Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

У лютому 2017 року Військова прокуратура в інтересах Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справи, факультету № 2 - підготовки фахівців для Національної гвардії України Навчально-наукового інституту № 3 Національної академії внутрішніх справ звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 01.09.2012 по 28.02.2014 [PERSON] навчався на факультеті внутрішніх військ Навчально-наукового інституту підготовки кадрів громадської безпеки та психологічної служби Національної академії внутрішніх справ. Під час навчання на факультеті відповідач знаходився на державному забезпеченні. Між відповідачем та Міністерством внутрішніх справ в особі Командувача внутрішніх військ МВС України укладений контракт про проходження громадянами військової служби відповідно до ст. 19 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу», пп. 8-15 «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України». Контракт набрав чинності з 13.08.2012 року. Відповідно до Контракту Відповідач добровільно взяв на себе зобов'язання проходити військову службу за контрактом у Міністерстві внутрішніх справ України протягом строку дії цього Контракту згідно вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим Контрактом, сумлінно виконувати вимоги статутів, накази командирів та начальників. Згідно п. 5 цього Контракту строк його дії складав 4 (чотири) роки. У подальшому, 24.01.2014 року, відповідачем надано рапорт ректорові Національної академії внутрішніх справ на ім'я [PERSON], в якому курсант повідомив про небажання продовжувати навчання у вищому навчальному закладі. На підставі вказаного вище рапорту [PERSON] відраховано з числа курсантів. Відповідач навчався на факультеті внутрішніх військ Навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та внутрішніх військ Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України з 01.09.2012 по 28.02.2014 і відповідно у цей час здійснювалося його утримання. Витрати Факультету внутрішніх військ, пов'язані з утриманням Відповідача у вищому навчальному закладі, становлять 44 125,75 грн. Однак, відповідач не виконав свої зобов'язання за Контрактом та не закінчив навчання у вищому навчальному закладі, а тому повинен сплатити на користь факультету витрати на утримання його у вищому навчальному закладі, розмір яких становить 44 125 (сорок чотири тисячі сто двадцять п'ять) грн. 75 коп. У судове засідання представник Військової прокуратури Дарницького гарнізону [PERSON] не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Представник Міністерства внутрішніх справ України у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. До початку судового засідання представник факультету № 2 - підготовки фахівців для Національної гвардії України Навчально-наукового інституту № 3 Національної академії внутрішніх справ направив до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2012 року між Міністерством внутрішніх справ України в особі Командувача внутрішніх військ МВС України та [PERSON] підписано Контракт про проходження громадянами військової служби (далі - Контракт) відповідно до ст. 19 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу», пп. 8-15 «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України». Контракт набрав чинності з 13.08.2012 року (а.с. 6). Відповідно до умов вищевказаного Контракту [PERSON] зобов'язався проходити військову службу за контрактом у Міністерстві внутрішніх справ України протягом строку дії цього Контракту згідно вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим Контрактом, сумлінно виконувати вимоги статутів, накази командирів та начальників. Згідно п. 5 Контракту строк його дії складав 4 (чотири) роки. Як вбачається з витягу із наказу № 177, який виданий 03.09.2012 року начальником факультету № 2 - підготовки фахівців для національної гвардії України навчально-наукового інституту № 3 Національної академії внутрішніх справ, курсанта [PERSON] з 01 вересня 2012 року зараховано до першого курсу денної форми навчання для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра за державним замовленням за напрямком підготовки «Правознавство» (а.с. 8). Матеріалами справи встановлено, що 24 січня 2014 року курсант курсу № 1 факультету підготовки фахівців для внутрішніх військ сержант [PERSON] подав рапорт, в якому просив відрахувати його із факультету через небажання продовжувати навчання (а.с. 17). Відповідно до витягу із наказу № 43 від 28 лютого 2014 року, сержанта [PERSON], курсанта курсу № 1 (другого року навчання) факультету підготовки фахівців для внутрішніх військ, відраховано з числа курсантів факультету та відряджено для подальшого проходження служби у розпорядження начальника управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України у відповідності до п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Із наданих позивачем розрахунків вбачається, що розмір витрат, пов'язаних із утриманням відповідача у вищому навчальному закладі, складає 44 125 (сорок чотири тисячі сто двадцять п'ять) грн. 72 коп. У матеріалах справи міститься копія рапорту [PERSON], в якому останній зазначив, що про відшкодування витрат він повідомлений та зобов'язався відшкодувати витрати у повному обсязі. Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що такі витрати сплачені відповідачем у повному обсязі. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України входить до системи Міністерства внутрішніх справ України, як органу державної виконавчої влади і відповідно до ст. 7 вказаного Закону складаються із з'єднань, військових частин і підрозділів. Фінансування Національної гвардії України відповідно до ст. 12 вказаного Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Збитки, що завдаються підрозділам Національної гвардії України МВС України, зокрема факультету Національної гвардії України, який є державною установою, згідно до положень ст. 1, 7 та 12 вказаного Закону, це безпосередня шкода державі. Пунктом 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» визначено, що Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку й умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Також, відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 «Про порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», витрати відшкодовуються у повному розмірі особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и»; «і» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» - за весь період навчання. За положеннями ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це передбачається нормою ст. 526 ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, як передбачається п. 4 ст. 611 ЦК України, відшкодування збитків. З огляду на викладені обставини, та враховуючі те, що відповідач зобов'язання за Контрактом належним чином не виконав, взявши до уваги вищевикладені норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ЗУ «Про військовий обов'язок і військову службу», постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964, ст.ст. 509, 526, 610, 611 ЦК України,

Outcome: approved