Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач 23 липня 2018 року\~ звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідачки про зміну розміру аліментів.\~ У позовній заяві [PERSON] зазначив, що 25.06.2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малинського РУЮ у Житомирській області за актовим записом №66 було зареєстровано шлюб між позивачем та [PERSON] В шлюбі народилася дитина: [PERSON], [INFO]. 07.12.2017 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. 25.06.2018 року Малинським районним судом Житомирської області було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.06.2018 року. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Позивач вважає, що визначений рішенням суду розмір аліментів підлягає зміні, виходячи з наступного. 02.11.2015 року [PERSON] був звільнений з офіційного місця роботи, де працював машиністом бурового станка. З того часу він офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває та не отримує будь-якої соціальної допомоги. На даний час позивач не має навіть періодичних заробітків чи будь-якого іншого доходу, так як весь вільний час зайнятий пошуками роботи за своєю спеціальністю з гідною оплатою праці. У звязку з цим позивач не має змоги сплачувати аліменти у повному обсязі. Окрім цього на даний час [PERSON] має хронічне захворювання холецистит та виразкову хворобу 12-палої кишки. Тому потребує постійного лікування, як стаціонарного, так і амбулаторного, коштів на це не вистачає. У позовній заяві [PERSON] просить змінити розмір аліментів, які призначені йому на підставі судового наказу, виданого Малинським районним судом Житомирської області від 25.06.2018 року у справі №283/1318/18 (провадження №2-н/283/109/2018) за заявою [PERSON] до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.06.2018 року, визначивши їх в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання [PERSON] не зявився. 11.07.2018 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі у звязку з тим, що перебуває за кордоном. Позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Відповідач в судове засідання також не зявилася, однак 28.08.2018 року через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву [PERSON] про зміну розміру аліментів. За вказаних обставин, за приписами ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. У відзиві [PERSON] зазначила, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, виходячи з наступного. Місце проживання позивача зареєстроване в [INFO], однак фактично останній з січня 2018 року проживає та офіційно працює у Польщі, оскільки йому відкрита робоча віза, а тому твердження [PERSON], що у нього немає коштів і він ніде не працює є неправдивими та такими, що, на думку відповідачки, вводять суд в оману. Також [PERSON] відомо, що позивач у м. Малині отримує субсидію, а тому його твердження, що він не отримує соціальну допомогу є неправдивими. Після розірвання шлюбу позивач майже весь час перебуває у Польщі, а тому невідомо звідки отримано довідку від 03.07.2018 року про стан здоровя останнього. Дитина на даний час знаходиться на повному утриманні у відповідачки, позивач за два місяці сплатив аліменти у розмірі 1500 гривень, що недостатньо для нормального розвитку дитини. Відповідач у поданому до суду відзиві просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07.12.2017 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області було розірвано (а.с.8). 03 квітня 2016 року у сторін народилася дитина син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ТП №256963 (а.с.7). Судовим наказом від 25 червня 2018 року з позивача стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 червня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Статтею 51 Конституції України передбачено,що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі\~-\~СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі\~ст. 180 Сімейного кодексу України \~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~статті 181 СК України\~визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як передбачено ч. 1\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід зясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоровя сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) ( правовий висновок, висловлений Верховним Судом України у справі № 6-143цс13 від 5 лютого 2014 року). Обґрунтовуючи позов в частині зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан. Крім того, вказував, що має хронічні захворювання. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Істотних обставин, які могли б унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обовязків по сплаті аліментів у розмірі ? частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця суд, не вбачає. Суд не приймає до уваги доводи позивача, про те, що він не працює, оскільки даний факт не звільняє останнього від обов"язку утримувати неповнолітнього [PERSON] Оцінюючи довідку медичної установи, надану позивачем, суд враховує, що позивач є особою працездатного віку, доказів щодо встановлення непрацездатності чи обмеженої працездатності за станом здоров'я позивачем не надано. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. На підставі вище викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, приходить до обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Outcome: dismissed