Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини. Свої вимоги мотивував тим, що 11 серпня 1990 року між ним та [PERSON] . укладено шлюб. Спільне життя не склалось та 24 січня 1992 року шлюб між ними був розірваний. Через 11 місяців після розірвання шлюбу, а саме [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . У свідоцтві про народження він записаний як батько на підставі свідоцтва про шлюб між ним та [PERSON] у порядку ст.133 СК України або ст.52 КпШС. Вважає, що актовий запис про те, що він є батьком не відповідає дійсності. Вказав, що [PERSON] подала заяву про реєстрацію народження дитини самостійно. Він заяви не подавав, їх шлюб вже був розірваний ще 11 місяців до народження дитини, а тому включення відомостей про батька дитини ґрунтувались на неправдивих відомостях, повідомлених [PERSON] В дійсності реєстрація народження [PERSON] повинна була відбуватись в порядку ст.126 СК України: як дитини, котра народилась від жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ст.53 КпШС реєстрація народження дитини мала відбуватись лише за спільною заявою батька та матері дитини. Або на підставі ст.56 КпШС - за рішенням суду. Про дану обставину йому стало відомо випадково у травні 2015 року від матері відповідачки - [PERSON] . До цього часу [PERSON] не повідомляла йому про існування сина, батьком якої він записаний. З будь-якими заявами про стягнення аліментів на утримання дитини до суду або інших компетентних органів [PERSON] не зверталась. Тому він не міг дізнатись про дану обставину раніш. Оскільки він не є батьком дитини, запис про народження зроблений з порушенням закону, він має право оспорити своє батьківство в порядку ст.136 СК України. У добровільному порядку відповідачі відмовляються усувати порушення його права. Просив суд зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області виключити відомості про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] з актового запису про народження №00009869180 Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 25 лютого 2010 року; визнати недійсним свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 16 березня 1992 року; судові витрати покласти на відповідача. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2015 року позов [PERSON] задоволено. Виключено відомості про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] з актового запису про народження №00009869180 Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 25 лютого 2010 року. Визнано недійсним свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 16 березня 1992 року. Зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області виключити відомості про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] з актового запису про народження №00009869180 Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 25 лютого 2010 року. Стягнено з [PERSON] судовий збір в розмірі 243,60 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року заочне рішення суду скасовано та призначено справу до розгляду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче судове засідання. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. У судовому засіданні 16 травня 2018 року залучено у якості позивача спадкоємця [PERSON] [PERSON] (т.1 а.с. 198-199). З матеріалів спадкової справи та матеріалів цивільної справи встановлено, що [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , та відповідачка [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (т.1 а.с. 135-152). Не погоджуючись з позовом представником відповідачів подано відзив на позов. Вказали, що матеріали спадкової справи не містять доказів родинних стосунків між померлим [PERSON] та [PERSON] , а тому остання не може підтримувати даний позов. За життя [PERSON] не лише був повідомлений про народження сина [PERSON] , а й визнавав його своїм сином, брав участь в його вихованні, що додаткового може підтверджуватись фотокартками. Оскільки сімейне життя не склалось відповідачка разом з неповнолітнім сином у 1997 році виїхала на постійне проживання до Німеччини. При цьому [PERSON] надав заяву, завірену посадовою особою посольства Німеччини, про надання згоди на виїзд дитини. Подання такої заяви засвідчує обізнаність про наявність сина та його місце перебування. Померлий також мав свою сторінку в соціальній мережі інтернет, де є фото з написом «мої діти» та фото [PERSON] . Коли [PERSON] вступав до німецького вузу, він надсилав запит [PERSON] щодо отримання необхідної інформації. Всі ці обставини в сукупності підтверджують обізнаність [PERSON] про наявність в нього спільного сина з [PERSON] , а позивач не довів при звернення до суду відсутність кровної спорідненості між ним та відповідачем, що є обов`язковою умовою при оспоренні батьківства. Також просили суд врахувати, що позивач пропустив всі строки звернення до суду з позовом про виключення відомостей з актового запису про народження. Так, чинним законодавством встановлений річний строк звернення до суду з часу, коли особа дізналась про ці обставини, але в будь-якому випадку такий позов може бути подано лише до повноліття дитини. [PERSON] народився [INFO], а [PERSON] звернувся до суду лише 18 червня 2015 року. Тому у задоволенні позову слід відмовити також і через пропуск строку позовної давності (т.1 а.с. 237-239). Відповідно до розпорядження керівника апарату суду №282 від 31 серпня 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та справу передано до провадження судді Пінкевич Н.С. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року по справі проведено підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 20 листопада 2018 року. У судовому засіданні 20 листопада 2018 року судом було допитано свідків: представника позивача - [PERSON] , та [PERSON] та оголошено перерву для виклику свідків. У судовому засіданні 30 січня 2019 року судом допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також надано вступне слово відповідачу [PERSON] та оголошено перерву. У зв`язку з перебування судді 06 лютого 2019 року у відпустці справу знято з розгляду. У судовому засіданні 14 лютого 2019 року судом наданj вступне слово відповідачу [PERSON] , представнику позивача - [PERSON], [PERSON], позивачу [PERSON] , представнику відповідача - [PERSON] , допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , досліджені письмові матеріали справи та оголошено перерву для витребування доказів, а саме рішення суду про розлучення. У судовому засіданні 06 березня 2019 року було оголошено перерву за клопотанням позивача [PERSON] через хворобу. У судовому засіданні 26 березня 2019 року судом було прийнято рішення. У судовому засіданні позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що Просили задоволити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] вищевказані обставини підтвердила як свідок. Також вказала, що померлий [PERSON] неодноразово їй розповідав, що це не його дитина і про його наявність дізнався лише випадково. І за її порадою звернувся до відділу і отримав витяг з реєстру, де і побачив, що його записано батьком. У судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що вона почала зустрічатись з [PERSON] , але його мати була категорично проти. Незважаючи на це, вони одружились та згодом у них народилась донька, яка померла. Певний час вони досить багато сварились, але продовжували проживати разом та вона знову завагітніла. Про вагітність вони не розповідали, щоб не було підлості з боку свекрухи. Коли народився син, то [PERSON] забирав її з пологового будинку, вони разом проживали та згодом навість примирились з свекрухою. Реєстрацію народження дитини вони проводили разом, подавши на реєстрацію свої паспорти та свідоцтво про одруження. Збираючи документи, необхідні для виїзду за кордон, їм стало відомо про рішення суду про розірвання шлюбу. Тому вона знову посварилась з свекрухою. На судове засідання її не викликали, рішення суду вона не отримувала. Через скрутне матеріальне становище у 1997 році вона разом з сином виїхала за кордон, де і проживає. При виїзді за кордон [PERSON] особисто надав згоду на виїзд дитини за кордон. Також після він завжди підтримував зв`язок з сином, приїздив до них в гості. Через скрутне матеріальне становище [PERSON] , вона не подавала на аліменти, або стягнення інших витрат та сина. Натомість весь час до смерті [PERSON] вона підтримувала його матеріально, надсилала кошти і з ним зберіглись гарні стосунки. На похорони приїхати не могла, оскільки перебувала на лікарняному після операції і є заборона на виїзд за кордон при перебуванні на лікуванні, оскільки потім її можуть звільнити з роботи. Вважала позов безпідставним, просила відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову як через необґрунтованість, так і пропуск строку позовної давності. У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області не з`явився. Направив суду листа про розгляд справи в його відсутність. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.121 права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 11 серпня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Після реєстрації шлюбу у подружжя народилась дитина, яка померла. Дану обставину сторони визнавали в судовому засіданні. Рішенням Києво-Святошинського районного народного суду Київської області від 24 грудня 1991року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. При цьому з тексту рішення вбачається, що позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність; відповідачка до суду не з`явилась, будучи повідомленою про час розгляду. Оскільки матеріали справи вже знищені, то перевірити належність повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, чи отримувала відповідачка рішення суду - не вбачається за можливе, при цьому в матеріалах наявний оригінал рішення та відсутній оригінал свідоцтва про одруження. 24 січня 1992 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився [PERSON] , про що видане свідоцтво про народження дитини №475403 виконавчим комітетом Вишневої міської ради, батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00015388241 від 19 травня 2015 року вбачається, що 16 березня 1993 року була проведена реєстрація народження дитини - [PERSON] , [INFO] , батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] ; підстава запису відомостей про батька - на підставі ст. 133 СК, свідоцтво про укладення шлюбу Вишневе міськвиконком. Реєстрація народження проведена за заявою [PERSON] . Відповідно ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`ясняє, що судам при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. 01 січня 2004 року набрав чинності СК України, у зв`язку із чим, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися під час розгляду справ щодо батьківства, слід виходити з дати народження дитини, тому якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 01 січня 2004 року, а дитина - [PERSON] народився [INFO], тому доданих правовідносин слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року. Згідно з ст. 56 КпШС України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка записана в якості батька або матері дитини в книзі записів про народження має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли йому (їй) стало або повинно було стати відомо про проведений запис. У судовому засіданні позивачка [PERSON] (та [PERSON] ) стверджували, що про наявність актового запису про народження їм стало відомо лише у травні 2015 року. Про дані обставини також повідомила і представник позивача [PERSON] , будучи допитаною у якості свідка. Інших доказів на підтвердження даних тверджень матеріали справи не містять. Разом з тим, оцінюючи інші докази в сукупності, зокрема спільні фото батьків та дитини, відвідини померлого батька свого сина в Німеччині, надання згоди на виїзд дитини за кордон, суд приходить до висновку, що [PERSON] знав та визнавав своє батьківство. Щодо показів [PERSON] як свідка, то про обставини батьківства їй відомо зі слів померлого [PERSON] та його матері, тому дані покази суд оцінює критично та приймає докази, які безпосердньо відображають ставлення батьків до свого сина. Відповідно до ст.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю України" передбачено, що згідно зі ст.56 КпШС у судовому порядку батьківство може бути оспорене як у тих випадках, коли в акті про реєстрацію народження дитини її батьком записані особи, які перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, так і тоді коли батьками дитини на підставі їх спільної заяви записані особи, які не перебувають у шлюбі. При оспорюванні батьківства треба довести, що особа, записана як батьком дитини, насправді не є її біологічним батьком. Особа, яка записана батьком дитини, у випадках зачаття та (або) народження їх у шлюбі (ст.122 СК ) реєстрації повторного шлюбу її матері(ст.124 СК), подання спільної заяви до органу РАЦСу жінкою та чоловіком, які не перебувають у шлюбі між собою, про визнання цього чоловіка батьком дитини (ст.126 СК), подання заяви цього органу чоловіком, який не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини, про визнання себе її батьком (ст.127 СК) має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом МЮ України від 12.01.2011 №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Як вказувалось вище, реєстрація народження та запис про батька дитини відбулось на підставі свідоцтва про одруження. При цьому в актовому записі відсутнє будь-який запис, що реєстрація проведена або на підставі дублікату, або на підставі копії свідоцтва про одруження. Реєстрація проведена більш як через дев`ять місяців після розірвання шлюбу, що відповідно не відповідало вимогам чинного на той час законодавства. Дана обставина також визнавалась сторонами при розгляді справи. Разом з тим, суд враховує, що між відповідачкою та матір`ю померлого [PERSON] були вкрай напружені відносини, дану обставину підтвердили всі допитані в судовому засіданні свідки. Матеріали справи не містять доказів того, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] не було інтимних стосунків, щоб унеможливило походження дитини саме від позивача, або доказів того, що позивач не є біологічним батьком дитини. Підтримання як інтимних стосунків, так і сімейних стосунків цілком можливе і після розірвання шлюбу. Інші твердження позивача про нехтування сином своїх обов`язків перед батьком, бабусею, відсутність їх на похоронах, ненадання жодної моральної та матеріальної допомоги на їх утримання та потім на поховання, не беруться судом до уваги як підстави оспорення батьківства. Дані обставини, у разі їх підтвердження, є наслідком тих відносин, які склались у сторін. Суд приймає до уваги спільні фото, спілкування, надання згоди на виїзд дитини за кордон, приїзд [PERSON] за кордон до Владіслава, а також схожість Владіслава з померлим [PERSON] Будь-яких доказів на спростування даних тверджень позивач суду не надав, та не спростовані вони показами допитаних свідків зі сторони позивача, які вказали, що хоч і [PERSON] в них були гарні відносини, але про інтимне життя з ним не спілкувались. Пояснення сторони позивача, що підписуючи документи в посольство [PERSON] міг перебувати під дією алкоголю, інших препаратів, під впливом [PERSON] , суд до уваги не бере, оскільки це є лише припущенням позивача, яке не підкріплено жодним належним доказом. Тому в задоволенні позову суд відмовляє. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні поданого позову.

Outcome: dismissed