відповідач перешкоджає йому. Просить вселити його в квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зобов"язавши відповідача дати йому ключи від квартири та не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. та оплати правової допомоги у сумі 100 грн. В судове засіданні позивач [PERSON] з'явився, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився , позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти того, щоб позивач вселився в кватиру та мешкав в ній. Суд, заслухавши позивача, відповідача , дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору куплі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] від 17 листопаду 2003 року, її власниками є [PERSON] та [PERSON] (ас. 40). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 ЖК України гарантовані права громадян, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), а саме: жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Таким чином, вимоги позивача про вселення в квартиру є обґрунтованими та законними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243 грн.60коп.(а.с.1), оскільки позовні вимоги задоволенні, дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат, понесених позивачем на правову допопомогу,то в цій частині позивачу треба відмовити за наступного. На підставі ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, ч.2 - граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. Згідно наданої квитанції, позивачем була оплачена правова допомога в розмірі 100 гривень (а.с.11), але адвокат участі в судових засіданнях не брав. На підставі викладеного,

Outcome: partial