Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

29.12.2016 р. до Подільського районного суду м.Києва надійшла заява психіатричного закладу, в якому заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО «Психіатрія» [PERSON], 1970 року народження. Заява мотивна тим що, 27.12.2016 р. о 19:30 год. швидкою психіатричною бригадою була доставлена до ТМО «Психіатрія» [PERSON], яка рішенням Подільського районного суду м.Києва від 06.06.2011 р. була визнана недієздатною. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21.02.2012 року опікуном [PERSON] призначений її син [PERSON]. Причиною госпіталізації хворої обумовлено загостренням психічного захворювання та погіршенням стану. Пацієнтка [PERSON], 1970 р.н., страждає на тяжкий психічний розлад у формі: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний тип дефекту, галюцинаторно-параноїдний синдром. 28.12.2016 року хвора [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів з метою доцільності лікування недієздатної хворої. За результатами огляду комісія встановила, що хвора, в зв'язку з загостренням психічного захворювання та погіршенням стану, потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару та лікування в умовах психіатричного стаціонару за медичними показниками. При госпіталізації опікун хворої [PERSON] надав згоду на госпіталізацію своєї матері [PERSON] Але рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 р. визнано неконституційним положення ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. А тому просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО в судовому порядку. В судовому засіданні представник психіатричного закладу [PERSON] (за довіреністю), яка також є і лікарем-психіатром, підтримала заяву та надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан пацієнтки та зміну поведінки, [PERSON] потребує лікування за медичними показниками. Хвороба, на яку страждає пацієнт, є тяжким психічним захворюванням. Додала, що [PERSON] до 27.12.2016 р. перебувала на стаціонарному лікуванні в ТМО з 15.09.2016 р. до 20.12.2016 р., але була готова до виписки за станом здоров'я, який покращився, ще з 30.03.2016 р., що оформлено висновками ЛКК. Між тим, опікун [PERSON] не забирав матір з лікарні, про що адміністрація закладу неодноразово інформувала орган опіки та піклування. 20.12.2016 р. пацієнтка була виписана у супроводі родички за його опікуна. 27.12.2016 р. [PERSON] була доставлена бригадою швидкої психіатричної допомоги за викликом опікуна. Була госпіталізована в зв'язку з погіршенням стану, зумовленим неприймання ліків. На сьогоднішній день потребує сторонньої допомоги, оскільки не може себе обслуговувати, та лікування може отримувати амбулаторно. В разі, якщо її зараз не лікувати, вона уявляє небезпечність безпосередньо для себе. Законний представник [PERSON] в судовому засіданні просив надати дозвіл на госпіталізації його матері, та пояснив, що мати страждає на психічну хворобу, є інвалідом 2 групи безстроково. В зв'язку із загостренням стану здоров'я матері, яка не приймала ліки, вимушений був викликати бригаду швидкої медичної психіатричної допомоги, яка доставила її до психіатричного закладу з метою госпіталізації. При цьому ліки для матері він не купив. На теперішній час протягом 3 тижнів ним будуть підготовлені документи для поміщення матері в спеціалізований інтернат. В судовому засіданні недієздатна особа [PERSON], присутність якої відповідно до ст.281 ч.2 ЦПК України є обов'язковою, не змогла за станом свого здоров*я висловитися, назвати себе, поводила себе неадекватно. Прокурор в судовому засіданні вважав вимоги психіатричного закладу такими, що не підлягає задоволенню, вказавши, що загостренням стану здоров'я недієздатної [PERSON] після виписки її 20.12.2016 р. відбулося через невиконання опікуном своїх обов'язків. Недієздатна [PERSON] майже 1 рік та 3 місяці знаходилась на стаціонарному лікуванні в ТМО, з 30.03.2016 р. опікун її не забирав. З 2012 р. опікун не оформлював документи для влаштування підопічної до спеціалізованого інтернату. [PERSON] страждає на тяжку психічну хворобу, потребує сторонньої допомоги, але опікун не забезпечує догляд за недієздатною. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Згідно з рішенням Подільського районного суду м.Києва від 06.06.2011 р. у цивільній справі № 2-о-9/11 [PERSON], 1970року народження, визнана недієздатною. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21.02.2012 року у цивільній справі № 2-93/2012 року, опікуном над недієздатною [PERSON], 1970 року народження, призначений син [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2016 р. о 19:30 год. швидкою психіатричною бригадою [PERSON], 1970 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], була доставлена до ТМО «Психіатрія» бригадою швидкої психіатричної допомоги. Особа госпіталізована в зв'язку з загостренням психічного захворювання та погіршенням стану. На підставі Рішення Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ст.70 ч.2 Закону України «Про Конституційний Суд України» КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] страждає на психічне захворювання з 2002 р., є інвалідом 2 групи безстроково. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 28.12.2016 р., комісія, оглянувши [PERSON],прийшла до висновку, що [PERSON] страждає на: шизофренію, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний тип дефекту; враховуючи хронічний психічний стан пацієнтки, у зв'язку з погіршенням психічного стан, в т.ч. і неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару за медичними показниками. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке загрожує її особисто. Таким чином, заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст.14-16 Закону України „Про психіатричну допомогу ",

Outcome: approved