Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

26 грудня 2014 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивуючи тим, що їй на підставі договору купівлі - продажу від 21.02.2014 року належить 37/50 часток житлового будинку з відповідними частками господарських та побутових будов і споруд до нього під [ADDRESS]. У вищезазначеному будинку зареєстрована також відповідачка [PERSON], однак з серпня 2012 року у вищевказаному домоволодінні відповідачка не проживає, особистих речей не має, жодних зобов"язань по утриманню будинку не виконує. Оскільки відповідач не проживає за зареєстрованою адресою понад встановленні строки позивачка просить суд, ухвалити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донбасс», про причини неявки суд не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, та підтверджено належними доказами, що позивачці на підставі договору купівлі - продажу від 21.02.2014 року належить 37/50 часток житлового будинку з відповідними частками господарських та побутових будов і споруд до нього під [ADDRESS]. (а.с. 5.6) У вищезазначеному будинку зареєстрована також відповідачка [PERSON], (а.с. 8-14), однак з 2012 року у вищевказаному домоволодінні відповідачка [PERSON] не проживає, особистих речей не має, жодних зобов"язань по утриманню будинку не виконує, що підтверджується актом обстеження домоволодіння комітету мікрорайону Залізничний № 1 від 24.12.2014 року (а.с. 20) Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядженням своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2012 року, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, жодних зобов"язань по утриманню будинку не виконує, її особисті речі відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати».

Outcome: approved