Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом (а.с.1-3), який у листопаді 2014 року уточнив (а.с.61-63), остаточно просив суд стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції АТ „[PERSON] Аваль солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 014/3142/148503/82 від 15 травня 2008 року в сумі 28\~565,39 (двадцять вісім тисяч пятсот шістдесят пять) доларів США 39 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 17 жовтня 2014 року складає 369\~956,65 (триста шістдесят девять тисяч девятсот пятдесят шість) гривень 65 копійок, з яких 14 440,57 доларів США ( 187\~023,00 гривень) - заборгованість по кредиту; 4 145,66 доларів США ( 53\~691,35 гривень) - заборгованість по відсоткам, 9 979,16 доларів США ( 129\~242,30 гривень) заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обовязками є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (надалі Позивач, „Банк) та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 014/148503/82, згідно умов якого, Позивач зобовязався надати Відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 23 150,00 (двадцять три тисячі сто пятдесят доларів США 00 центів) строком з "15 травня 2008 року по 15 травня 2013 року, а Відповідач [PERSON] прийняла на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14 % річних відповідно до графіку погашення кредиту. Позивач виконав свої зобовязання за Кредитним договором належним чином, видавши Відповідачу [PERSON] кошти в розмірі 23 150,00 (двадцять три тисячі сто пятдесят доларів США 00 центів), що підтверджується меморіальним ордером №0LS322783 від 16 травня 2008 року. З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника [PERSON] в умовах кризових явищ в економіці України [PERSON] та Позичальник досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту та 18 травня 2009 року уклали Додаткову угоду №1 до Кредитного договору (надалі - Додаткова угода ). Згідно умов вказаної вище Додаткової угоди сторони погодили строк кредиту збільшити на 84 календарних місяців, у звязку із чим дата остаточного погашення кредиту - 16 травня 2020 року. В забезпечення виконання всіх зобов'язань за Кредитним договором Позивачем було укладено з [PERSON] (надалі - Відповідач-2, або Поручитель) Договір поруки від 15 травня 2008 року згідно якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Банком відповідати по борговим зобов'язанням Відповідача - [PERSON], а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розміри, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі. В той же час, Відповідач - [PERSON] не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до Платіжного календаря. Також умовами Договору поруки передбачено: «сторони договору визначають, що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобовязань по Кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, комісійної винагороди, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки». Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно п. 9.1 Кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобовязань за Кредитним договором [PERSON] має право вимагати дострокового погашення Кредиту Позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за Кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до Кредитного договору. Відповідно до п. 16.3 Кредитного договору «за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за Кредитним договором Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення». У звязку із невиконанням Відповідачем [PERSON] умов Кредитного договору та несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, на адресу Відповідачів були направлені претензії-вимоги щодо погашення заборгованості, які були залишені Боржниками без задоволення. Таким чином, станом на 17 жовтня 2014 року сума заборгованості Відповідачів перед Позивачем за Кредитним договором складає: 28\~565,39 (двадцять вісім тисяч пятсот шістдесят пять) доларів США 39 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 17 жовтня 2014 року складає 369\~956,65 (триста шістдесят девять тисяч девятсот пятдесят шість) гривень 65 копійок, з яких 14 440,57 доларів США ( 187\~023,00 гривень) - заборгованість по кредиту; 4 145,66 доларів США ( 53\~691,35 гривень) - заборгованість по відсоткам, 9 979,16 доларів США ( 129\~242,30 гривень) заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився будучи належним чином повідомлений про час слухання справи (а.с.197). В матеріалах справи є заява представника позивача [PERSON] судові засідання проводити без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні (а.с. 129). Відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином через свого представника [PERSON], що підтверджується його підписом в розписці (а.с.197). Крім того, суд зазначає, що відповідач [PERSON] 25 жовтня 2016 року приймала участь у судовому засіданні та останній було відомо, що в справі оголошено перерву на 04 листопада 2016 року за клопотанням її представника [PERSON] для підготування заяви про призначення судово-бухгалтерської експертизи, що підтверджується журналом судового засідання (а.с.195). 04 листопада 2016 року, перед судовим засіданням, по електронній пошті суду представник відповідачів за довіреністю [PERSON] надіслав заяву в якій просив відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки він перебуває на лікуванні у звязку із загостренням хвороби серця. Однак, суд вважає за необхідне визнати неявку відповідачів та їхнього представника не поважною, оскільки останніми не надано підтверджуючих документів тяжкої хвороби, яка могла б бути перешкодою для прибуття в судове засідання. Крім того, на адресу суду станом на 04 листопада 2016 року ні від відповідачів ні від їхнього представника не надійшли питання, на які потрібна відповідь експерта. На думку суду вищевказані дії відповідачів та їхнього представника спрямовані для затягування розгляду справи. Також суд зазначає, що сторонами по справі суду були надані пояснення. Крім того в матеріалах справи є заперечення на позовну заяву від відповідачів (а.с.49-51, а.с. 77-81, а.с. 97-103), в яких вони просять у задоволенні позову відмовити, а поруку [PERSON] припинити. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені \~ст. 157 ЦПК України\~строки розгляду справи, та те, що неявка відповідачів та їхнього представника, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання без поважних причин згідно\~ст. 169 ЦПК України\~не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів та їхнього представника на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.\~\~\~\~ Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~та ст. ст.\~2,\~8 ЦПК України. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду. Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (рішення ЄСПП у справі «[PERSON]\~проти Італії»). Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі «Шмалько проти України»). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі «X і Y проти Нідерландів»), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі «Лопез Остра проти Іспанії»). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуванного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). При вирішенні питання про поважність причини неявки відповідачів в судове засідання, суд керується наступним. Згідно з ч. 3\~ст. 27 ЦПК України\~особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до\~ст. 157 ЦПК України\~суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обовязком не тільки суду, а й осіб які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Згідно ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до\~ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~ст.6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст.629 ЦК України\~ договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України\~ зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/3142/148503/82, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 23 150,00 дол. США (двадцять три тисячі сто пятдесят дол. США 00 центів) строком по 15 травня 2013 року, а відповідач прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних відповідно до графіку погашення кредиту (а.с.5-9). З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці між кредитором та позичальником була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 014/3142/148503/82 від 18 травня 2009 року, відповідно до якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, а саме: збільшити строк кредиту на 84 календарних місяців ( а.с.11). Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Банк виконав умови кредитного договору надавши грошові кошти. Відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 17 жовтня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 28\~565,39 доларів США (двадцять вісім тисяч пятсот шістдесят пять) доларів США 39 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 17 жовтня 2014 року складає 369\~956,65 (триста шістдесят девять тисяч девятсот пятдесят шість) гривень 65 копійок, яка складається з наступного: 14 440,57 доларів США ( сто вісімдесят сім тисяч двадцять три) гривень 00 копійок - заборгованість по кредиту; 4 145,66 доларів США ( пятдесят три тисячі шістсот девяносто одна ) гривня 35 копійок - заборгованість по відсоткам, 9 979,16 доларів США ( сто двадцять девять тисяч двісті сорок дві ) гривні 30 копійок заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 25 березня 2014 року уклала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 156, а.с.188). В силу\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1\~ст. 612 ЦК України). Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1\~ст. 546 ЦК України). У забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором 15 травня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки б/н, відповідно до умов якого остання поручилася перед кредитором за належне виконання позичальником [PERSON] усіх взятих на себе зобов'язань (а.с.12). Згідно з ч. 1\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року N 5 відповідно до частини першої\~статті 559 ЦК України\~припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої\~статті 559 ЦК України \~порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як убачається з матеріалів справи, 18 травня 2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника було укладено додаткову угоду № 1, якою строк кредиту збільшився на 84 календарних місяці і датою повернення кредитних коштів стало 16 травня 2020 року. Відповідно до п. 2.2, 2.3, 2.4 зазначеної угоди з 16 травня 2009 року фактична заборгованість за сумою кредитом збільшується на суму заборгованості за процентами, що не супроводжується видачею кредитних кошів (а.с.11). Відповідно до п. 4.2. договору поруки від 15 травня 2008 року сторони договору встановлюють, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише з їх письмової згоди (а.с.12 зі звороту). В матеріалах справи відсутня письмова згода [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку, що порука [PERSON] припинилась у зв'язку із збільшенням загального обсягу виплат позичальника [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON]) без згоди поручителя. Саме такі висновки маються у Постановах Верховного Суду України по справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 року, та по справі № 6-97цс13 від 25 вересня 2013 року, які відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковими для всіх судів України. За таких обставин суд приходить до висновку, що в позовних вимогах в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором ПАТ «[PERSON] Аваль» необхідно відмовити. \~ \~Суд також вважає, що банком під час укладення кредитного договору № 014/3142/148503/82 від 15 травня 2008 додержані вимоги діючого на той час законодавства, зокрема\~ЦК\~(статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті\~18,\~19 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, даний кредитний договір був укладений у письмовій формі відповідно до вимог\~статті 1055 ЦК України\~та сторони за договором в належній формі досягли згоди щодо істотних умов та змісту договору, та позичальником [PERSON] отримані умови кредитування відповідно до пункту 2\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до укладення договору, що підтверджується пунктом 15.7 договору та підписами сторін за договором (а.с.5-9). Згідно частини 1\~статті 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача та доводили заперечення відповідача [PERSON], останньою суду не надано. Відповідно до частини 1\~статті 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що відповідно до вимог частини 4\~статті 60 ЦПК України\~доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає доведеним факт укладання кредитного договору № 014/3142/148503/82 від 15 травня 2008 року та отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 23 150 доларів США. З позовними вимогами, щодо визнання кредитного договору недійсним, відповідач до суду не зверталася. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) всупереч умов договору не повертає позивачу кредит, суд приходить до висновку, що заборгованість в розмірі 28\~565,39 доларів США (двадцять вісім тисяч пятсот шістдесят пять) доларів США 39 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 17 жовтня 2014 року складає 369\~956,65 (триста шістдесят девять тисяч девятсот пятдесят шість) гривень 65 копійок, з яких: 14 440,57 доларів США (сто вісімдесят сім тисяч двадцять три) гривень 00 копійок - заборгованість по кредиту; 4 145,66 доларів США ( пятдесят три тисячі шістсот девяносто одна ) гривня 35 копійок - заборгованість по відсоткам, 9 979,16 доларів США ( сто двадцять девять тисяч двісті сорок дві ) гривні 30 копійок заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків підлягає стягненню з неї на користь позивача у примусовому порядку. Згідно з вимогами статті 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп. (три тисячі шістсот пятдесят чотири грн. 00 коп.) сплачений останнім при подачі позову (а.с.4, а.с. 60). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial