Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

05.01.2021 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 27.01.2021, мотивуючи тим, що 05.06.2019 він зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] у них народився син - [PERSON] , який на даний час проживає з відповідачем, і на утримання якого він, як батько, надавав у добровільному порядку матеріальну допомогу і приймав участь у його вихованні. Однак, їх сім`я розпалася, вони з відповідачем стали проживати окремо. Незважаючи на те, що він допомагав відповідачу матеріально, вона звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на дитину та на особисте утримання. З осені 2020 року відповідач стала чинити йому перешкоди у зустрічах із дитиною, почала надсилати йому та його матері різні образливі повідомлення, вчиняти інші неадекватні дії. Потім йому стало відомо, що ще перебуваючи у офіційному шлюбі з ним відповідач стала проживати з іншим чоловіком, а до одруження у нього також іноді виникали сумніви у вірності майбутньої дружини, але він не хотів у це вірити. Останнім часом у своїх сварках та принизливих нападах на нього відповідач стала натякати, що він може і не бути батьком [PERSON] та вона знайде чи вже знайшла дійсного батька дитини. Він дуже любить свого сина, дуже прив`язаний до нього, але слова та поведінка відповідача змусили його засумніватися у своєму батьківстві. Тому, щоб зняти усі сумніви і далі добиватися своїх прав на участь у вихованні дитини чи відмовитися від цього, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Домовитися з відповідачем у позасудовому порядку перевірити факт батьківства щодо сина [PERSON] неможливо із-за агресивної, неадекватної її поведінки. Тому, просив у судовому порядку постановити рішення про виключення відомостей про нього, як батька дитини з актового запису № 1425 від 20.11.2019, про народження [PERSON] та зобов`язати відділ РАЦС внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. 04.03.2021 судом постановлено ухвалу, про прийняття позовної заяви до провадження, відкриття провадження у справі в прядку загального позовного провадження та призначення підготовчого засідання. 09.04.2021 судом постановлено ухвалу, про призначення у справі судово - медичної експертизи на предмет встановлення біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , проведення якої було доручено Київському міському клінічному бюро судово- медичної експертизи, та зупинення провадження у справі на час проведення експертизи. 01.09.2021 на адресу суду надійшло повідомлення Київського міського клінічного бюро судово - медичної експертизи про неможливість проведення судової експертизи згідно ухвали суду від 09.04.2021, тому 14.09.2021 судом постановлено ухвалу, про поновлення провадження у справі та продовження підготовчого засідання. 13.10.2021 судом закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити вимоги у повному обсязі та зазначив, що з 05.06.2019 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та рішенням суду від 19.02.2021 шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Вони сім`єю проживали за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю відповідача, а 03.02.2020 року його вигнали з квартири, і з того часу він проживає у своїх батьків. В день коли його виганяли відповідач сказала, що «тобі вже 40 років, а дітей у тебе немає», тоді і з`явилися сумніви щодо батьківства відносно сина. Після довгих роздумів він згадав, що відповідач була, до шлюбу із ним, неодноразово одружена, її сусіди йому також казали, що у неї було багато чоловіків. В період їх шлюб, після того як його вигнали, вона стала проживати з іншим чоловіком. Останній раз він бачив дитину [INFO] на день його народження, син на нього не схожий і мати відповідача, ще в період шлюбу, казала йому неодноразово, що дитина не його. Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні із дитиною, на вимогу побачити сина, відповідач повідомляє, що дитина не його, хрещення дитини проводили за його відсутності. Відповідач лише щоразу при розмові наголошує, про обов`язок сплачувати аліменти. Після призначення експертизи, враховуючи умови, які вказала відповідач, він замовив таксі, автомобіль з комфортними умовами переїзду до м. Києва і назад до м. Біла Церква, однак відповідач до таксі не вийшла та відмовилася їхати на експертизу, і так було двічі. Він і телефонував відповідачу і писав листа, однак вона ніяким чином не відреагувала. Представник позивача, адвокат Дідич Поліна Володимирівна, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що батьки позивача їй повідомили, що поведінка відповідача після одруження з їх сином кардинально змінилася, між ними вкрай погіршилися стосунки, відповідач стала зневажливо ставитися до них і до свого чоловіка. Відповідач повідомляла як позивачу та і його батькам, що дитина не [PERSON] , про що також писала їм у месенджерах у грубій формі. Поведінка відповідача свідчить про визнання нею обставин справи. Експертиза у справі була призначена за участю представника відповідача, який не заперечував проти призначення експертизи до Київського міського клінічного бюро судово - медичної експертизи, позивачем було організовано доставку відповідача та дитини до експертної установи згідно її умов, однак вона усунулася від виконання ухвали суду щодо проведення експертизи та без поважних причин двічі не поїхала до експертної установи. З заяви відповідача від 12.11.2021 вбачається, що вона була обізнана про призначену експертизу, знала що її чекали на призначену дату, автомобіль для проїзду до місця проведення експертизи, але не поїхала з надуманих причин. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов не визнає мотивуючи тим, що [PERSON] є батьком дитини, але щоб не сплачувати аліменти і не давати кусочок хліба синочку він захищається за допомогою адвоката. У відповідь на те, чому вона не поїхала із синочком на тест ДНК, повідомляє, що вона зверталася на телепередачі каналів «Інтер», «Україна», «СТБ»: «Один за всіх» і «таємниці ДНК», оператори, журналісти і психологи пропонували [PERSON] пройти незалежний тест ДНК, однак він категорично відмовився і сказав «Вони всі підкуплені, будемо робити там, де я скажу». Там де хоче [PERSON] вона не хоче, тому навіщо доказувати його батьківство, адже він знає що він батько, дитиночка народилася у шлюбі і його ніхто не примушував записувати себе як батька. Після того, як [PERSON] і адвокат оскаржили позов про аліменти на неї до погляду за дитиною до 3 років в Апеляційному суді і скасували, не лишивши навіть однієї копійки, вона виховує синочка за 860,00 грн. Аліменти сину він не сплачує, а вона повинна виконувати його забаганки і їздити у таку жару 36 градусів, де є інфекція? Її дитиночка тяжко переносить поїздки і [PERSON] про це знає, але жадність все переборола. Безпорядний, живе заради себе, а не заради дитини. Представник відповідача, адвокат Семенюта Руслан Анатолійович, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами. Третя особа - Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання свого представника не направив, письмові пояснення та заяви з процесуальних питань до суду не подав. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 05 червня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2021 року, у справі № 357/12017/20, шлюб між ними було розірвано, що підтверджено матеріалами справи (а.с.7), інформацією з Державного реєстру судових рішень та визнається сторонами. Так, згідно актового запису, який проведено Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 20 листопада 2019 року за № 1425, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записано - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.8). Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року, у справі № 357/8488/20, з [PERSON] на корить [PERSON] було стягнуто аліменти на [PERSON] , [INFO] , у розмірі у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.08.2020 і до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто з [PERSON] на корить [PERSON] кошти на особисте утримання у розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з 28.08.2020 і до повноліття дитини. Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року, у справі № 357/8488/20, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року, скасовано в частині позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на корить [PERSON] коштів на особисте утримання, в іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року не оскаржувалося та судом апеляційної інстанції не переглядалося, що підтверджено матеріалами справи (а.с.9-11), інформацією з Державного реєстру судових рішень та визнається сторонами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого [INFO] народилася дитина [PERSON] . Згідно із ч.1 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена у шлюбі походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Таким чином, реєстрація народження [PERSON] здійснена Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 20 листопада 2019 року, актовий запис № 1425, в порядку ст. 122 СК України. Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, крім іншого, роз`яснено, що оспорити батьківство має право зокрема особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка, як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюванних відомостей з актового запису про народження дитини. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Встановлено, що між позивачем та відповідачем з лютого 2020 року склалися неприязні відносини, позивач залишив спільне з відповідачем місце проживання, з приводу участі у спілкуванні із дитиною та її утримання між ними виникають постійні суперечки в ході яких [PERSON] висловила думку, що [PERSON] не являється сином [PERSON] , в зв`язку з чим [PERSON] має сумніви у своєму батьківстві відносно дитини, тому звернувся до суду з даним позовом, що узгоджується з матеріалами справи (а.с.12,31-32,87), поясненнями позивача та свідка [PERSON] . 09 квітня 2021 року судом постановлено ухвалу про призначення у справі судово - медичної експертизи, на вирішення якої були поставлені питання: чи є [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] , тел. [NUMBER] , та роз`яснено сторонам наслідки ухилення від участі в проведенні експертизи, передбачені ст. 109 ЦПК України. У підготовчому засіданні експертна установа була обрана учасниками справи (позивачем, представником позивача, представником відповідача) за взаємною згодою та усі витрати пов`язані із оплатою експертизи та проїздом до експертної установи, в тому числі відповідача із дитиною, за її клопотанням, були покладені на позивача. В судовому засіданні встановлено, що позивачем було забезпечено проїзд до експертної установи відповідача та дитини, однак [PERSON] усунулася від виконання ухвали суду від 09.04.2021 та двічі відмовилася від прибуття до експертної установи для відбору зразків крові для проведення експертизи, які були призначені на 25.06.2021 о 10:00 год. та 20.08.2021 о 10:00 год., що підтверджено матеріалами справи (а.с.46,49,53,55,70,74,75), поясненнями позивача та показаннями свідків: [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що має автомобіль марки «Фольцваген пасат», працює таксистом, влітку 2021 позивач звернувся до нього з проханням доправити до м. Києва в експертну установу і назад до м. Біла Церква, його колишню дружину з дитиною. У визначений день (20.08.2021) та час (зранку) він прибув за адресою: [ADDRESS], однак протягом години відповідач із дитиною до його автомобіля не вийшли, на телефонні дзвінки вона не відповідала, та після дзвінка позивачу і повідомлення, що ніхто не вийшов, він поїхав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він має комфортабельний автомобіль, вони із позивачем односельчани, відповідача він ніколи не бачив, влітку 2021 року позивач попросив його доправити до м. Києва в експертну установу і назад до м. Біла Церква, його колишню дружину з дитиною. У визначений день (25.06.2021) та час (07:30) він прибув за адресою: [ADDRESS] , чекав пасажирів ( відповідача із дитиною) до 09:00 год., однак ніхто до автомобіля не вийшов, із - за дверей квартири, як він зрозумів, що мати відповідача йому відповіла в грубій формі «якщо вам треба то їдьте», після чого він зателефонував позивачу, повідомив, що ніхто не вийшов і тоді поїхав по своїх справах. Також, із заяви відповідача, яка отримана судом 12.11.2021 (а.с.87), вбачається, що [PERSON] була обізнана про призначену судом експертизу, про те, що їй було забезпечено проїзд до експертної установи, однак вона відмовилася від прибуття до експертної установи для відбору зразків крові для проведення експертизи без поважних причин. 01.09.2021 на адресу суду надійшло повідомлення від Київського міського клінічного бюро судово - медичної експертизи про неможливість проведення судової експертизи згідно ухвали суду від 09.04.2021, оскільки незважаючи на неодноразові призначення дати відбору зразків крові [PERSON] не з`явилася. Європейський суд з прав людини зауважив, що ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (справа № 3451/05 "Калачова проти Російської Федерації", § 34, від 7 травня 2009 року). Вказані обставини, щодо цінності як доказу у справах про оспорювання батьківства висновку судово-генетичної експертизи, є загальновідомими та очевидно були зрозумілі відповідачу, яка є повнолітньою та дієздатною особою. Чинне цивільне процесуальне законодавство України не передбачає можливості відібрання в примусовому порядку біологічних зразків у малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю - [PERSON] . Натомість законодавством передбачені наслідки ухилення від участі у експертизі. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість [PERSON] разом із дитиною взяти участь у проведенні судової генетичної експертизи, суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням викладених обставин, а саме ухилення [PERSON] , яка є законним представником малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , від участі у призначеній судом генетичній експертизі, яку без її участі провести неможливо, доказової цінності висновку судової генетичної експертизи для сторін у справі про оспорювання батьківства; не надання суду доказів існування об`єктивних перешкод до участі у призначеній судом експертизі; відсутності у суду при розгляді цивільної справи повноважень на примусове залучення відповідача до участі в генетичній експертизі, суд, визнає факт, для з`ясування якого була призначена генетична експертиза, а саме, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що відповідач не надала до суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. За ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Наказом Мінюсту України від 12.01.2011 року № 96/5, який зареєстровано в Мінюсті України 14.01.2011 року за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з п.1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Відповідно до п.2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в т.ч. рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при поданні позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. ( а.с.1) та поніс витрати на правничу допомогу, однак заявив клопотання про залишення вказаних витрат за ним, без відповідного відшкодування.

Outcome: approved