Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на 1\\2 частину житловий будинок [ADDRESS] , які належали на праві власності його тітці [PERSON], яка померла [INFO] року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 2005 року він фактично проживає в спірному будинку, частину якого успадкував після смерті матері та батька, а власником іншої частки була його рідна тітка, яка померла в 2002 року та після її смерті відкрилась спадщина. Проте йому було розяснено, що племінніик за законом не має права на спадкування, а інших спадкоємців у тітки не було. Після смерті тітки та матері в 2005 році позивач почав відкрито володіти та користуватись цим будинком в цілому, а саме, здійснював поточний ремонт будинку, оплачує рахунки за використану електричну енергію та газопостачання, сплачує земельний податок. Нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки він згідно законодавством, яке діяло на час відкриття спадщини, не має права спадкувати за законом, а тому позивач просить суд визнати за ним право на власності на будинок за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник Миколаївської міської ради письмовою заявою просив суд розглядати справу без його участі, проти задоволення позову заперечив за відсутністю доказів. Вислухавши пояснення сторні, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно Свідоцтва про право на спадщину від 08.07.1983 року після смерті батька [PERSON] та Свідоцтва про право на спадщину від 30 вересня 2005 року після смерті матері [PERSON] позивач є власником 1\\2 частки житлового будинку [ADDRESS] Власником інших 1\\2 частки цього будинку була [PERSON] , яка померла [INFO] року. Згідно копії спадкової справи № 767\\2016 року ніхто зі спадкоємців , крім позивача, з заявою про прийняття спадщини не звертався. Згідно розяснення від 05.01.2017 року державного нотаріуса Першої Миколаївської нотаріальної контори , позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законои , оскільки в шестимісячнй строк з заявою він не звертався, заповіт не складено, згідно ЦК УРСР 1963 року племінніики не входили до жодної черги спадування. Про факт відкритого, добросовісного та безперервного володіння житловим будинком понад 10 років свідчать оформлення документів на обслуговування електричної енергії з позивачем як споживачем послуг ПАТ "Миколаївобленерго" та ПАТ "Миколаївгаз» у будинку №3 по вулиці Лагерній в цілому , відповідно до копій розрахункових книжок за природний газ та за електроенергію підтверджується оплата [PERSON] рахунків за послуги з газопостачання та електроенергію, квитанції про спллату земельного податку. Також поясненнями свідків [PERSON], та [PERSON] , які є сусідами позивача, підтверджується , що [PERSON] постійно проживає за вказаною адресою, користується будинком в цілому та здійснює за ним догляд. Крім нього ніхто в будинку не проживає і не претендує, у бабусі [PERSON] інших родичів не було. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1,4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як слідує із Узагальнення Верховного Суду України від 01.07.2014р. судової практики щодо права власності при розгляді цивільних справ, Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, п.п. 9,13: у Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Отже, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Однак, позивач добросовісно вважав, що вкзаний будинок є спадковим майном після смерті його близької родички і він може бути спадкомцем щодо спірного домоволодіння. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Наразі за набувальною давністю може бути набуте право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Суд вважає, що зазначені ознаки набувальної давності в даному випадку наявні, оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] з 2005 року, тобто понад 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє в цілому усім житловим будинком [ADDRESS] . З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати сплачені при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved