Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

13.01.2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] по 1/2 частині за кожною, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], який фактично набув право власності на спірну квартиру, але не оформив. У судове засідання позивачі не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. Представник відповідача - Миколаївської міської ради у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Представники третіх осіб- першої Миколаївської державної нотаріальної контори та ОСББ "Динамо" у судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що 17 липня 1987 року на підставі рішення Виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Миколаєва від 02.07.1987 року № 225 [PERSON] був виданий ордер на житлове приміщення в будинку житлово - будівельного кооперативу «Динамо» № 209 серії [NUMBER] на право заняття житлового приміщення, житловою площею 49,6 кв.м., розташованого по [ADDRESS] В лютому 1990 року позивачка [PERSON] як дружина, [PERSON] як син, позивачка [PERSON] як донька були вселені та зареєстровані в спірній квартирі, як члени сім'ї члена житлово - будівельного кооперативу [PERSON] 27 липня 1992 року [PERSON], як членом житлово - будівельного кооперативу, було сплачено повністю пайовий внесок за квартиру [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою ОСББ «Динамо» від 19 грудня 2014 року. Таким чином, [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] з часу внесення повністю пайового внеску за квартиру, тобто 27 липня 1992 року, але Свідоцтво про право власності на зазначену квартиру не отримав та не провів державну реєстрацію свого права на нерухоме майно у вигляді спірної квартири. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.03.2001р. Після його смерті відкрилася спадщина в тому числі і у вигляді квартири [ADDRESS] Крім того, [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 09.12.2014р.). 02 грудня 2014 року позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до державного нотаріуса першої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] та отримання свідоцтва про право на спадщину, але отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. У відповідності до ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинний на той час, член житлового, житлово - будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Відповідна правова позиція визначена у п. 5-1 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово - будівельні кооперативи» № 9 від 18 вересня 1987 року, в якому зазначено: судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Згідно ст. 21 Закону України «Про кооперацію» право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується. Згідно із ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями першої черги на час відкриття спадщини були [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - донька. [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину у відповідності до ст. 548 ЦК України, тобто з моменту відкриття спадщини. Позивачі були зареєстровані та постійно проживали у спірній квартирі. Діями, яки свідчили про прийняття спадщини позивачами по справі був фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, що передбачено ст. 549 ЦК України та підтверджується довідкою ОСББ «Динамо"про постійне проживання спадкоємців з [PERSON] з часу вселення - 01.02.1990 року по день його смерті, фактом участі у похованні спадкодавця та розпорядженням його майном. В свою чергу, син спадкодавця [PERSON] з моменту відкриття спадщини не вчинив дій, щодо вступу в управління та володіння спадковим майном, як це передбачено ст. 549 ЦК України, оскільки постійно не проживав з батьком, а відтак не є особою яка прийняла спадщину. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, у порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, захистити свої майнові права позивачі мають можливість лише у судовому порядку. Враховуючи наведені норми, позивачі, як єдині спадкоємці першої черги, які починаючи з лютого 1990 року постійно мешкали разом із спадкодавцем [PERSON], аж до моменту його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] і після його смерті продовжують мешкати дотепер, то суд суд вважає, що прийняли спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] у рівних частках по 1/2 кожна. На підставі викладеного,

Outcome: approved