Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

22.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом та просила позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 28.04.2001 року по березень 2006 року. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що 15.06.2007 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та має спільну з ним дитину - [PERSON]. Чоловік позивача піклується про [PERSON] та відноситься як до рідного. Відповідач звертався до Автозаводського районного суду м. Кременчука про виключення запису про батька з актового запису про народження сина [PERSON]. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.01.2009 року було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17.03.2009 року, а в задоволенні позовних вимог - відмовлено. До того ж, зазначила, що постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.05.2002 року з відповідача були стягнуто аліменти на утримання сина. З огляду на те, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню щодо своєї неповнолітньої дитини, позивач вважає, що відповідача має бути позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову посилалися на те, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.12.2006 року позов [PERSON] про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження [PERSON], [INFO] був задоволений. На підстав даного рішення, Автозаводським відділом РАГС у м. Кременчуці відомості про батька дитини, тобто відповідача були виключені з актового запису про народження дитини за №1 від 08.01.2002 р. За таких обставин, вважають, що підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON], відсутні. Просили відмовити в задоволенні позову. Також, відповідач та його представник просили за результатами розгляду даної справи постановити окрему ухвалу в порядку ст.211 ЦПК України, яким зобов'язати уповноважену особу прокуратури Полтавської області внести відомості до ЄРДР за вчинення кримінального правопорушення працівниками Автозаводського відділу РАЦС в м. Кременчук за ст.ст. 366, 382 КК України, суддею Соболевим В.Н. за ст. 375 КК України, та стосовно позивача [PERSON] та її представника [PERSON] за ст. 383 КК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Автозаводської районної у м. Кременчуці ради Полтавської області в судове засідання не з'явився, про дачу та час слухання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просили винести рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14.04.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.6). Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.02.2002 року з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ? з усіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше ? частини неоподатковуваних мінімуму доходів на кожну дитину починаючи з 15.05.2002 року і до досягнення дитини повноліття та як вбачається з довідки ВДВС Печерського РУЮ в м.Києві від 09.11.2015 відповідач має заборгованість по сплаті аліментів (а.с.16,20,21 ,48). Як встановлено в суді та не заперечувалося відповідачем по справі, відповідач не спілкується зі своїм сином та не приймає участі у його вихованні посилаючись на те, що він не є батьком дитини [PERSON], [INFO] В обґрунтування своїх заперечень проти позову, відповідач зазначив про те, що відомості про нього, як батька дитини були виключені з актового запису про народження на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.12.2006 року та довідки Автозаводського відділу РАЦС від 05.05.2008 за № 151/04-100 про те, що у актовому записі №01 від 08.01.2002 року постановлено відмітку про виключення відомостей про нього, як батька дитини ( а.с.43). Суд не погоджується з доводами відповідача, виходячи з наступного. Так, дійсно заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.12.2006 року позов [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження був задоволений. Даним рішенням, зобов'язано Автозаводський РАЦС м. Кременчука виключити з актового запису про народження [PERSON], за №1 від 02.10.2001 року запис про батька [PERSON] (а.с.42 ). Відповідно до довідки Автозаводського РАЦС м.Кременчука від 05.05.2008 р. за №151/04-100 вбачається, що в актовому записі про народження [PERSON], за №1 від 02.10.2001 року поставлена відмітка про виключення відомостей про батька [PERSON] (а.с.43 ). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи у липні 2008 року [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення суду від 18.12.2006 року, яка була задоволена, а заочне рішення від 18.12.2006 року скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.01.2009 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження, відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17.03.2009 року апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.01.2009 року було залишено без змін (а.с.18). Дані обставини підтверджуються також рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 16.02.2017 року про відновлення втраченого судового провадження, яке залишено без зміни ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18.05.2017 ( а.с.186-187, 202-204). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126,133,135 СК України від 17.05.2016 року вбачається, що батьками дитини [PERSON], [INFO] зазначено: батько-[PERSON], тобто відповідач по справі та мати- [PERSON] ( а.с.79). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене вище, аналізуючи наявні матеріали справи у їх сукупності,суд вважає, що доводи відповідача про те, що він не є батьком дитини та відповідно відомості про нього як батька дитини виключені з актового запису про народження на підставі рішення суду 18.12.2006 року , суд вважає необґрунтованими. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач має право вимоги за даним позовом до відповідача, як батька дитини [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи межі зяавлених вимог, доводи відповідача щодо порушення позивачем строків звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 18.12.2006 та вимог чинного законодавства при ухваленні судового рішення суддею Автозаводського районного суду м. Кременчука Соболевим В.Н. , суд не приймає до уваги, оскільки дані обставини не є предметом доказування у даній справі. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що [PERSON] життям своєї дитини [PERSON] не цікавиться, вихованням та утримання не займається, не виконує своїх батьківських обов'язків. Згідно інформації Кременчуцької загальноосвітньої школою I - III ступенів № 12 Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON], за період навчання дитини в даній школі, батько не приймав участь у вихованні сина, батьківські збори жодного разу не відвідував. З класним керівником стосовно сина [PERSON] та його навчання відповідач ніколи не спілкувався .(а.с.13). Як вбачається з характеристики Кременчуцької загальноосвітньої школою I - III ступенів № 12 Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] навчається в вищезазначеній школі з 1 класу. Мати учня приділяє належну увагу вихованню сина, постійно відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям сина. (а.с.14). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], Служба у справах дітей Автозаводської районної у м. Кременчуці ради Полтавської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.76-77). Суд вважає Висновок № 549 від 23.06.2016 обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON], [INFO] і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Доказів в підтвердження виконання відповідачем батьківських обов"язків відносно неповнолітнього сина [PERSON], відповідачем не надано. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач, як батько, ухиляються від виконання батьківських обов'язків, долею дитини не цікавиться та про дитину не піклується. З огляду на викладене вище, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Враховуючи наведене вище та приймаючи до уваги обставини встановлені в ході розгляду справи, суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали в порядку ст. 211 ЦПК України за заявою представника відповідача . Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved