Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь щомісяця на утримання неповнолітньої [PERSON] до досягнення нею повноліття та [PERSON] до досягнення ним 21 річного віку аліментів в розмірі ? всіх доходів та стягнути всі судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що в 1998 році між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного шлюбу у них двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] навчається Івано-Франківському коледжі фізичного виховання. На даний час, життя між нею та відповідачем не склалось і вони вирішили припинити спільні сімейні стосунки. Відповідач впродовж останнього часу взагалі не піклується відносно дітей та не дає коштів на їх утримання, у нього інших неповнолітніх дітей або осіб, що потребують утримання на даний час не має. За цих обставин вважає, що з відповідача на утримання дітей, слід стягувати аліменти в розмірі ? частки від всіх доходів. Позивач у судове засідання не прибула. Адвокат [PERSON] в судове засіданні не прибув, від нього поступила заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують. У судовому засіданні відповідач позов визнав частково, а також на адресу суду поступило його заперечення на позов, де останній зазначив, що вказаний позов слід задоволити частково, оскільки його син на даний час знаходиться за кордоном на роботі. Просить суд стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі ? від всіх його заробітків ( доходів ), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відмовити в частині стягнення аліментів на користь повнолітнього сина [PERSON] Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 09.09.1999 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про одруження серії І-НМ № 108485 (а.с.2). Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-НМ № 197969 та серії І-НМ № 016551 (а.с.4,3). Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно п. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як слідує із матеріалів справи, відповідач з позивачкою та дітьми не проживає, матеріальної допомоги не надає, інших неповнолітніх дітей або осіб, що потребують утримання на даний час не має [PERSON] Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає за доцільне за здобутими судом доказами стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини доходів відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Аналізуючи зазначену статтю можна дійти висновку, що аліментне зобовязання це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність юридичних фактів: По-перше, продовження навчання дочкою, сином після досягнення ними повноліття. [PERSON], [INFO], згідно довідок від 02.11.2017 року № 407/01-14/09, 15.09.2017 року № 106 та від 02.09.2016 року № 052 є студентом гр.32 заочної форми навчання Івано-Франківського коледжу фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України. По-друге, недосягнення дочкою, сином встановленого законом віку-23 років. [PERSON], [INFO], а отже не досяг 23-річного віку. По-третє, потреба дочки, сина у матеріальній допомозі у звязку з навчанням. Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. Із матеріалів справи вбачається, що син потребує коштів, щоб забезпечити свою життєдіяльність. По-четверте, наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу дитині. Приймаючи до уваги, що позивач не має матеріальної можливості на повне утримання [PERSON], [INFO], враховуючи рівність прав та обовязків батьків по відношенню до своїх дітей, а також те, що доказів про неможливість надання матеріальної допомоги відповідачем на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суду не надано, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Суд вважає за доцільне за здобутими судом доказами стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини доходів відповідача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обовязок сплатити на користь держави судові витрати. На підставі ст.ст.180-183,191, 198-201 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved