Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON]про стягнення вартості автомобіля автомобіля марки ЗАЗ 110307, легковий комбі-"В", 2002 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], у розмірі 11128 грн. 84 коп, 2782 грн. 61 коп, 2782 грн. 61 коп щодо кожного позивача, 1480 грн. вартості поїздок до м.Ніжина у зв»язку із розглядом справи та виконанням рішення, 10000 грн. моральної шкоди. Позов обгрунтований тим, що позивачі є співвласниками даного автомобіля, який 08 липня 2014 року був переданий [PERSON] відповідачу у користування. Вартість автомобіля становить 16693 грн. 26 коп. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 27 грудня 2016 року [PERSON] зобов»язано повернути вказаний автомобіль позивачам. При примусовому виконанні рішення встановлено, що автомобіль непридатний до використання-не заводиться та має пошкодження, про що зазначено в акті державного виконавця від 10 листопада 2017 року. Діями відповідача спричинена матеріальна та моральна шкода, які пов»язані із неодноразовими поїздками [PERSON] до м.Ніжина на судові засідання та на виконання судового рішення, також позивач фактично позбавив позивачів права власності на автомобіль. [PERSON] є представником [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачів адвокат [PERSON] позов підтримала, пояснивши, що між сторонами наявний договір позички автомобіля, який на час виконання рішення суду пошкоджений, просила зобов»язати відповідача здійснити компенсацію вартості автомобіля у розмірі 16693 грн. 26 коп., 1480 грн. вартості поїздок, 10000 грн. моральної шкоди, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання сповіщений в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення інформації про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин і не подав відзиву. Представник позивачів в судовому засіданні не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Ніжинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби в судове засідання не з»явився без повідомлення причин. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Згідно рішень Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 грудня 2016 року, Апеляційного суду Чернігівської області від 09 червня 2015 року, які набрали законної сили, автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 16693 грн. 26 коп, належить [PERSON]-2 / 3 частки, [PERSON]-1 / 6 частка, [PERSON]-1 / 6 частка. 08 липня 2014 року даний автомобіль переданий відповідачу [PERSON] у довготермінове користування. Відповідно до розписки сторони уклали договір, за яким [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у довгострокове користування спірний автомобіль, тобто сторони уклали передбачений ст.827 ЦК України договір позички. Позивачі віднесені до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорій. Дані обставини враховуються судом в порядку п.4 ч.1 ст.82 ЦПК України, згідно якого обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 827 ЦК України визначено, що за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Відповідно до ст.ст.833, 836 ЦК України користувач несе звичайні витрати щодо підтримання належного стану речі, переданої йому в користування. Користувач зобов'язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання. Якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. Згідно копії акту державного виконавця про передачу майна за рішенням суду від 14 листопада 2017 року стягувачем [PERSON] відмовлено у прийнятті вищезазначеного автомобіля. В акті [PERSON] зазначено про пошкодження автомобіля-не заводиться, має пошкодження з лівої сторони. Заперечення [PERSON]-він отримав від [PERSON] автомобіль у такому стані. За таких обставин автомобіль станом на 14 листопада 2017 року має пошкодження, що унеможливлює його експлуатацію, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано. Згідно з положеннями ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що відповідач [PERSON] набув у користування автомобіль за наявності достатніх правових підстав, а саме шляхом укладення договору позички, та не повертає його в справному стані, що є підставою для зобов»язання відповідача здійснити компенсацію вартості автомобіля позивачу [PERSON] у розмірі 11128 грн. 84 коп, [PERSON] у розмірі 2782 грн. 21 коп, [PERSON]-у розмірі 2782 грн. 21 коп. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та характер пережитих позивачами душевних страждань, пов"язаних з протиправними діями відповідача щодо неповернення автомобіля у справному стані, істотністю вимушених змін у їх житті, необхідністю витрачання свого часу на захист свого порушеного права в судовому порядку, що є підставою для стягнення моральної шкоди у розмірі 2000 грн. на користь позивача [PERSON], та по 1000 грн. на користь позивачів [PERSON], [PERSON]. Підстави для визначення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. в судовому засіданні не встановлені. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Позивачами не надано суду належних, допустимих доказів в обгрунтування свого позову в частині стягнення 1480 грн. вартості поїздок, у зв»язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову частково, віднесення позивачів до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорій, 640 грн. судового збору за вимогу про зобов»язання здійснення компенсації, та 256 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди (4000/10000*100=40%, 40%*640/100=256),-підлягають стягненню із відповідача в дохід держави.

Outcome: partial