Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 174631,15 грн. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 14 червня 2016 року відповідач подав до позивача заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та Заяву № 8361187731 від 14 червня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦР» підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем, як позичальником, а також, що отримав примірник Кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www/kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. 30 07.2018 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20180730 у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до Реєстру боржників Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 174631,15грн. з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 30.07.2018 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 8361187731 від 14 червня 2016 р. в сумі 174631,15 грн., яку позивач, а також судові витрати просить стягнути з відповідача. Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки умови отримання кредитів у ТОВ «ФК «ЦФР» ним не підписувались, тому вважає, що кредитний договір не укладено. Крім того, позивач не надав доказів надання йому кредитних коштів в розмірі 82406,15 грн., та не обґрунтував нарахування процентів. Також вважає, що позивач не має процесуальної дієздатності, оскільки договір факторингу, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем є недійсним. У відповіді на відзив та додаткових поясненнях позивач посилається на докази укладення кредитного договору з відповідачем, а також на договір відступлення прав вимоги з додатком, відповідно до якого позивач має право вимоги до відповідача. Також посилається на розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 23.03.2017 про видачу позивачу ліцензії на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг. Крім того, надає бухгалтерську довідку ТОВ «ФК «ЦФР» щодо перерахування коштів в розмірі 16917,72 грн. на рахунок позивача згідно умов кредитного договору. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 червня 2016 року відповідач подав до позивача заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та Заяву № 8361187731 від 14 червня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦР», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем, як позичальником, а також, що отримав примірник Кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www/kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР». 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого позивач приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників укладеними між кредитором і боржниками. Згідно п.1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за цими Кредитними Договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з п. 6.2.3 Договору відступлення права вимоги, права вимоги переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з моменту підписання сторонами цього договору, після чого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія центр фінансових рішень» умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до Заяви № 8361187731 від 14.06.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» [PERSON] доручив ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати, за рахунок отриманого ним кредиту, такі суми грошових коштів: 16917,72 грн. погашення поточної заборгованості за його діючим кредитним договором № 8311091308 від 22.03.2016 року; 10307,71 грн. переказ на картрахунок [NUMBER] на користь [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД 8361187731 від 14.06.2016 року без ПДВ; 40374,57 грн. переказ грошових коштів на погашення заборгованості по КД Р51.282.70108 від 29.07.2015 року за рахунок кредитних коштів згідно КД 8361187731 від 14.06.2016 року та заяви [PERSON] ; 16224,00 грн. оплата страхового платежу за договором страхування № 8361187731-С від 14.06.2016 року. Однак позивачем надано докази на підтвердження лише проведення трьох з вищевказаних операцій, а саме платіжне доручення № І84415823 від 14.06.2016 року на суму 10307,71 грн. - переказ на картрахунок [NUMBER] на користь [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД 8361187731 від 14.06.2016 року без ПДВ, а також платіжне доручення № І84415824 від 14.06.2016 року на суму 40374,57 грн. переказ грошових коштів на погашення заборгованості по КД Р51.282.70108 від 29.07.2015 року за рахунок кредитних коштів згідно КД 8361187731 від 14.06.2016 року та заяви [PERSON] , та бухгалтерська довідка про перерахунок коштів в розмірі 16917,72 грн. - погашення поточної заборгованості за його діючим кредитним договором № 8311091308 від 22.03.2016 року. Доказів проведення інших операцій, а саме оплати страхового платежу за договором страхування № 8361187731-С від 14.06.2016 року, всупереч вимогам ст.. 81 ЦПК України, позивачем суду не надано. Отже, виходячи з матеріалів справи відповідачу було надано грошові кошти в загальному розмірі 67600,00 грн. Відповідно до довідки товариства, [PERSON] частково погасив заборгованість, а саме вніс грошові кошти 15.07.2016 року 4970 грн., 23.08.2016 року 5200 грн., 13.10.2016 року 2500 грн., 30.12.2016 року 2000 грн., 09.02.2017 року 2000 грн., 07.04.2017 року 2000 грн., 30.05.2017 року 2000 грн., 13.10.2017 року 1000 грн., а всього на суму 21670 грн. А отже суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, з урахуванням сплачених ним коштів, заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 45930,00 грн. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду України в Постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. \~ \~ \~ \~Позивач у своїй позовній заяві ставить вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 10938,92 грн. Однак позивачем не надано належного розрахунку з посиланням на відповідні умови договору кредитування, не визначено розмір процентної ставки, що застосований, не зазначено період їх застосування та не надано доказів на підтвердження достовірності використаних даних. А отже вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За змістом\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч.ч. 1,2\~ст. 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Враховуючи викладене, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, як зазначено у розрахунку. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.06.2016 року, посилався Умови отримання кредиту, які розміщені на веб-сайті кредитодавця: www/kreditmarket.ua як невід`ємну частину спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови отримання кредитів та інших послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. На думку суду, роздруківка даних умов, яка не містить підпису відповідача, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки доказів, що саме ці умови та правила існували на час укладення договору, суду не надано. Таким чином, суд вважає, що Умови отримання кредитів та інших послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.06.2016 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідача витрат за управління кредитом в розмірі 60456,72грн., то вони до задоволення не підлягають, оскільки належних і допустимих доказів про узгодження ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" і відповідачем таких зобов`язань при укладанні договору суду не надано, так само як і відсутні такі умови в заяві [PERSON] про видачу кредиту від 14 червня 2016 року. Таким чином, загальний розмір зобов`язання, що виник у відповідача у зв`язку з отриманням кредитних коштів та користуванням кредитом, виходячи з поданих доказів, складає 45930,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Outcome: partial