Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свій позов мотивувала тим, що на початку жовтня 2009 року вона відповідачу [PERSON] в борг гроші в сумі 13000 доларів США для його власних потреб із зобов»язанням повернути зазначені кошти протягом 6 місяців. При цьому [PERSON] надав їй власноручно написану ним розписку про отримання коштів. Протягом двох років - до грудня 2011 року [PERSON] із позичених коштів повернув їй лише 250 доларів США. Причиною неповернення коштів зазначав скрутне матеріальне становище та значні витрати на добудову свого будинку в [ADDRESS]. Зважаючи на те, що на той час вона змінила своє дівоче прізвище на [PERSON], вона попросила відповідача написати нову розписку про отримання грошей в борг на неповернуту суму - 12750 доларів США та встановили знову 6-ти місячний термін її повернення . Причину взяття грошей в борг в розписці він зазначив самостійно без погодження з нею . На той час ті причини її не цікавили . У визначений в розписці термін, [PERSON] боргу їй знову не повернув, пояснивши, що у нього матеріальні проблеми і запропонував їй почекати, поки його матеріальний стан не покращиться, а в порядку хоч якоїсь компенсації її втрат взяв на себе зобов»язання перераховувати на її кредитну картку кошти по можливості. Конкретного терміну повернення боргу він не повідомив і в подальшому перестав відповідати на її телефонні дзвінки і уникати особистих зустрічей. Всього відповідач за період часу з 08.06.2012 року по 29.08.2014 року здійснив переказ на її кредитну картку коштів в сумі 12250 гривень. Позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.171-172), прохає стягнути з відповідача 183278 грн. 90 коп. боргу а також судові витрати. В свою чергу, відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору позики від 19.12.2011 року. Зустрічний позов мотивований тим, що як вбачається із розписки, гроші [PERSON] отримав в 2009 році, тоді як сама розписка написана в 2011 році. При цьому, як вбачається з розписки, кошти отримано для погашення за автомобіль МАЗ (напівпричіп) 1990 р.в. Позивач пояснив, що у 2009 році за усною домовленістю з сім'єю [PERSON] (батьки [PERSON]) отримав за генеральною довіреністю автомобіль МАЗ. За користування цим автомобілем зобов'язався сплачувати певні кошти. В 2011 році на вимогу [PERSON] позивач написав розписку, якою засвідчив отримання ним автомобіля в користування і свої зобов'язання сплачувати за це кошти. Реальні кошти позивач ніколи не отримував, а тому фактично ніякого договору позики не було укладено. [PERSON] прохає визнати недійсним (неукладеним) договір позики12750 доларів США між ним та [PERSON] від 19.12.2011 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала, прохала його задовольнити, зустрічний позов не визнала. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнав, свій зустрічний позов підтримав, прохав його задовольнити. Дослідивши матеріали, докази справи, заслухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.12.2011 року [PERSON] написав розписку, в якій вказав, що взяв у [PERSON] гроші в сумі 12 750 дол. США в 2009 році для погашення за автомобіль МАЗ (напівпричіп) 1990 р.(а.с.6). В розписці зазначено, що вона підтверджує факт отримання цієї суми коштів. [PERSON] зобов'язався повернути борг до 01.05.2012 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку, сформованого ВС України в постанові від 18.09.2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Враховуючи обов'язковість висновків ВС України, суд відхиляє доводи [PERSON], що фактично договір позики не був укладений, оскільки надана розписка підтверджує факт укладання договору позики між сторонами. З огляду на вказаний висновок ВС України суд також відхиляє доводи [PERSON] щодо фактичного неотримання ним коштів, оскільки договір позики є реальним, а отже видача такої розписки засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Посилання [PERSON] на покази свідків щодо неотримання ним коштів відхиляються судом, оскільки відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики, за яким [PERSON] отримав 12 750 дол. США позики та зобов'язався їх віддати до 01.05.2012 року. Судом встановлено, що за час дії договору позики [PERSON] частково погасив заборгованість, а саме в сумі 12 250 грн 00 коп. Таким чином, станом на час розгляду справи [PERSON] має заборгованість перед [PERSON], в сумі: 12750 х 15,335614 (відповідно до довідки ТВБВ філії Полтавське обласне управління АТ "Ощадбанк" (а.с.173) - 12250 = 183278 грн. 90 коп. Отже, первісний позов про стягнення з відповідача на користь позивача 183278 грн. 90 коп. підлягає задоволенню. Оскільки, всупереч вимогам ст. 215 ЦК України позивач за зустрічним позовом не надав допустимі докази на підтвердження недійсності договору позики, цей позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» позивачем сплачено 1832 грн 78 коп. Також позивачем сплачено судовий збір по забезпеченню позову в розмірі 243 грн. 60 коп. та 80 гривень за послуги банку, пов"язані з видачею довідок про курс долара США в Україні. Вищезазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, Разом з цим, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На час розгляду справи вартість однієї години праці адвоката складала 487,2 грн. Згідно журналів судових засідань, адвокат [PERSON], як представники позивачки приймав участь у судових засіданнях : 23.09.14р. - 5хв., 03.10.14р. - 6 хв., 08.10.2014р. - 13хв., 30.10.14р. - 45 хв., 18.11.14р. - 10 хв., 27.11.14р. - 44 хв., 28.11.2014 р. - 27 хв., а всього 4 год. 3хв. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути 1973 грн. 16 коп. витрат на правову допомогу (487 грн. 20 коп.х 4 години = 1948 грн. 80 коп. + 24 грн.60 коп. - це 3хв. = 1973 грн. 16 коп.)

Outcome: approved