Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 07 вересня 2019 року надійшов вищезазначений позов, в уточненій редакції якого, позивач просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] і визначити місце проживання дитини - [PERSON] за адресою [ADDRESS] , тобто за місцем його проживання, а також стягнути з позивача сплачену суму судового збору за подачу позову. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28.04.2007 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб в якому 04.06.2009 було народжено дитину - [PERSON] Оскільки шлюбні стосунки та ведення спільного господарства між сторонами припинені у зв`язку із втратою почуття взаємної любові та поваги один до одного, просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] та враховуючи те, що відповідач у травні 2018 року виїхала до Єгипту де перебуває і по сьогодні, через що дитина знаходиться на повному його утриманні, просив визначити місце проживання сина за місцем свого мешкання. Позивач в судове засідання не з`явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, суду причини неявки не повідомила, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 28 квітня 2007 року у Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , уродженцем м.Дніпропетровська, громадянином України та [PERSON] , [INFO] , уродженкою м.Вільногірськ громадянкою України, актовий запис №275. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Згідно з копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії паспорта [PERSON] серії [NUMBER] виданого Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 05 вересня 2003 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Положенням ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Тобто, з аналізу вказаних матеріально правових норм можна дійти висновку, що розірвання шлюбу за рішенням суду можливе у разі звернення одного з подружжя з такою вимогою та з зазначенням об`єктивних причин, які унеможливлюють подальше існування шлюбу. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки відповідач не виявила бажання змінювати прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище. Що ж до вимоги про визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положенням ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тобто, з аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку, що на кожну зі сторін покладено обов`язок щодо доведення перед судом обґрунтованості їх тверджень або заперечень належними доказами. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з того, що позивачем не надано жодного належного доказу який би свідчив про ухилення відповідачки від виконання покладених на нею чинним законодавством обов`язків по вихованню дитини, та враховуючи відсутність належних доказів які б вказували про наявність у позивача умов необхідних для гармонійного розвитку та зростання дитини, позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом із батьком є такими, що не можуть бути задоволені. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн., тобто за одну задоволену вимогу не майнового характеру. На підставі ст.ст. 110- 112 СК України,

Outcome: partial