Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач АТ «Полтаваобленерго» звернулося до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Полтаваобленерго» заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 44389 грн. 30 коп., із них: 20359 грн. 17 коп. - сума боргу за послуги з централізованого опалення; 24030 грн. 13 коп. - сума боргу за послуги з централізованого постачання гарячої води. Також просить стягнути з відповідача індекс інфляції у розмірі 2608 грн. 76 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1253 грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн. На обґрунтування позову зазначив, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою [ADDRESS] по о/р № 128950, які надавалися Кременчуцькою філією АТ «Полтаваобленерго». Позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання в повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів. Однак відповідач, грубо порушуючи норми чинного законодавства, не здійснював своєчасної оплати одержаних послуг, в результаті чого станом на 22.06.2020 заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожиті в період з серпня 2014 року по квітень 2019 року, становить 44389 грн. 30 коп. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу нараховані інфляційні втрати в сумі 2608 грн. 76 коп., 3% річних у розмірі 1253 грн. 62 коп. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] направив на адресу суду відзив, в якому вказав, що позов не визнає. Зазначив, що за адресою: [ADDRESS] він не проживає з 2000 року, а знятий з реєстрації 19.11.2019. Вказав, що він разом з дружиною та сином проживали за вищевказаною адресою, але з серпня 2000 року по 19.11.2019 він разом з сином [PERSON] , [INFO] , проживав у житловому дачному будинку на території садівничого товариства «Здоров`я», розташованому на землях Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району. З 19.11.2019 він зареєстрований за іншою адресою, а саме : [ADDRESS] . Таким чином, він не був споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в період з серпня 2014 року по квітень 2019 року, як вказано у позові і тому не зобов`язаний здійснювати оплату не отриманих послуг. З урахуванням викладеного просив відмовити позивачу у задоволенні позову та одночасно просив застосувати строки позовної давності. АТ «Полтаваобленерго» надано відповідь на відзив, де позивач зазначив, що відповідач [PERSON] не повідомляв надавача послуг про непроживання за адресою реєстрації, а отже є всі підстави вважати, що він користувався послугами, наданими АТ «Полтаваобленерго». Також позивачем подано клопотання про залучення до участі в справі співвідповідачів, які, за повідомленням [PERSON] , були зареєстровані у квартирі за адресою надання послуг в період, коли виникла заборгованість. З урахуванням викладеного в позові та відповіді на відзив просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за клопотання представника позивача АТ «Полтаваобленерго» до участі в розгляді справи в якості співвідповідачів залучені [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за надані послуги та просить розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися в порядку, встановленому законом. Відзиву на позову заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідачів [PERSON] та [PERSON] не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 18 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надання житлово-комунальних послуг є різновидом договірних зобов`язань, а тому порядок їх надання, захист прав споживачів житлово-комунальних послуг та врегулювання інших відносин, які виникають довкола житлово-комунальних послуг, регулюється чинним законодавством, а також договорами про надання житлово-комунальних послуг. Суду не надано доказів укладення письмових договорів між сторонами. Плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами (стаття 67 ЖК УРСР). Статтею 68 ЖК УРСР встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Спірні відносини, що виникли у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у період з серпня 2014 у по квітень 2019 року регулювалися Законом України «Про житлово-комунальні послуги» 1875-IV від 24.06.2004. В силу п.1 ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 1875-IV від 24.06.2004 до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Згідно п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 1875-IV від 24.06.2004 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. В редакції, що діяла до 18.08.2017 року вказаного пункту, було передбачено, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Постановою КМ № 633 від 18.08.2017 внесено зміни до п.18 Правил та визначено, що оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] була приватизована [PERSON] після періоду, за який утворився борг, згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 20.03.2021 Департаментом ЖКГ Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Як встановлено судом позивач у період з серпня 2014 року по квітень 2019 року надавав відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідач [PERSON] не заперечує, що в період утворення боргу, а саме з серпня 2014 по квітень 2019 він, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані саме за адресою, де надавалися послуги позивачем. Цей факт підтверджується також довідкою - витягом з особового рахунка № [NUMBER] від 16.02.2021 та відомостями з Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області. Суд не бере до уваги як належний доказ на підтвердження факту непроживання з 2000 року по 11.02.2021 року за адресою реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] письмовий акт про непроживання від 11.02.2021 року, оскільки особи, зі слів яких він складений, не встановлювалися судом, їх зазначене в акті місце проживання не пов`язане ні з місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON] , ні з місцем їх перебування, вказаним відповідачем у відзиві, ці особи не допитувалися як свідки. Даний акт також не підтверджує факту перебування відповідачів в іншому місці та періоди такої відсутності. Також суд не вважає належним доказом на підтвердження факту непроживання за адресою надання послуг у період з серпня 2014 року по квітень 2019 року [PERSON] та [PERSON] довідку №4 від 09.02.2021 року голови садового товариства "Здоров"я", з якої вбачається, що [PERSON] є членом товариства та проживав на землях Кам`янопотоцької сільської ради за адресою: [ADDRESS] з сином з 2000 по 19.11.2019. Вкана довідка не підтверджує постійного проживання відповідачів за цією адресою, отримання ними та сплату житлово-комунальних послуг. Суд констатує, що сам по собі факт проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у садовому товаристві, як про це стверджує відповідач [PERSON] , також не свідчить про ненадання позивачем та неотримання відповідачами послуг з теплопостачання за адресою реєстрації. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.05.2020, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з рішення суду від 13.05.20 з письмової заяви відповідача [PERSON] встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин з 2000 року, проживають окремо. Отже, судовим рішенням лише констотовано викладені у заяві обставини, при цьому рішенням суду не встановлювалося місце постійного проживання кожного з відповідачів. Пунктом 6 частини 1 статті 20 вказаного Закону «Про житлово-комунальні послуги» 1875-IV від 24.06.2004 було передбачено право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Схоже визначено і у ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», який чинний наданий час, а саме: споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Особи мать право вільно обирати місце проживання, але і зобов`язані зареєструватися за постійно обраним місцем проживання. Зареєстроване місце і є постійним місцем проживання. Разом з цим, законодавцем встановлено право на перерахунок саме у зв`язку з тимчасовим непроживанням за зареєстрованим місцем, та за умови своєчасного звернення з заявою і наданням відповідних документів на підтвердження перебування за іншою адресою. Відповідачі не надали суду доказів того, що вони повідомляли позивача про їх тимчасову відсутність за місцем реєстрації та документально це підтверджували. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період з серпня 2014 року по квітень 2019 року станом на 22.06.2020 заборгованість відповідачів за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води складає 44389 грн. 30 коп., з яких: за послугу «централізоване опалення» - 20359 грн. 17 коп., за послугу «централізоване постачання гарячої води» - 24030 грн. 13 коп. Відповідачем [PERSON] в ході розгляду справи була подана письмова заява про застосування строків позовної давності. Згідно зі ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з розрахунком заборгованості за надані послуги, початком періоду розрахунку заборгованості є серпень 2014 року, а з позовом АТ «Полтаваобленерго» звернулося 04 серпня 2020 року. Оскільки відповідач [PERSON] наполягав на застосуванні строку позовної давності, то у позовних вимогах про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги за період з серпня 2014 року по червень 2017 року позивачу слід відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. З урахуванням викладеного з відповідачів на користь позивач слід стягнути заборгованість в межах строку позовної давності у розмірі 23872 грн. 25 коп., яка складається із заборгованості за постачання гарячої води у розмірі 12586 грн. 50 коп. та заборгованості з централізованого опалення у розмірі 11285 грн. 75 коп. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. За таких підстав з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 2608 грн.76 коп. та 3 % річних у розмірі 1253 грн. 62 коп. Наданих позивачем розрахунків відповідачі не спростовують. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102 грн. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, виходячи із вищенаведеного та частковим задоволенням позовних вимог з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 1208 грн. 23 коп. (48251 грн. 68 коп./100 = 27734 грн. 63 коп./х, х = 57, 48; 2102 грн./100 = х/57,48, х = 1208 грн. 23 коп.

Outcome: partial