Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, судді Солом'янського районного суду м.Києва Українця Віталія Васильовича про відшкодування моральної шкоди та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить зобов'язати Державу Україна в особі Державної казначейської служби України відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 1 109 790,00 грн., завдану незаконними рішеннями судді. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що в листопаді 2016 р. він звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом про відшкодування шкоди завданої незаконними діями судді Дніпровського районного суду м.Києва Марченко М.В. Вказаний позов після визначення підсудності Апеляційним судом м.Києва було передано на розгляд до судді Солом'янського районного суду м.Києва Українця В.В. яким було прийняте рішення про відмову в задоволенні вимог з посиланням на те, що суддя не може бути відповідачем по справі. Апеляційним судом м.Києва вказане рішення було скасоване, а справа направлена на новий розгляд до Солом'янського районного суду м.Києва, та справа знову потрапила на розгляд до судді Українець В.В. яким в подальшому було винесено ряд ухвал про зобов'язання сплатити судовий збір та повернення позовної заяви, яка в подальшому також була скасована судом апеляційної інстанції. Таким чином, як вказує позивач, даний суддя неодноразово виносив судові рішення, які були скасовані судом апеляційної інстанції. Таким чином, суддя зобов'язуючи його - позивача сплачувати судовий збір, не врахував положення ЗУ «Про судовий збір», не врахував його майновий стан, а тому через незаконні дії відповідача судді Українець В.В. його було позбавлено права на ефективний спосіб юридичного захисту відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позбавила його конституційного права на судовий захист відповідно до ст. 55 Конституції України. Зазначені дії призвели до його моральних страждань як фізичної особи, якій було відмовлено у захисті її прав, свобод і законних інтересів, у приниженні гідності як законослухняної особи, у порушенні його нормальних життєвих та ділових стосунків, у втраті найближчих життєвих перспектив, у необхідності докладати додаткових психологічних зусиль для організації свого життя, у припиненні наукової роботи як дипломованого науковця та у ліквідації інших негативних наслідків психологічного характеру (таких як постійний стрес, погіршення сну, заспокоєність, відчуття несправедливості тощо. Враховуючи наведене, та з урахуванням збільшених позовних вимог просив зобов'язати Державу Україна в особі Державної казначейської служби України відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 1 109 790,00 грн., завдану незаконними рішеннями судді. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить розглядати справу в його відсутності, що суд з урахуванням обставин справи вважає за можливе. Представник відповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, суду надано заперечення з приводу заявлених вимог з проханням розгляду справи в відсутності їх представника, що суд з урахуванням обставин справи вважає за можливе. Відповідач суддя Солом'янського районного суду м.Києва Українець Віталій Васильович в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу в відсутності вказаного відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Судом встановлено, що 30.11.2016 р. відповідно до ухвали судді Солом'янського районного суду м.Києва Українця В.В. відмовлено в відкритті провадження [PERSON] до судді Дніпровського районного суду м.Києва Марченко М.В. про відшкодування морально шкоди ( а.с. 9). Згідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 31 січня 2017 р. вказана ухвала суду скасована, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції ( а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Солом'янського районного суду м.Києва Українця В.В. від 21.02.2017 р. вказані позовні вимоги позивача залишено без руху ( а.с. 11). Відповідно до ухвали судді Солом'янського районного суду м.Києва Українець В.В. від 16.05.2017 р. [PERSON] відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору ( а.с. 12). Ухвалою судді Солом'янського районного суду м.Києва Українець В.В. від 16.05.2017 р. позовну заяву [PERSON] до судді Дніпровського районного суду м.Києва Марченко М.В. про відшкодування морально шкоди вирішено вважати неподаною та повернуто позивачу ( а.с. 13). Згідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 20 вересня 2017 р. ухвалу судді Солом'янського районного суду м.Києва від 16 травня 2017 р. скасовано, питання про відкриття провадження у справі направлено на новий розгляд до суду першої інстанції ( а.с. 14). Ухвалою Солом'янського районного суду м.Києва від 08.12.2017 р. відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючому судді Українець В.В. ( а.с. 53). Відповідно до ухвали Солом'янського районного суду м.Києва від 08.12.2017 р. задоволено заяву про самовідвід головуючого у справі судді Українця В.В. ( а.с. 54). Слід зазначити, що право особи на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, передбачено Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколом № 7 до Конвенції, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Цивільним кодексом України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", Положенням про застосування Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду". Пунктом 4.2 рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 (справа за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п'ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) визначено, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посягання на процесуальну незалежність. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки). Конституційний Суд України у своєму рішенні № 2-рп/2011 від 11 березня 2011 року зазначив, що давати оцінку процесуальним діям суддів щодо розгляду конкретної судової справи може лише апеляційна і касаційна інстанції при перегляді судових рішень. Відповідно до ч.ч.1, 2,3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач, доказів, які б свідчили про завдання йому моральної шкоди з вини відповідача внаслідок постановленої ухвали, скасованої у апеляційному порядку, не надав. Виходячи з обставин, викладених вище, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Outcome: dismissed