Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

31.07.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Публічного акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 921600 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що в період роботи в шкідливих умовах праці тривалий час підземним гірничим робітником, кріпильником, підземним прохідником на ПАТ ним отримані хронічні професійні захворювання 1) радикулопітія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні антеспондилолістезу L4, зі стійкими больовим і мязово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; 3) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.(пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». ЛН першого ст., які відповідно до акту розслідування від 23.03.2017 р. виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 18.05.2017 р. вперше позивачу встановлена 3 група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 65 %. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в умовах фізичного перевантаження. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь яку роботу, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представник ПАТ за довіреністю [PERSON] позов не визнала, надала письмові заперечення на позов а.с.121-127 згідно яких, у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач працював на шахті Першотравневого РУ, «Першотравнева-1», на шахті «Першотравнева-1», на шахті «Леніна» в/о «Кривбасруда», ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником вказаних підприємств, тому не може нести відповідальність за дії інших. ПАТ є правонаступником лише частини майнових прав та обовязків реорганізованого ВО «Кривбасруда», а саме тих структурних одиниць обєднання, майно яких увійшло до статутного капіталу підприємства. ДП «Кривбасшахтозакриття» після ліквідації управління «Кривбасгідрозахист» набуло право на майно шахт Першотравневого рудоуправління, шахт «Першотравнева -1», та «Леніна», тому вона на даний час є правонаступником прав та обовязків вказаних шахт, на яких працював позивач. Позивачем не доведено факт спричинення йому моральних страждань, документи на які посилається позивач, підтверджують лише наявність у позивача професійного захворювання. Крім того, позивачем при розрахунку сум моральної шкоди було застосовано методику Ерделевського, що є зовсім не обовязковим. Оскільки ПАТ є неналежним відповідачем по справі, відсутні правові підстави для задоволення позову. Представник позивача [PERSON] не бажав скористатися правом подання відгуку на письмові заперечення представника відповідача. Процесуальні дії здійснені судом за участю сторін: вступне слово сторін, дослідження письмових доказів, проведено витребування доказів з ДП «Кривбасшахтозакриття» ухвалою від 13.02.2018 року, та відмовлено в клопотанні представника відповідача про здійснення заходів процесуального примусу. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини, що: з 22.09.1986 по 15.06.1987 позивач працював підземним гірничим робітником на ДВО «Кривбасруда» у Рудоуправлінні Першотравневе на шахті «Першотравнева-1» (в подальшому ПАТ); з 15.06.1987 по 01.11.1987 кріпильником на ДВО «Кривбасруда» у Рудоуправлінні Першотравневе на шахті «Першотравнева-1» (в подальшому ПАТ); з 01.11.1987 по 02.01.1989 підземним гірничим робітником на ДВО «Кривбасруда» у Рудоуправлінні Першотравневе на шахті «Першотравнева-1» (в подальшому ПАТ); з 02.01.1989 по 01.10.1989 кріпильником на ДВО «Кривбасруда» у Рудоуправлінні Першотравневе на шахті «Першотравнева-1» (в подальшому ПАТ); з 01.10.1989 по 12.01.1995 кріпильником на ДВО «Кривбасруда» у Рудоуправлінні Першотравневе на шахті «Першотравнева-1» (в подальшому ПАТ); з 16.01.1995 по 09.06.1995 кріпильником на ДВО «Кривбасруда» у Рудоуправлінні Першотравневе на шахті «Леніна» (в подальшому ПАТ); з 11.11.2002 по 10.09.2004 підземним прохідником у відкритому акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» (в подальшому ПАТ) а.с.29-33. Згідно акту розслідування причин винекнення хронічного професійного захворювання від 23.03.207 р., а.с.20-24, позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: 1) радикулопітія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні антеспондилолістезу L4, зі стійкими больовим і мязово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; 3) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.(пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». ЛН першого ст. Позивачу вперше встановлена 3 група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 65%, згідно висновку МСЕК від 18.05.2017 р. а.с.25. Судом встановлено що спірні правовідносини регулюються наступним законодавством: З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування причин винекнення хронічного професійного захворювання, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці а.с.16-19, встановлено хронічні професійні захворювання; виробничими факторами, що спричинили захворювання є робота в умовах пилу, вібрації, важкості та напруженості праці. Умови праці підземний гірничий робітник, кріпильник та підземний прохідник відносяться до 3 класу 1-3 ступеню шкідливості. Позивач працював у вказаних шкідливих умовах 10 років 6 місяців на підприємстві відповідача згідно трудової книжки. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя, згідно п.п17, 19 акту в тому числі вина посадових осіб ВО «Кривбасруда» а.с.17, 24. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, повязаного з обмеженням в пересуванні, та фізичних навантаженнях, задухою, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Враховуючи наслідки, що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.14-15, 20-24, період роботи позивача на інших підприємства зі шкідливими умовами праці трест «Кривбасшахтобуд» АТ «Суха Балка», суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 15000 грн. моральної шкоди, без стягнення податків та обовязкових платежів, вважаючи суму що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. Заперечення ПАТ стосовно відсутності правонаступництва спростовуються як наданими самим відповідачем доказами, так і нормами законодавства. У частині першій\~статті 37 ЦК України 1963 року\~було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Відповідно до частини другої статті 5\~Закону України «Про підприємства в Україні»(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин)підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих обєднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов'язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34\~цього Закону(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин)ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом,за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обовязки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення (яке втратило чинність 25 серпня2015 року) було закріплено, що відокремленняце виділення зі складу підприємства (обєднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу обєднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Обєктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу обєднань. Тобто розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обовязків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-104цс17 від 14.06.2017 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1\~ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст.\~214, ч. 1 ст.\~360-7 ЦПК України). Судом встановлено, що з 1975 року до складу Виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі ВО «Кривбасруда») входили 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, серед них і рудоуправління Першотравневе. Відповідно до наказів ВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 та від 1 листопада 1989 року № 423 з 1 жовтня 1989 року рудоуправління Першотравневе, як структурну одиницю, було ліквідовано та створено в складі ВО «Кривбасруда», зокрема структурну одиницю шахту «Першотравнева-1». Згідно з наказом ВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 з1 січня 1995 року шахту «Першотравнева-1» було ліквідовано та створено в складі ВО «Кривбасруда» як структурну одиницю шахту «Першотравнева» (пункти 1 та 2). Відповідно до п. 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1 з 01 січня 1998 року шахту «Першотравнева» як структурну одиницю було ліквідовано та наказом № 12 від 20 січня 1998 року створено на її базі шахту «Першотравнева-Дренажна». У подальшому в п.1 наказу ВО «Кривбасруда» від 11 вересня 1998 року № 139 було передбачено виключити зі складу структурних одиниць ВО «Кривбасруда», зокрема, шахту «Першотравнева-Дренажна» з моменту державної реєстрації Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту (далі\~управління «Кривбасгідрозахист»). Згідно з наказом Міністерства промислової політики України (даліМінпромполітики) від 29 липня 1998 року № 263 Державне виробниче обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі-ДВО «Кривбасруда») було перейменовано на «Криворізький державний залізорудний комбінат», що став правонаступником обєднання (пункти 1 та 2). Відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 262 на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» (структурних підрозділів ДВО «Кривбасруда») шляхом їх відокремлення було створено управління «Кривбасгідрозахист». Відповідно до пунктів 3 та 5 цього наказу було створено комісії з передачі майна від ДВО «Кривбасруда» та прийняття його управлінням «Кривбасгідрозахист» шляхом складання акта приймання-передачі для подачі його в місячний строк до міністерства для затвердження. На підставі затвердженого акта приймання-передачі було передбачено складання розподільчого балансу та внесення змін до обліку майна. Правонаступником усіх майнових прав та обовязків реорганізованого ДВО «Кривбасруда» у частині, визначеній розподільчим балансом, було призначено управління «Кривбасгідрозахист», яке було ліквідовано 05 травня 2008 року відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 17 березня 2006 року № 104. При цьому, згідно розподільчого балансу станом на 01 липня 1998 року, до Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахист перейшла менша частина основних засобів та інших позаоборотних активів шахт Першотравневого рудоуправління, а також шахт «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева», «Першотравнева-Дренажна» ВО «Кривбасруда», а більша частина цих активів залишилася на балансі ВО «Кривбасруда» (зокрема: залишкова вартість активів, що залишилась ВО «Кривбасруда» за рядком 010 розподільчого балансу становить 537396 крб., тоді як до управління «Кривбасгідрозахист» відійшло активів із залишковою вартістю лише 233696 грб.)\~\~що підтверджується актами прийому-передачі основних фондів та майна станом на 01.07.1998 року а.с. 44-69. Відповідно до пункту 1 наказу Мінпромполітики від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (даліДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром». У пункті 3 згаданого наказу ДАК «Укррудпром» указано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обовязків реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ВАТ «Кривбасзалізрудком»), яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обовязків дочірнього підприємства. Відповідно до пункту 1.1 розділу «Загальні положення» Статуту ПАТ «Кривбасзалізрудком», що затверджений протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Кривбасзалізрудком» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та пройшов державну реєстрацію 4 квітня 2011 року, ВАТ «Кривбасзалізрудком» змінив найменування на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та є правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ «Кривбасзалізрудком» а.с.90 та офіційний сайт ПАТ у мережі Інтернет. Таким чином, професійне захворювання позивача виникло саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим обєднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (ВО «Кривбасруда») правонаступником якого є ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на якого законодавством покладено обовязок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці. Позивач ніколи не перебував в трудових відносинах з управлінням «Кривбасгідрозахист» та ДП «Кривбасшахтозакриття» після ліквідації зазначеного управління, а розподільчим балансом не було передбачено переходу обовязку з відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя працівника на виробництві, за рахунок управління «Кривбасгідрозахист». Отже ПАТ є належним відповідачем по справі, правонаступником ВО «Кривбасруда», та повинно відповідати за позовом. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПАТ на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial