Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення окремого порядку користування жилим приміщенням, зобов`язання усунути перешкоди в користуванні квартирою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги змінили, змінені підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] . За рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.05.2014 року за позивачем [PERSON] визнано право власності на 41/100 частину вказаної квартири, а за відповідачем [PERSON] визнано право власності на 59/100 частини цієї ж спірної квартири. Зазначена спірна квартира складається з трьох окремих кімнат жилою площею 11,8 м2, 11,9 м2 та 18,0 м2. Відповідач перешкоджає позивачу у користуванні спірною квартирою, не допускає до неї, в результаті чого позивач не може зареєструвати своє право власності на 41/100 частини квартири, так як для її реєстрації потрібен технічний паспорт на квартиру, а відповідач його не надає. Позивач сам запрошував працівника БТІ для обміру квартири та складання нового технічного паспорту на вказане житло, але відповідач не допустила їх до квартири. Позивач бажає для уникнення всіляких непорозумінь та оплати своєї частки за користування житлово-комунальними послугами визначити конкретний порядок користування вказаними приміщеннями в судовому порядку, а саме: виділити йому окрему кімнату жилою площею 18,0 м2, а відповідачу дві інші кімнати жилою площею 11,8 м2 та 11,9 м2, місця загального користування залишити у загальному користуванні. Крім того зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову не визнала, пояснивши, що позивач завжди мав ключі від вхідних дверей квартири і міг зайти до неї у будь-який час. Таким чином, йому ніхто, включаючи і відповідача, не чинив перешкоди у її користуванні. В кімнаті жилою площею 18,0 м2 проживає зараз онук позивача, крім того, таке виділення порушує розмір часток сторін, оскільки позивач отримає на 0,91 м2 більше, ніж розмір його частки. Також на даний час власником квартири є виключно відповідач, а позивач своє право власності не зареєстрував. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Представник 3-ї особи в судове засідання не з`явився, але у направленому листі до суду ЖБК „Шовковик-12" просив розглянути справу у відсутність свого представника (а.с.49). Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За правилами ч.2, ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Як наголошує ч.1, ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.05.2014 року позивач [PERSON] 2.10.1982 року уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , який був зареєстрований у виконавчому комітеті Процівської сільської ради Бориспільського району, Київської області, актовий запис №18, про що вказано у витязі з Державного реєстру актів стану громадян про реєстрацію шлюбу. За змістом ксерокопії свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано 4.07.2002 року, актовий запис №600. Крім того, даним судовим рішенням було припинено право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серія ККВ [NUMBER] від 13.05.1998 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації і зареєстрованого 26.05.1998 року в КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна" у реєстрі №109/30686, визнано за [PERSON] право власності на 41/100 частин квартири [ADDRESS] в рахунок розподілу майна подружжя, а також визнано за [PERSON] право власності на 59/100 частин тієї ж квартири в рахунок розподілу майна подружжя (а.с.7-8). Рішення суду набрало законної сили. У відповідності до ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Спірна квартира [ADDRESS] є трьохкімнатною, ізольованою квартирою, жилою площею 41,7 м2, загальною площею 72,9 м2, розташованою на 5 поверсі 16-типоверхового будинку, і має три окремі ізольовані кімнати жилою площею 11,8 м2 , 11,9 м2 та 18,0 м2, про що свідчить копія технічного паспорту на дану квартиру, який був виготовлений 28.04.1998 року і наданий судові представником відповідача (а.с.61-64). Вказані вище обставини не заперечувались у судовому засіданні учасниками справи. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.3, ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом позову та виходячи з пояснень учасників справи, сторони не змогли добровільно дійти згоди щодо порядку володіння та користування спірною квартирою, також між ними існують непорозуміння щодо сплати житлово-комунальних послуг, позивач виключно бажає окремо користуватись та сплачувати за користування своєї частки житла. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, та виходячи із часток власності кожного із співвласників, позивачу [PERSON] належить на праві власності 41/100 частина від усієї спірної квартири, а відповідачу [PERSON] - 59/100 частини цієї квартири, тому, враховуючи загальну житлову площу спірної квартири, що складає 41,7 м2, [PERSON] припадає для окремого користування 17,097 м2 (41,7 м2 : 41/100) жилої площі, а відповідачу [PERSON] - 24,603 м2 (41,7 м2 : 59/100) жилої площі. За таких обставин визначення та встановлення порядку користування в спірній трьохкімнатній квартирі окремої кімнати жилою площею 18,0 м2 позивачу перевищить розмір його частки на 0,903 м2, що є менше 1 м2, і є незначним перевищенням від інших варіантів, при цьому жила площа відповідача зменшиться саме на ці 0,903 м2 від розміру її частки, що є також незначним розміром. В іншому випадку, якщо виділяти у користування позивачу кімнату жилою площею 11,9 м2, а відповідачці - відповідно дві інші кімнати жилою площею 18,0 м2 та 11,8 м2, то частка жилої площі позивача зменшиться на 5,197 м2 (17,097 - 11,9) від розміру його частки власності, тоді як розмір жилої площі відповідача збільшиться саме на таку суму, що є значно більшим і несправедливим розподілом жилої площі для користування сторін згідно розміру часток, що виділено судом у їх власність. І ще більше погіршить становище позивача при виділенні йому у користування кімнати жилою площею 11,8 м2, а відповідачці - відповідно дві інші кімнати жилою площею 18,0 м2 та 11,9 м2, при цьому частка жилої площі позивача зменшиться на 5,297 м2 (17,097 - 11,8). Таким чином, при встановлені саме такого порядку користування жилим приміщенням, запропонованим позивачем, він більше всього відповідає принципу розумності та справедливості. Крім того, всі приміщення загального користування квартири [ADDRESS] необхідно залишити у загальному користуванні обох співвласників. Як регламентує ч.1, ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, позивач вказує, що відповідач порушує його житлові права і не допускає його до квартири, тобто чинить перешкоди йому як співвласнику нерухомого майна у його користуванні. Як встановлено судом, ні позивач, ні відповідач не зареєстрували у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.05.2014 року, за яким визнано право власності за позивачем і відповідачем на 41/100 та 59/100 частини відповідно спірної квартири в порядку поділу майна подружжя. Як пояснила представник відповідача, що відповідач не зареєструвала рішення суду, бо це її право. Позивач стверджує, що при реєстрації рішення суду необхідно нотаріальному органу або реєстраційній службі надавати копію технічного паспорта квартири, який знаходиться у відповідача, при цьому остання його йому не надає і не надає можливості зробити новий технічний паспорт, не допускаючи його та інженера по обміру БТІ до самої квартири для здійснення обміру загальної і житлової площі приміщення. Враховуючи бажання позивача у користуванні квартирою і тривалість значного терміну з дати винесення рішення - понад 5,5 років, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно чинить перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, тому її необхідно зобов`язати не чинити такі перешкоди. Крім того, у своєму листі ЖБК „Шовковик-12" повідомив суд, що правоустановчий документ на квартиру, витяг з реєстру прав власності на об`єкт нерухомого майна та технічний паспорт на квартиру знаходяться у власниці квартири, тобто у відповідача [PERSON] (а.с.49). У відповідності до ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як зазначає ч.1, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушені житлові права позивача підлягають судовому захисту. При цьому житловий орган, який є третьою особою по справі, зобов`язаний укласти окремі договори про участь у витратах по утриманню будинку, прибудинкової території та наданню комунальних послуг окремо з кожним із сторін відповідно до виділеної у користування жилої площі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 819 грн. 20 коп. судового збору окремо за кожну задоволену вимогу (704 грн. 80 коп. х 4 вимоги), в задоволенні решти суми необхідно відмовити, оскільки вона є надмірно сплаченою позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial