Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області, за участю третьої особи на стороні відповідача [PERSON] державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що 08 червня 2012 року померла бабуся позивачів, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КЕ №217278, виданого 11 червня 2012 року Петрівською сільською радою Хорольського району Полтавської області, актовий запис в Книзі реєстрації смертей №15. Ще за життя [PERSON] було складено заповіт, який 23 травня 2012 року був нотаріально посвідчений секретарем виконавчого комітету Петрівської сільської ради Хорольського району Полтавської області та зареєстрований в реєстрі за №41. Згідно цього заповіту [PERSON], [INFO], уродженка села Єньки Хорольського району Полтавської області, мешканка села Єньки Хорольського району Полтавської області, на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що вона за законом мала право, заповідала [PERSON] і [PERSON] в рівних долях. На день смерті (08 червня 2012 року) заповіт не змінено і не відмінено. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не з"явилися, але в позовній заяві прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник відповідача\~ [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської областів не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що сільська рада позов визнає повністю. В судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] державної нотаріальної контори не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, зазначивши, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247\~ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 4ст. 206\~ЦПК Українив\~разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно дост. 1216\~ЦК Україниспадкуванням\~є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно дост. 1218\~ЦК Українидо\~складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1ст. 1268ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3\~ст. 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачі [PERSON], [PERSON], протягом встановленого законодавством шестимісячного строку подали до [PERSON] державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, на підставі яких 06 грудня 2012 року була відкрита спадкова справа за №390/2012 до майна померлої 08 червня 2012 року [PERSON]. Вказане доводиться листом завідувача [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] від 22 січня 2018 року №73/02-14. Як слідує із зазначеного листа інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у спадковій справі немає. Так, позивачі, є єдиними спадкоємцями за заповітом в рівних частках (по Ѕ (одній другій) частці кожна), які прийняли спадщину на майно померлої 08 червня 2012 року [PERSON]. Після\~ смерті [PERSON] відкрилася спадщина на усе належне\~їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований у селі Єньки Хорольського району Полтавської області по вулиці Берегова, 12. Але в нотаріальній конторі пояснили, що видати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно не має можливості, оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи. Для визнання за позивачами права власності у порядку спадкування нотаріусом рекомендовано звернутися до суду. Таким чином, виникла ситуація при якій через не отримання спадкодавцем, [PERSON], правовстановлюючих документів на домогосподарство у порядку передбаченому чинним законодавством на час володіння нею цим майном, спадкоємці не можуть набути право власності на нього в порядку спадкування через нотаріальну контору. З цих підстав позивачі змушені звернутися до суду для визнання за ними права власності у рівних частках (по 1/2 (одній другій) частці кожній) на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по вулиці Берегова, №12, у селі Єньки Хорольського району Полтавської області, у порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 08 червня 2012 року. Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Той факт, що домоволодіння по вулиці Берегова, №12, у селі Єньки Хорольського району Полтавської області входить до складу спадщини, відкритої після смерті [PERSON], яка померла 08 червня 2012 року, підтверджується наступним: - згідно довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області від 05 березня 2019 року №02-45/120 за записами погосподарської книги №7 села Єньки [PERSON] (Петрівської) сільської ради на 1996-2000 роки житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані у селі Єньки Хорольського району, Полтавської області по вулиці Береговій, №12, належали [PERSON] до дня її смерті (08 червня 2012 року). Відповідно до рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 19 травня 1994 року за №12 [PERSON] була передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,53 га, розташована у селі Єньки Хорольського району Полтавської області. Згідно довідки виконавчого комітету Петрівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 20 грудня 2017 року №02-45/878 за записами погосподарської книги господарств на 1991-1995 роки по Петрівській сільській раді (архівна справа №02-17 том 12) господарство [PERSON], розташоване по вулиці Берегова, №12, у селі Єньки Хорольського району Полтавської області, мало особовий рахунок №371 та за цим господарством обліковувалася земельна ділянка загальною площею 0,53 га, а саме: двір 0,07 га, город 0,46 га. Державний акт про право власності на вказану земельну ділянку не виготовлявся. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Володіння [PERSON] домогосподарством по вулиці Берговій №12 у селі Єньки Хорольського району Полтавської області здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Інструкції\~ про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства\~УРСР\~ 31.01.1966 р. \~Відповідно до положень ст. ст. 100 та 101 ЦК УРСР \~1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме,\~ статтею 100 цього Кодексу визначалось, що в особистій власності громадян може бути,\~ зокрема, і жилий будинок. \~При цьому, глава десята ЦК УРСР 1963 року не пов'язувала наявність\~ такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Пунктом 4 зазначеної вище Інструкції Мінкомгоспу УРСР\~ 31.01.1966 р. встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які\~ належали\~ громадянам\~ на праві\~\~ особистої власності, та розташовані в\~ межах міст\~ і\~ селищ\~ міського\~ типу\~ УРСР. Тобто, Інструкцією не встановлювався обовязок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Зазначені нормативно-правові акти та документи свідчать: 1) про те, що [PERSON] належно володіла майном, яке було створено на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент володіння ним; 2) про те, що позивачі, належним чином прийняли спадщину та є єдиними спадкоємцями за заповітом в рівних частках (по Ѕ (одній другій) частці кожна), які прийняли спадщину на майно померлої 08 червня 2012 року [PERSON]. Згідно довідки КП «Лубенське МБТІ» від 22 грудня 2017 року №б/н право власності на житловий будинок, який знаходиться у селі Єньки Хорольського району Полтавської області по вулиці Берегова №12 в КП «Лубенське МБТІ» ні за ким не зареєстровано. Відповідно до Інформаційної довідки КП «Лубенське МБТІ» від 22 грудня 2017 року №б/н вартість житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по вулиці Берегова №12 у селі Єньки Хорольського району Полтавської області, складає 110811,00 грн. (сто десять тисяч вісімсот одинадцять гривень 00 копійок). Фактів самовільного будівництва не виявлено. Згідно копії Технічного паспорта на житловий будинок, складений станом на 22 грудня 2017 року, житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по вулиці Береговій №12 у селі Єньки Хорольського району Полтавської області, знаходиться у задовільному стані та придатний для експлуатації. Згідно із\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У\~статті 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.ст.\~316,\~317,\~318,\~319,\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved