Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

В своїй позовній заяві позивач [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким захистити його честь та гідність. Визнати недостовірною поширену [PERSON] інформацію, що порочить його честь та гідність, зобов'язавши відповідача вибачитись перед ним в присутності його батька, його дружини, а також в присутності матері та дружини відповідача, та стягнути з останнього на його, позивача, користь 10.000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та всі судові витрати по справі. В основу своїх позовних вимог позивач [PERSON] зіслався на те, що 27 лютого 2017 року він разом зі своїм батьком приїхали до Небилівської сільської ради на прийом до сільського голови [PERSON], який є відповідачем в даній справі. Коли вони зайшли до приміщення робочого кабінету і повідомили відповідача, що приїхали отримати акт земельної комісії, [PERSON] відразу в їхній присутності підняв телефон і сказав в чиюсь адресу:"Давай до мене, бо приїхали сепаратисти", і після цього відразу здійснив ще один телефонний дзвінок зі словами:"Давай бігом до мене, бо приїхали ці Калуські сепаратисти". На їхню присутність [PERSON] не реагував, продовжував здійснювати телефонні дзвінки, сказавши при цьому, щоб вони зачекали в кабінеті. В цей час до кабінету [PERSON] зайшов незнайомий чоловік підписувати документи, а через декілька хвилин зайшла дружина відповідача, яка є депутатом Небилівської сільської ради. [PERSON] став кричати на нього, позивача, запитувати, хто він такий, при цьому став обзивати його "сепаратистом", "обкуреним" і "обколеним", тобто подав його особу як наркомана в присутності посторонніх осіб. Вважає, що обізвавши його "сепаратистом", "обкуреним" і "обколеним", відповідач відкрито поширив про нього неправдиві відомості, які не відповідають дійсності та принижують його честь і гідність як особи, так і громадянина, оскільки через деякий час коли він, позивач, разом із батьком приїхали в с. Небилів Рожнятівського району до своїх родичів, батька запитали, чи дійсно він, [PERSON], є наркоманом, поскільки в селі говорять, що до голови сільської ради приїжджали вони "сепаратисти" та наркомани", і така інформація поширилася із кабінету сільського голови. Поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності, оскільки він ніколи не вживав і не вживає ні алкогольні напої, ні наркотичні засоби, не палить, на обліку в лікаря-нарколога не перебував і перебуває. Неправдиві наклепи на нього, обзивання "сепаратистом", "обкуреним" і "обколеним" ганьблять його, принижують його честь та гідність, підривають його ділову репутацію та авторитет серед родичів і мешканців с. Небилів Рожнятівського району. Неправдиві чутки та інформація про нього, поширені відповідачем, призвели до вимушених істотних змін в його житті та життєвих стосунках, принизили його честь і гідність як особи та громадянина, завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює в 10.000 гривень. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, а крім цього пояснив, що йому особисто ніхто з родичів не говорив про те, що відповідач поширив щодо нього вищезазначену інформацію, оскільки він не часто відвідує село Небилів, однак про те, чи є він, позивач, наркоманом, запитували його батька [PERSON] родичі останнього під час приїзду в с. Небилів, однак хто саме з родичів запитував, не вважає за необхідне говорити. Вважає, що відеозапис його розмови з відповідачем, який міститься на СД-диску, який він надав суду, є достатнім доказом вини відповідача в поширенні щодо нього інформації, яка принижує його честь та гідність. Відповідач [PERSON]вважає позов безпідставним, оскільки він не є лікарем, щоб визначити, чи є позивач наркоманом, і тому інформації щодо того, чи є він наркоманом, а також, що [PERSON] нібито є сепаратистом, не поширював. Свідок [PERSON]-батько позивача, суду дав показання про те, що він разом із позивачем знаходилися в кабінеті відповідача, який є сільським головою с.Небилів. Відповідач обізвав їх сепаратистами. Свідок [PERSON]-дружина позивача, дала суду показання про те, що вона перебувала разом з позивачем та його батьком [PERSON] в кабінеті відповідача, який в її присутності дзвонив по телефону і говорив комусь: "Ходи сюди, приїхали сепаратисти". Потім відповідач почав кричати в їхню адресу, що вони сепаратисти, маючи на увазі і її, свідка. Вислухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.270 ЦК України до особистих немайнових прав відноситься, зокрема, право на повагу до гідності та честі. У відповідності до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до роз'яснення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1 ( далі - постанова Пленуму ВСУ № 1), під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства. Відповідно до ч. 1 п.15 постанови Пленуму ВСУ № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивач [PERSON] вважає, що його право на повагу до честі та гідності було порушено діями [PERSON], які виразились у тому, що останній 27 лютого 2017 року в приміщенні сільської ради обізвав його "сепаратистом", "обкуреним" і "обколеним" і цим самим відкрито поширив про нього неправдиві відомості, які не відповідають дійсності , оскільки через деякий час коли він, разом із батьком приїхали в с. Небилів Рожнятівського району до своїх родичів, то батька, а не його, позивача, родичі запитали, чи дійсно він, [PERSON], є наркоманом, поскільки в селі говорять, що до голови сільської ради приїжджали вони "сепаратисти" і наркомани" і така інформація поширилася із кабінету сільського голови. При цьому позивач не знає хто саме з осіб запитував про таке батька і не вважає за необхідне встановлювати цих осіб. Стверджує, що відеозапис його розмови з відповідачем, який міститься на СД-диску , який він надав суду, є достатнім доказом вини відповідача в поширенні щодо нього інформації, яка принижує його честь та гідність. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З оглянутого в судовому засіданні відеозапису розмови позивача з відповідачем, який міститься на СД-диску, що відбулася в приміщенні службового кабінету сільського голови с.Небилів [PERSON], який є відповідачем в цій справі вбачається, що під час галасливої суперечки, на слова позивача:" Водички попий", відповідач відповів: "Сам попий водички". "Ще сє напив, наколовесє, напивсє". В процесі подальшої сварки на слова позивача: "Хто тебе вибирав і для чого, щоб ти на мене кричав?" відповідач відповів: " Мене люди вибирали". "Прийшов сюда сепаратист". [PERSON] вважає, що вищевказані висловлювання відповідача є поширенням інформації, яка є недостовірною, порушує його особисті немайнові права - честь та гідність, а тому підлягає спростуванню з відшкодуванням моральної шкоди. При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи вона є фактичним твердженням. На думку суду, зазначені висловлювання відповідача не містять в собі брутальних, принизливих чи непристойних виразів, а оцінюючи такі фрагменти спірного висловлювання відповідача як: «Сам попий водички, ще сє напив, наколовесє, напивсє", а також "Прийшов сюда сепаратист", суд не визнає їх фактичним твердженням відповідача про те, що позивач є наркоманом чи сепаратистом. Також відеозапис підтверджує, що висловлючи такі фрази відповідач безпосередньо не адресує їх в сторону позивача. Отже в даному випадку йдеться не про поширення недостовірної інформації. Крім того, позивачем жодним чином не обгрунтовано в чому ж полягає порушення його особистих немайнових прав та не доведено, що у зв"язку з вищезазначеними висловлюваннями стосовно нього утвердилася думка у будь-кого про те, що він є наркоманом та сепаратистом. Такі висловлювання не спричинили жодних негативних наслідків для позивача. Вищенаведені показання свідків також не підтверджують, що вислови відповідача стосуються безпосередньо особи позивача, оскільки з їх показань вбачається, що вони вважають, що відповідач і їх назвав сепаратистами. Вирішуючи вимогу позивача про зобов'язання відповідача вибачитись перед ним в присутності його батька, його дружини, а також в присутності матері та дружини суд виходить з того, що він не вправі зобов'язувати відповідачів вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16,277 ЦК України. Відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість також є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі та гідності , а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі та гідності не знайшли свого підтвердження, суд відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачем. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 23, 297, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed