Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», в якому на його ім.`я відкрито зарплатний рахунок. З даного рахунку відповідач безпідставно списує грошові кошти. Просив визнати дії відповідача щодо списання грошових коштів у розмірі 2000 грн. незаконними, стягнути на його користь дані грошові кошти. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги і просив визнати (встановити), що договір №SAMDN12000011933425 на відкриття та обслуговування карти «Метро» від 01 березня 2007 року, є неукладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк»; визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» відносно списання грошових коштів у розмірі 5217,99 грн. з банківського рахунку/картці [NUMBER], відкритого на його ім.`я у ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь безпідставно списані грошові кошти з банківського рахунку/картці [NUMBER], відкритого на його ім'я у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 5217,99 грн.. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено: встановлено, що договір №№SAMDN12000011933425 на відкриття та обслуговування карти «Метро» від 01 березня 2007 року, є неукладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк»; визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» відносно списання грошових коштів у розмірі 5217,99 грн. з банківського рахунку/картці [NUMBER], відкритого на позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я [PERSON]; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] безпідставно списані грошові кошти з банківського рахунку/картці [NUMBER], відкритого на ім'я позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 5217,99 грн., стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення та ухвалити нове, яким в позовних вимогах [PERSON] відмовити, оскільки суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги - суд не перевірив доводи позивача щодо наявної заборгованості, не з'ясував яка сума перерахована банком на погашення, як і куди такі суми зараховані банком, судом не дослідженні умови щодо обслуговування картки, з якої відбувалося списання коштів; суд не дав належної оцінки Умовам та Правилам надання банківських послуг, з якими позивач був ознайомлений та погодився, суд першої інстанції не визначився із правовою нормою, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, залишив поза увагою доводи, оскільки саме дії позивача свідчать про порушення ним умов договору та норм діючого законодавства, суд не встановив обставини справи, в основу рішення поклав лише пояснення викладені в позовній заяві. В судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] заперечував проти задоволення скарги. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» до суду не з»явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що списані грошові кошти з рахунку позивача банк набув без достатньої правової підстави, без розпорядження позивача. Під час розгляду справи судом було встановлено, що між сторонами укладено договір на обслуговування платіжної картки для виплат [NUMBER], з якої за період з 21 грудня 2013 року по 09 березня 2015 року списані грошові кошти в сумі 5217,99 грн. Але з такими висновками суду в повному обсязі погодитися неможливо. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] користувався картковим рахунком [NUMBER], відкритим у відповідача (арк..спр.26-29). На підставі ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно з п.1.38 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05 квітня 2001 року № 2346-III списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом; п.26.1 ст.26 - платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Виходячи з положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не надав суду жодного доказу в обґрунтування заперечень проти позову щодо наявності підстав для договірного списання коштів. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що існує розпорядження [PERSON] на списання грошових коштів з усіх рахунків клієнта - ніби позивач засвідчив, що він ознайомлений з істотними умовами договорів та погоджується з ними. В той же час відповідачем не надано жодного письмового доказу в обґрунтування даних посилань. На адресу апеляційного суду відповідачем надано витяг з умов та правил надання банківських послуг та копія наказу по банку від 09 березня 2006 року, в той же час взагалі відсутні докази існування кредитних правовідносин між сторонами. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що грошові кошти списані з карткового рахунку позивача безпідставно. Але суд помилився щодо розміру списаних коштів. Так, з виписки з карткового рахунку (арк..спр. 26-29) виходить, що за період з 02 вересня 2013 року по 13 лютого 2015 року з даного рахунку списані грошові кошти для погашення простроченої заборгованості в загальній сумі 2721,72 грн. (21 грудня 2013 року - 49,75 грн., 21 грудня 2013 року 01,00 грн., 21 грудня 2013 року - 02,50 грн., 23 грудня 2013 року - 01,25 грн., 25 грудня 2013 року - 704,33 грн., 27 січня 2014 року - 04,40 грн., 28 січня 2014 року - 02,20 грн., 29 січня 2014 року - 01,10 грн., 30 січня 2014 року - 0,55 грн., 30 січня 2014 року - 720,30 грн., 30 січня 2014 року - 24,67 грн., 31 січня 2014 року - 360,15 грн., 04 березня 2014 року - 0,40 грн., 05 березня 2014 року - 0,20 грн., 06 березня 2014 року - 0,10 грн., 08 березня 2014 року - 0,05 грн., 11 березня 2014 року - 0,03 грн., 16 березня 2014 року - 0,01 грн., 16 березня 2014 року - 0,01 грн., 22 жовтня 2014 року - 03,60 грн., 22 жовтня 2014 року - 01,40 грн., 30 січня 2015 року - 0,01 грн., 30 січня 2015 року - 843,71 грн.). В позовній заяві (арк..спр.40-44) [PERSON] вказав, що 9 березня 2015 року з карткового рахунку було списано 2496,27 грн., але належних та допустимих доказів списання даної суми суду не надано. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази існування договору №SAMDN12000011933425 на відкриття та обслуговування карти «Метро» від 01 березня 2007 року, між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під час розгляду справи позивачем не доведено порушення його прав під час укладання договору №SAMDN12000011933425 на відкриття та обслуговування карти «Метро» від 01 березня 2007 року, між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки в матеріалах справи відсутня навіть будь-яка інформація щодо існування даного договору. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. На підставі викладеного, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, обставини, які суд вважав встановленими - недоведені, висновки суду не відповідають обстави нам справи, тому рішення суду підлягає скасуванню в частині визнання договору неукладеним та зміні в частині розміру списаних грошових коштів. В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

Outcome: partial