Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до відповідачів, за участю третіх осіб, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обгрунтування заявлених вимог вказав про те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності йому та членам його сім"ї, а саме дружині та неповнолітньому сину. Крім них у вказаній квартирі ніхто не проживає. Відповідачів [PERSON], [PERSON] та їхню неповнолітню дочку [PERSON] було зареєстровано у вказаній квартирі за їх проханням, фактично вони ніколи не проживали у ній, їхніх особистих речей у квартирі не було і немає. Разом з цим, відповідачі до цього часу зареєстровані у спірній квартирі, і він, як співвласник вимушений нести за неї додаткові витрати по утриманню житла та неможе самостійно визначити правову долю своєї власності. Позивач до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, щодо ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідачі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, про причини неявки суду не повідомляли, тому суд з урахуванням думки позивача ухвалив розглядати справу у їхню відсутність на підставі наявних у справі доказів з постновленням заочного рішення. Треті особи [PERSON] та [PERSON] також до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Начальник Дарницького відділу ГУ ДМС України в м. Києві направив до лист, в якому просить розглядати справу без участі їхнього представника. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та треті особи є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 12.12.2003 року. З довідки форми № 3, виданої Комунальним концерном "Центр комунального сервісу", вбачається, що у вказаному житловому приміщенні на час розгляду справи зареєстровані: позивач [PERSON], треті особи - [PERSON] та [PERSON], а також відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] За змістом ст. 156 ч. 1 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з актом, складеним ЖЕД № 205 від 30.10.2015 р., відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідачі не користується житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажають, чим перешкоджають позивачу, як співвласнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, які необхідно захистити в судовому порядку. На спростування доводів позивача відповідачі всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надала суду доказів, котрі б підтверджували факт їхньго проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст.405 ч.2 ЦК України, ст.156 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved