Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом зазначивши, що її батьки [PERSON] та [PERSON] у 1957 році в [ADDRESS] побудували житловий будинок та звели до нього господарські будівлі. [INFO] батько - [PERSON] помер. Внаслідок смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/2 частину жилого будинку розташованого за вищевказаною адресою. Спадкоємцями першої черги після його смерті є: [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька (позивачка) та [PERSON] - син (відповідач), які прийняли спадщину в установленому законом порядку. У встановлений законодавством строк позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через те, що батьками за життя не було оформлено право власності на спірний житловий будинок. Окрім того, її прізвище та прізвище батьків за свідоцтвом про народження - «[PERSON]» ([PERSON] - російською), різниться порівняно з прізвищем батька за яким він записаний у свідоцтві про смерть - «[PERSON]». За наведених обставин, позивачка просила суд встановити факт, що померлий [INFO] [PERSON] є її батьком та визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/6 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими спорудами. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував та суду пояснив, що є рідним братом позивачки. Їх батьками за час шлюбу в [ADDRESS] побудовали житловий будинок та звели господарські будівлі. На час смерті батька, [PERSON], позивачка разом із ним та їх матір'ю проживала у спірному будинку. Згодом, позивачка вийшла заміж та перейшла жити до чоловіка та на час смерті матері проживала окремо. Суд вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, встановив наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що в [ADDRESS] розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. "А", сараїв літ. "Б", "В", "Д", літньої кухні літ. "Г", криниці №1, огорожі № 2-3 (а.с. 7-10). Згідно даних погосподарської книги Молницької сільської ради Герцаївського району, вказаний житловий будинок з господарськими спорудами зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1957 року (а.с. 6). У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Як вбачається із свідоцтва про одруження, 08 лютого 1952 року у виконкомі Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області був зареєстрований шлюб між [PERSON], 1929 року народження та [PERSON], 1934 року народження, актовий запис № 6 (а.с. 7). Згідно із ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 1926 року (чинного на час забудови будинку), майно, яке набули дружини спільною працею під час подружжя, вважається за належне обидвом дружинам на засадах співвласності. Інше ж майно - творить окрему власність кожного з них. Отже за змістом вищевказаної норми закону, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, зважаючи на те, що житловий будинок який розташований в [ADDRESS] було побудовано під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], то з того часу останні стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частки. [INFO] в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області у віці 49 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Герцаївського РУЮ у Чернівецькій області серії [NUMBER] (а.с. 11). Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2017 року, через розбіжності у прізвищах батьків сторін порівняно із свідоцтвом про смерть, було встановлено факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.18-20). Статтею 525 ЦК України 1963 року (чинного на час відкриття спадщини) було передбачено, що в день смерті спадкодавця відкривається спадщина. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Згідно із ст. 524 ЦК України 1963 року (чинного на час відкриття спадщини) було передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.\\ Спадкодавець [PERSON] після себе заповіт не залишив, а тому спадкування має місце за законом. У відповідності до ст. 529 ЦК України 1963 при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК України 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 цього ж кодексу, визнається що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з довідки Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області № 937 від 31 травня 2017 року на момент смерті [PERSON], разом з ним у спірному господарстві були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON] (а.с. 12). З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] вбачається, що позивачка 30 травня 2017 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька (зворот а.с. 68). Таким чином, [PERSON] - дружина, [PERSON] - відповідач та позивачка [PERSON] вступили в управління спадковим майном після смерті [PERSON] та успадкували 1/2 частку спірного господарства, яка належала останньому. Тобто [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/6 частині кожний спадкового майна. Разом з тим, згідно свідоцтва про народження позивачки вона народилася 03 березня 1958 року в сім'ї [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Отже, розбіжності у прізвищі спадкодавця за свідоцтвом про смерть - [PERSON], порівняно з свідоцтвом про народження позивачки за яким вказаний як «[PERSON]» (російською «[PERSON]»), позбавляють позивачку можливості довести факт родинних відносин між нею спадкодавцем та відповідно оформити спадщину. За постановою нотаріуса від 30 травня 2017 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] з підстав відсутності документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємця із спадкодавцем, а також через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок (зворот а.с. 71-72). Відповідно до п.п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК, а також роз'яснень даних в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження суд розглядає також справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], суду показала, що приходиться рідною сестрою позивачки та відповідача. Їх батьками були [PERSON] та [PERSON] На час смерті батька у спірному домоволодінні проживали відповідач, позивачка та їх матір. Сама проживала окремо від батьків. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду показав, що приходиться сусідом позивачки. Померлого [PERSON] знав як батька позивачки та відповідача. Свідок [PERSON] суду підтвердила покази свідка [PERSON] При наведених обставинах, виходячи з досліджуваних доказів, зокрема, свідоцтва про укладення шлюбу між батьками сторін, рішення Герцаївського районного суду від 14 березня 2017 року, свідоцтва про народження позивачки щодо батьків останньої, відомостей сільської ради про осіб проживаючих у спірному домоволодінні, ураховуючи відомості про рік народження спадкодавця за яким він вказаний у свідоцтві про шлюб та його віку на час смерті, у сукупності з показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з приводу того, що позивачка є донькою померлого [PERSON], то у суду не виникає сумнівів, що позивачка, [PERSON], є донькою [PERSON], який помер [INFO] в с. Молниця Герцаївського району Чернівецької області. Приймаючи до уваги, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON], а після смерті батька позивачка вступила в управління спадковим майном, проте з незалежних від неї обставин не може оформити спадкове майно, то вимоги про визнання за нею право власності на 1/6 частину спадкового майна підлягають задоволенню. На підставі ст. 524, 529, 548, 549 ЦК України 1963 року, ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 1926 року, 3, 10, 11, 209, 212, 214, 215, 256 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved