Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначив, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько хлопчика записаний зі слів матері, згідно ст.135 СК України. На адресу служби надійшло повідомлення лікаря-педіатра про те, що родина [PERSON] , [INFO] , проживає в антисанітарних умовах. В ході обстеження умов проживання родини виявлено, що за місцем проживання дитини не створені належні санітарно-гігієнічні умови, відсутні продукти харчування, предмети особистої гігієни, недостатня кількість посуду. Дитина мала ознаки хворобливого стану. Незважаючи на це, сестра [PERSON] , залишала свою дочку [PERSON] , [INFO] , на [PERSON] , який сам потребував догляду. Членами комісії було вирішено розглянути питання щодо негайного відібрання дітей, оскільки їх залишення в родині є небезпечним для їх життя та здоров`я. За інформацією генерального директора КНП "Коростенська центральна міська лікарня Коростенської міської ради" від 11.06.2019 року за №1312, при поступленні до лікарні [PERSON] встановлено попередній діагноз: затримка фізичного розвитку, затримка психомовного розвитку, карієс, функційний розлад травлення, аденоїдні вегетації ІІст. Згідно інформації Коростенського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 10.06.2019 року сім`я перебуває під соціальним супроводом з серпня 2018 року. Під час проведення соціальної роботи з [PERSON] працівниками центру неодноразово наголошувалось про належний догляд за дитиною, недопущення залишення дитини без нагляду, дотримання санітарно-гігієнічних норм в приміщенні, що відповідач не виконувала. Траплялись непоодинокі випадки агресивної поведінки відповідача відносно соціальних працівників, на адресу яких висловлювались погрози фізичною розправою та лунала нецензурна лайка. За інформацією Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 12.06.2019 року [PERSON] не переймається доглядом за дитиною, що є свідченням безвідповідальної поведінки її, як матері. До єдиного реєстру досудових розслідувань Коростенським ВП внесено відомості за матеріалами перевірки відносно [PERSON] за ст.166 КК України (злісне невиконання батьківських обов`язків по догляду за дитиною), оскільки безвідповідальна поведінка матері призвела до тяжких наслідків. Відповідно до інформації служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, малолітній [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку у зв`язку з тим, що мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Органом опіки та піклування було прийнято рішення №266 від 05.06.2019 року "Про негайне відібрання дітей у батьків та звернення до суду з даною позовною заявою. Просить прийняти рішення про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та передати дитину для подальшого влаштування органові опіки та піклування Коростенської міської ради. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Зазначила, що 5.06.2019 року було прийнято рішення про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, оскільки це становило загрозу для життя та здоров`я хлопчика. Зокрема, в житловому приміщенні була антисанітарія, відсутня їжа. Малолітній [PERSON] залишався по догляду за немовлям, вся родина спала в одному ліжку, в тому числі разом з собакою. Дитина була доставлена до лікарні, оскільки мала фізичне виснаження. Після лікарні дитину помістили до центру «Віри, Надії, Любові ». За весь час перебування у вказаному закладі відповідач не перевідувала дитину, не цікавилась її життям та здоров`ям. Останній раз була у центрі 20.07.2020 року після судового засідання, де влаштувала скандал з персоналом, кричала, пред`являла свої претензії. Доводи відповідача, що її не пускали до дитини, не правдиві, оскільки центр був зачинений для відвідувачів в період карантину, тобто це був березень місяць. В зазначеному закладі існує журнал, в якій вносяться відповідні записи щодо відвідувань утриманців. Жодної вказівки про не допуск відповідача вона особисто нікому не давала. Після відібрання дитини відповідачу пояснювалось про те, що у неї є шанс на виправлення, проте після цього остання переїхала до м.Києва. Відповідач поводиться агресивно, що також створює небезпеку відносно дитини. Дитину відвідував дядько, до якого [PERSON] більш прихильний ніж до матері, про яку він навіть не хоче говорити та спілкуватись з нею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 19.01.2021 року зазначила, що позовні вимоги не визнає. Пояснила, що протягом 2020 року працювала в м.Києві, де на даний час проживає у хостелі. Разом з нею в кімнаті проживає 7 осіб, з яких 2 жінки, решта чоловіки. Офіційного працевлаштування вона не має. Вказала, що неодноразово намагалась побачитись з дитиною, однак її , за вказівкою [PERSON] , не пускали, навіть викликали поліцію. Вона передала дитині мобільний телефон, однак коли на нього телефонувала, то відповідав не син, а вихователька. Також через знайому вона передала дитині рюкзак та зошити. Коли намагалась зустрітись з дитиною у школі, то її не пустив охоронник. У м.Коростені їй на праві власності належить частина будинку, яку вона хотіла продати щоб поліпшити житлові умови, однак [PERSON] наклала на належне їй майно арешт, про що вона дізналась в РАЦСі. Вважає, що може створити дитині належні умови проживання, оскільки в м.Києві є люди, які готові зареєструвати її дитину на своїй житловій площі. Щодо доводів представника позивача просила оглянути наявну у неї медичну картку, яка підтверджує факт перенесених дитиною хвороб, що стало причиною звернення до лікарів, про що зроблено відповідні записи та встановлено діагнози. Оглядом медичної картки встановлено, що наявні в ній записи стосуються звернень, які мали місце в 2017 році, тобто до обставин, які настали у 2019 році. Інших доказів, на спростування доводів сторони позивача та на підтвердження особистих заперечень, [PERSON] суду не подала. За участю психолога [PERSON] в судовому засіданні був опитаний малолітній [PERSON] , який пояснив, що проживає в центрі, навчається в школі №9 в 4 класі. До цього проживав в будинку по [ADDRESS] , де не мав ні окремої кімнати, ні ліжка. За час перебування у центрі мама його не відвідувала, подарунків не передавала. З родичів він спілкується лише з дядею та тьотею. Вказав, що не хоче повертатися до мами. Вислухавши пояснення сторін, опитавши малолітнього [PERSON] , проаналізувавши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 12.06.2019 року. Батьком дитини зазначено [PERSON] , запис про якого проведено на підставі ч.1 ст. 135 СК України зі слів матері, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. З довідки про склад сім`ї від 11.01.2019 року, виданої КВЖРЕП №1 слідує, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] . 30.07.2018 року Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація направила на адресу начальника служби у справах дітей Коростенської міської ради Житомирської області лист в якому проінформувала про те, що на обліку перебуває родина [PERSON] , у зв`язку з тим, що мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Родина переїхала на інше місце проживання за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим ставилось питання про доцільність взяття дитини на відповідний облік. 17.01.2019 року лікарем педіатром [PERSON] було складено повідомлення з якого слідує, що сім`я [PERSON] , яка прибула з Києва, до складу якої входить мати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на облік до лікаря педіатра не стали. 9.01.2019 року у неповнолітньої [PERSON] народилась дитина. При первинному патронажі було встановлено в квартирі антисанітарію, відсутність ліжок для дитини. В одному ліжку сплять мама, дитина, братик матері (9 років), собака. Предмети догляду за дитиною відсутні, тому просив взяти дану сім`ю під соціальний супровід. З подання директора НВК №12 на адресу начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради, директора Коростенського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, начальника відділу освіти слідує, що у [PERSON] працівниками школи виявлені ознаки, які можуть вказувати на психологічне та економічне насильство над дитиною. Дитина має втомлений, хворобливий вигляд, недостатню для свого віку вагу, не отримує належного медичного лікування, проживає в антисанітарних умовах, приходить до школи одягнутий не по погоді, пропускає заняття. Мати [PERSON] ігнорує рекомендації працівників закладу освіти щодо виховання сина, що призводить не тільки до затримки його розвитку, а й погіршення емоційного стану, здоров`я, соціальної ізоляції. Старша сестра перекладає догляд за своєю 4 -х місячною дитиною на [PERSON] . Дані обставини були встановлені неодноразовим відвідуванням сім`ї за місцем проживання в період з 2018 року -2019 навчального року. Акт обстеження умов проживання від 05.06.2019 року містить висновки про те, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в будинку перебувають без дорослих. В приміщенні з ними 2 собаки, [PERSON] без одягу, у відсутності мами та сестри здійснював догляд за 4 місячним немовлям, яке плакало і щоб її заспоїти вмокав соску в цукор та давав дитині. Одночасно зазначено, що в кімнатах повний безлад, поламані меблі, розкидані речі, посуд, взуття, будівельний мотлох, гострі предмети, відра з помиями, фекаліями. На електроплиті зіпсована гречана каша над якою літали мухи. [PERSON] з [PERSON] лежали в ліжку, в якому, як пояснив хлопчик, сплять всі члени родини. Наведені обставини стали підставою для порушення питання щодо негайного відібрання дітей, оскільки їх залишення в родині є небезпечним для життя та здоров`я. Питання про негайне відібрання дітей у батьків було затверджено рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №266 від 05.06.2019 року. Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді виконавчого комітету Коростенської міської ради в листі №223 від 10.06.2019 року повідомив на адресу начальника служби у справах дітей про те, що [PERSON] не прислуховується до порад працівників соціальних служб, має низький рівень батьківського піклування, залишає малолітнього сина в неналежних санітарних умовах у зв`язку з чим є необхідність тимчасового вилучення дитини з родини та проведення відповідної соціальної профілактичної роботи, спрямованої на підвищення батьківського потенціалу. Начальник Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області повідомив на адресу начальника служби у справах дітей про те, що відносно [PERSON] , станом на 12.06.2019 року, було складено 3 адміністративні протоколи за ч.1 ст.184 КУпАП, які направлені для розгляду до суду. Підставами для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вказаною нормою закону стало те, що жінка безвідповідально залишає малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в будинку створила антисанітарні умови. допустила відсутність продуктів харчування, одягу, чистої білизни. Вказані обставини стали підставою для поміщення [PERSON] та [PERSON] до Коростенської міської лікарні для медичного обстеження. Проведеним медичним обстеженням було встановлено, що [PERSON] на момент поступлення в педіатричне відділення знаходився в брудному одязі, був брудний, неохайний, мав недостатню вагу тіла, голодний, погано соціально адаптований. В ході його обстеження встановлено, що дитина має затримку фізичного та психомовного розвитку та попередні діагнози хвороб (а.с.15). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст.170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Так, відповідно до п.2-5 ч.1 ст.164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоке поводження з дитиною; будь-які види експлуатації дитини, примушування її до жебракування та бродяжництва; Пленум Верховного Суду в п.16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Частина 2 ст.155 СК України містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (бути почутою). Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03.08.2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її. За участю психолога [PERSON] , представника органу опіки і піклування було проведено опитування малолітнього [PERSON] , який висловив свою думку, що також враховується при розв`язанні порушеного спору. При опитуванні відповідача встановлено, що остання не має офіційного працевлаштування, отже не має постійного стабільного джерела доходів, а також постійного зареєстрованого місця проживання, придатного для проживання в ньому малолітньої дитини. Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] на даний час не спроможна створити для свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , рівень життя, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Враховуючи, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпечення інтересів дітей, тому позовні вимоги про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved