Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором в сумі 30397,56 доларів США, стягнення судових витрат. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03.08.2016 року було відкрито провадження у справі. 13 жовтня 2016 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору від 08.09.2008 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 жовтня 2016 року було прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору від 08.09.2008 року в цивільній справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2016 року було обєднано в одне провадження позовні вимоги за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу справи № 344/9742/16-ц і вимоги справи № 344/13315/16-ц за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору від 08.09.2008 року. Представник позивача в судове засідання з'явився та підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача 1 (на стадії судових дебатів) подав до суду клопотання про відкладення судового засідання 23.06.2017 року, оскільки приймає участь у розгляді іншої цивільної справи та не може зявитися у судове засідання. Однак, до клопотання представником відповідача 1 не надано належних доказів на обґрунтування клопотання, а тому суд вважав за можливе продовжити розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, наданих ще 24.01.2017 року, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору від 08.09.2008 року слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № ML-100/047/2008 від 08.09.2008 року ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», надало кредит [PERSON] у розмірі 30450 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.09.2023 року.(а.с.5-8). Для забезпечення виконання кредитних зобовязань між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки SL-ML-100/047/2008 від 08.09.2008 року. Згідно положень договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, свої зобовязання за кредитним договором відповідач 1 належним чином не виконував, та станом на 22.06.2016 року заборгованість по кредиту становить 30397,56 доларів США., що станом на 22.06.2016 року у гривневому еквіваленті складає 756671 грн. 26 коп., а саме: 24018,82 долари США заборгованість по тілу кредиту, 6378,74 долари США відсотки. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦПК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. А тому позовні вимоги щодо стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості в розмірі 30397,56 доларів США за кредитом є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У зустрічному позові [PERSON] просив визнати недійсним кредитний договір № ML-100/047/2008 від 08.09.2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON]. Підставою для визнання недійсним договору, позивач за зустрічним позовом називає ч.1 ст.. 215 ЦК України, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Зважаючи на предмет кредитного договору позивач надав відповідачу споживчий кредит. Тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу України та Закон України «Про захист прав споживачів». В силу ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Це зокрема: По-перше - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, на даний закон посилається сторона позивача за зустрічним позовом, як на правове обґрунтування позовної вимоги, та вимогами Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач, врегульовуються питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту. Однак, обов'язок повідомлення споживачам можливих складових загальної вартості кредиту та інше не є істотною умовою договору кредитування, а простим обов'язком повідомлення споживачів про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту і жодним чином не може створювати підстав для визнання недійсним такого Договору. При цьому, як вбачається з кредитного договору позичальник підтвердив, що з умовами кредитування ознайомлений, що спростовує доводи відповідача-1 - позивача. Окрім того, перед укладанням кредитного договору позичальник вправі ознайомитися з проектом правочину, зясувати ті обставини що стосуються укладеного договору в майбутньому. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, при заповненні анкети-заяви [PERSON] отримав Інформаційний листок "Умови кредитування по програмі "Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі)" (а.с.73-74), про що свідчить його підпис на даних доказах. За приписами ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, сторони спірного кредитного договору на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло. Оскільки відповідача ніхто не спонукав до укладення договору, ініціатива отримання кредиту виходила саме від відповідача 1, а не позивача, і, як уже зазначалось, умови Договору є чіткими та зрозумілими. Підписуючи договір позичальник погоджувався з цими умовами. При цьому згідно п.1.11 кредитного договору, відповідач 1 фактично прийняв на себе валютний ризик, погодившись здійснювати платежі у доларах США. По-друге - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вже зазначалось раніше позивач був ініціатором укладення кредитного договору, в момент підписання він був ознайомлений з усіма умовами договору та міг обирати або не погоджуватись на певні умови, однак цього не зробив. По-третє - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Кредитний договір укладений у письмовій формі як того вимагає ч. 1 ст. 1055 ЦК України. По-четверте - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, який укладені між позивачем та відповідачем був спрямований на реальне настання правових наслідків, відповідач надав кошти, що підтверджено і сторонами у цивільній справі. Отже, оспорювані кредитні договори укладені між відповідачем 1 та позивачем відповідають вимогам, які встановлені для чинності правочину. За змістом частини 1статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved