Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 12.09.90 р. її на підставі наказу № 268-к від 12.09.90 р. було прийнято до Державного проектного інституту „Запоріжцивільпроект" на посаду молодого спеціаліста. 07.02.2014 р. було звільнено за угодою сторін з посади керівника групи на підставі кадрового наказу №14-к від 07.02.2014 р. У зв'язку з тим, що на підприємстві заробітна плата виплачувалась невчасно та не в повному обсязі, на дату звільнення перед позивачкою виникла заборгованість по заробітній платі. Враховуючи те, що ні в день звільнення, ні в подальшому підприємство в повному обсязі не погасило заборгованість по заробітній платі, позивачка була вимушена захищати свої права в судовому порядку, але судовий наказ про стягнення заробітної плати більше ніж за чотири місяці роботи на даний час не є виконаним. Всього сере6дній заробіток за час затримки розрахунку виплати заробітної плати за період з 10.02.2014 р. по 02.06.2015 р. складає 30\~719,82 грн. Заробітна плата до звільнення була значним джерелом доходів у родині позивачки. Несвоєчасні виплати заробітної плати, відсутність розрахунку при звільненні, ігнорування судового наказу про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати за весь період роботи є значним порушенням прав позивачки відповідачем і призводить до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду позивачка оцінила у 5\~000 грн. Позивачка просить суд стягнути з Державного підприємства „Державний проектний інститут „Запоріжцивільпроет" на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.02.14 р. по 02.06.2015 р. у розмірі 30719,82 грн. та моральну шкоду у розмірі 5\~000 грн. У судовому засіданні сторони відсутні. Позивачка у своїй заяві просить суд розглядати справу у її відсутності, позов підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, хоча належним чином був сповіщений про судове засідання, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, з заявами, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не звернувся, заперечень на позовне надав. Виходячи з наведеного матеріалів справи, з письмової згоди позивачки і на підставі ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що 12.09.90 р. на підставі наказу № 268-к від 12.09.90 р. [PERSON] було прийнято до Державного проектного інституту „Запоріжцивільпроект" на посаду молодого спеціаліста. 07.02.2014 р. [PERSON] звільнено за угодою сторін з посади керівника групи на підставі кадрового наказу №14-к від 07.02.2014 р. У зв'язку з тим, що на підприємстві заробітна плата виплачувалась невчасно та не в повному обсязі, на дату звільнення перед позивачкою виникла заборгованість по заробітній платі. Враховуючи те, що ні в день звільнення, ні в подальшому підприємство в повному обсязі не погасило заборгованість по заробітній платі, позивачка була вимушена захищати свої права в судовому порядку, але судовий наказ про стягнення заробітної плати більше ніж за чотири місяці роботи на даний час не є виконаним. Всього сере6дній заробіток за час затримки розрахунку виплати заробітної плати за період з 10.02.2014 р. по 02.06.2015 р. складає 30\~719,82 грн. Судом розрахунок перевірено, відповідачем розрахунок суми боргу не оспорюється. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.116 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити робітника парад виплатою зазначених сум. Відповідно ст..117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування б тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст.. 237-1 відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди частково, у сумі 1\~000 грн., застосовуючи принцип розумності та справедливості.

Outcome: partial