Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

06.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визначити місце проживання його сина [PERSON], [INFO], із ним, і свій позов мотивує тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем в 2015 році, його син, почав проживати разом з відповідачем, однак 22.09.2016 року позивач був змушений забрати сина до себе і виховувати його, у звязку з тим, що від дитини надійшла скарга, що вітчим постійно принижує та катує його, на що мати не реагувала. На даний час син не має постійного місця проживання, що негативно на нього впливає, через постійну зміну свого життєвого устрою. Вважає, що проживання сина разом з ним, відповідає інтересам дитини. Він має можливість та надалі буде спроможний забезпечити дитину належними умовами проживання, повною мірою займатися його вихованням, чого [PERSON] забезпечити не в змозі. Проживання дитини з відповідачем, негативно впливає на її виховання, розвиток та поведінку. До теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо постійного місця проживання дитини. У зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду та просить визначити місце проживання малолітнього сина, [PERSON], разом з ним. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити та визначити місце проживання дитини разом з ним, при цьому зазначив, що не буде чинити перешкоди для спілкування дитини з матір'ю. Відповідач в судове засідання не з'явилась про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, не було надано жодних письмових пояснень, заперечень та будь-яких документів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 25.06.2006 року по 29.07.2015 рік, позивач перебував з відповідачем у шлюбі. [INFO], у них народився син, [PERSON], згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER]. З травня 2015 року відповідачка почала проживати разом з [PERSON], разом з ними почав проживати син [PERSON]. 22.09.2016 року від дитини надійшла скарга батькові, про те що вітчим [PERSON] постійно його принижує та катує, а мати не це не звертає уваги, у звязку з чим позивач був змушений забрати дитину до себе. Вихованням, доглядом та розвитком дитини займався позивач та його батьки, в більшій мірі бабуся дитини - [PERSON]. Бабуся повністю заміняла синові матір, тому що надавала дитині те тепло, ласку та материнську любов, якою нехтувала відповідачка. Для [PERSON], батько та бабуся були та є авторитетами, в усьому їх слухався та допомагав, ділився своїми думками та переживаннями. Для дитини, бабуся була як рідна мама. Всі ці факти, підтверджуються довідкою про проживання дитини з батьком посвідченою Сектором забезпечення та координації соціальних питань територіальних утворень «Мала Корениха» Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради. Позивач з родиною, в тому числі і з [PERSON], проживають у великому приватному житловому будинку. Будинок опалюється природним газом, проведено воду. Санітарний стан будинку відмінний. До будинку прилягає земельна ділянка, площею. Будинок оснащений усіма зручностями та сучасною побутовою технікою. Вся родина позивача працює і він в тому числі. Позивач працює на посаді командира відділення 2 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області. Вся родина позивача користується повагою жителів мікрорайону Мала Корениха. Ні хто з них, не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. Спиртні напої, ні хто не вживає. Всі ці дані підтверджуються характеристикою з місця роботи. В 2014 році, відповідачка вирішила забрати дитину від позивача до м. Миколаєва, обґрунтовуючи тим, що в неї прокинулись материнські почуття, що дівчинці буде краще з рідною матір'ю, що дитина повинна отримувати кращий рівень навчання в міській школі а не в сільській. Позивач частково з цим погодився, і на деякий час, вирішив надати відповідачці можливість, показати свою материнську опіку та любов до дитини. Умовою також було і те, що відповідачка безперешкодно буде дозволяти йому бачитися з Єлизаветою, забирати її до себе на вихідні та канікули, на відпочинок. Проте, відповідачка порушила таку домовленість, що вбачається у вихованні, навчанні та стані здоров'я дитини що існує на сьогодні. На відміну від відповідача, позивач та бабуся постійно з'являються до школи, телефонують класному керівнику та цікавлюсь відвідуванням та навчальними успіхами дитини. Навчанням та вихованням сина в період з 28.09.2016 року та по 01.09.2017 року займався батько [PERSON] та бабуся [PERSON] Батько та бабуся відвідують батьківські збори, постійно цікавляться успіхами свого сина, підтримують тісний зв'язок з класним керівником та адміністрацією школи з питань навчання та виховання [PERSON]. Хлопець завжди має усе необхідне шкільне приладдя, в повному обсязі забезпечений одягом та взуттям відповідно до вікових особливостей та погодних умов. Дані факти підтверджуються довідкою Миколаївської Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №21 від 01.09.2017 року. Представник Служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, позовні вимоги визнає та вважає що необхідні та кращі умови для проживання дитини, створені за місцем проживання батька, що саме позивач надавав та надає більше уваги дитині, постійно піклується про фізичний стан і розвиток дитини. Проживання дитини з батьком повністю відповідає його інтересам. В підтвердження цього, третьою особою в судовому процесі було надано висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком №106/02.02.01-22/22/14/18 від 22.01.2018 року. Комісією було встановлено, що шлюб між батьками дитини, [PERSON] та [PERSON], розірвано в липні 2015 року. Після розлучення батьків, дитина проживала з матір'ю, яка вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на "[PERSON]". У зв'язку з тим, що відчим неодноразово вчиняв насильство у відношенні до дитини, батько забрав [PERSON] за своїм місцем проживання. З метою з'ясування думки матері з приводу вирішення спору та обстеження її умов проживання, представником служби у справах дітей адміністрації Інгульського району відвідано останнє відоме місце проживання [PERSON] ([ADDRESS]), але поспілкуватись з відповідачем не вдалося, на залишене запрошення до служби мати не відреагувала. З пояснень позивача в судовому засіданні стало відомо, що [PERSON] перебуває в Росії. На цей час [PERSON] проживає з батьком, за адресою: [ADDRESS], в належних побутових умовах. Малолітній навчається в ЗОШ № 21. Відповідно до довідки з навчального закладу, [PERSON] забезпечений усім необхідним для навчання та розвитку. Вихованням дитини займається батько, [PERSON] та бабуся, [PERSON] Спеціалістом служби було проведено бесіду з дитиною, хлопчик пояснив, що спілкується з матір'ю в телефонному режимі та через мережу internet, проте виявляє бажання проживати з батьком. Відповідно до соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, стосунки [PERSON] з матір'ю є емоційно болючими та напруженими. Дитина відчуває з боку матері незадоволення ним, недостаньо любові та піклування, оскільки мати постійно роздратована, сердита, карає та б'є його. Відношення до батька є доброзичливим, довірливим, [PERSON] отримує з його боку достатньо уваги та піклування. Дитина хоче бути завжди з ним поруч. Питання визначення місця проживання дитини, [PERSON], виносилось на розгляд комісії з питань захисту прав дитини від 26.12.2017. Згідно з викладеним, виходячи з інтересів дитини, відповідно до ст. ст. 151, 160, 161 Сімейного кодексу України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини орган опіки та піклування Миколаївської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини, [PERSON], [INFO], з батьком, [PERSON]. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, щодо наявності у відповідача необхідних житлових умов, наявність власного майна, її ставлення до дитини, наявність у неї самостійного доходу та стабільної роботи, участі матері у вихованні дитини і що така участь не шкодить інтересам дитини та інших обставин справи, що мають істотне значення, на підставі яких можна дійти висновку про доцільність визначення місця проживання дитини саме з матір`ю. Судячи з наявних матеріалів справи відповідач не в повній мірі доглядає за дитино, не приділяє уваги її навчанню, здоров`ю, розвитку, не піклується про неї, що погано впливає на дитину та шкодить її інтересам. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров'ю дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком підлягають до задоволення, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість надалі підтримувати належні умови для виховання та розвитку дитини, а тому враховуючи, вік малолітньої дитини [PERSON], [INFO], психологоемоційний контакт дитини з батьком, ставлення відповідача до доньки, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та визначення місця проживання дитини з батьком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved