Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

В серпні 2018 року позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просила змінити спосіб та розмір аліментів, які стягуються з [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], уродженця м. Миколаєва, на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн., щомісячно, до повноліття дитини, згідно рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.11.2014 року, та визначити аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) [PERSON], щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання законної сили рішенням суду. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що дитина росте та розмір аліментів, який сплачує відповідач є недостатнім, на данний час відповідач працює та отримує гідну заробітну плату, а тому просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив; позивачі не заперечують проти такого вирішення справи, суд відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на відповідача покладений обов'язок сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн., щомісячно, до повноліття дитини, згідно рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.11.2014 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу та розміру стягнення визначених раніше судом аліментів. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України" при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на вищенаведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved