Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Бахмацького районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що в листопаді 2007 року між ними було укладено шлюб, від якого сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO]. Останнім часом їх стосунки зіпсувалися через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, непорозуміння, сторони спільних інтересів не мають, шлюбних відносин не підтримують з весни 2014 року. З позивачем залишилася проживати неповнолітня дитина, яка повністю знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча спроможний це робити, а тому [PERSON] просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути в його відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], оскільки, він добровільно кожного місяця надає матеріальну допомогу в розмірі 1000 грн., також просит суд судові витрати покласти рівними частинами на позивача та відповідача. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне задовольнити позов згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач 24.11.2007 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області за актовим записом №193. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з матір"ю. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 24.11.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області, копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] виданого 29.01.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції Чернігівської області. Через несумісність характерів, різні погляди на життя, фактичні сімейні стосунки між сторонами припинилися, з весни 2014 року вони не підтримують жодних відносин, шлюб між ними існує лише формально. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Виходячи з викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов в частині розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Також, судом встановлено, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з матір'ю, відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча спроможний це робити, оскільки є особою працездатного віку, має постійне місце роботи і стабільний дохід. Відповідно до ст.18 „Конвенції про права дитини", батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, позивача та відповідача, відсутність в матеріалах справи доказів про наявність в [PERSON] інших дітей та непрацездатних утриманців, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині, також підлягають задоволенню. Суд встановив також, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обгрунтовані на законі і доведені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved