Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.08.2017 року звернувся до суду з позовом до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про зобовязання включення до списку осіб, які мають право на отримання вугілля на побутові потреби та надання вугілля на побутові потреби у розмірі, встановленому Колективним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 26.08.1986 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на підземних роботах. На момент звільнення з підприємства 22.12.2010 року його стаж роботи на підземних роботах становив більше 10 років. Відповідач до 2017 року надавав йому безкоштовне вугілля на побутові потреби. Проте з листа відповідача від 18.04.2017 року він дізнався, що відповідач виключив його із списків осіб, що мають право на отримання вугілля на побутові потреби, мотивуючи своє рішення тим, що під час перевірки комісією підприємства житлово-побутових умов за його адресою, встановлено, що за цією адресою він не проживає, про що складено акт. Позивач вважає, що передумовою для отримання безоплатного вугілля є стаж підземних робіт не менше 10 років, проживання в будинку з пічним опаленням, відсутність іншого виду опалення та відсутність субсидії на отримання твердого палива. Тому просив зобовязати відповідача включити його до списку осіб, які мають право на отримання вугілля на побутові потреби та надати вугілля на побутові потреби у розмірі, встановленому Колективним договором. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, на підтвердження того, що він проживає в будинку з пічним опаленням за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул Маяковського, 94 він надав документи про право власності на будинок, копію будівельного та технічного паспорта, довідку квартальної, квитанції про сплату за електричну енергію. Пояснив, що він проживає за адресою: [INFO], а за адресою: м. Покровськ, вул. Маяковського, 102 проживає його син з онуками, до яких він ходить в гості. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволені в повному обсязі, посилаючись на акт перевірки житлово-побутових умов для визначення норми видачі побутового палива на 2017, згідно якому встановлено, що позивач проживає не за адресою: м. Покровськ, вул. Маяковського, 94, а за адресою: м. Покровськ, вул. Маяковського, 102. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 43 Гірничого закону України від 06.10.1999 року № 1127-XIV з наступними змінами та доповненнями. Відповідно до частини 7 ст. 43 Гірничого закону України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 01.01.2017 року, підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, зокрема: працівникам з видобутку (переробки) вугілля та вуглебудівних підприємств за переліком професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України; пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків. Працівники гірничих підприємств, які проживають у будинках, що мають центральне опалення, забезпечуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Сторони визнають, що позивач за стажем роботи та за професіями, за якими він працював на підприємствах з видобутку вугілля, належить до працівників, яким відповідно до частини 7 ст. 43 Гірничого закону України безоплатно надається вугілля на побутові потреби. З матеріалів справи встановлено, що позивач є пенсіонером, про що є відмітка на першому аркуші його трудової книжки (а.с. 9) та він пропрацював на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля на підземних роботах більше 10 років, а саме, на ДП «ВК «Краснолиманстка» з 26.08.1986 року по 22.12.2010 року, був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у звязку із виходом на пенсію за віком, що підтверджується його трудовою книжкою (а.с. 9-11). Порядок забезпечення паливом на побутові потреби встановлений Галузевою угодою між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і Всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 3 липня 2001 року (реєстраційний номер в Міністерстві праці та соціальної політики України № 71 від 7 серпня 2001 року) із змінами і доповненнями, внесеними від 15 лютого 2002 року (від 04.03.2002 р. № 25), від 20 вересня 2002 року (від 07.10.2002 р. № 80), від 10 грудня 2002 року (від 20.12.2002 р. № 89), від 1 липня 2003 року (від 09.07.2003 р. № 63), від 29 грудня 2003 року (від 21.01.2004 р. № 9), від 21 квітня 2004 року (від 20.05.2004 р. № 41), від 15 вересня 2004 року (від 04.10.2004 р. № 77), від 6 липня 2005 року (від 28.07.2005 р. № 67), від 21 травня 2007 року (від 05.06.2007 р. № 47), від 15 липня 2008 року (від 04.08.2008 р. № 40), від 24 березня 2009 року (від 13.04.2009 р. № 19), від 4 квітня 2012 року (від 19.04.2012 р. № 16) (далі - Галузева угода). Відповідно до п. 12.10.1 Галузевої угоди порядок забезпечення паливом на побутові потреби і надання компенсації витрат за спожиті електроенергію та газ працівниками і пенсіонерами Підприємств вугільної промисловості встановлюється колективними договорами на Підприємствах відповідно до Гірничого закону України, цієї Угоди, а також Переліку професій працівників з видобутку (переробки) вугілля та працівників вуглебудівних підприємств, яким безоплатно надається вугілля на побутові потреби (постанова Кабінету Міністрів України від 17.03.2011 р. N 303), Порядком надання компенсації особам, які мають право на безкоштовне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках з централізованим опаленням (постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 р. N 887), Інструкцією про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби від 11.05.76 р. у частині, що не суперечить вказаним вище нормативно-правовим актам. Відповідно до п. 12.10.3 Галузевої угоди безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тонн на рік на будинок або квартиру. Списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 1 по 15 грудня, станом на 1 грудня, підписуються за згодою з профкомом керівником підприємства, головним бухгалтером, відділом кадрів. На тих, що поступили пізніше, складаються додаткові списки. Відповідно до п. 12.10.9 Галузевої угоди особи, які мають право на безоплатне забезпечення побутовим вугіллям, в тому числі ті, що пішли на пенсію з підприємств інших галузей економіки України, забезпечуються паливом на побутові потреби за останнім місцем роботи на вуглевидобувному (перероблювальному) або шахтовуглебудівельному Підприємстві або їх правонаступниками. Згідно розділу І «Інструкції про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств та організацій Міністерства вугільної промисловості СРСР паливом на побутові потреби», яка затверджена Міністром вугільної промисловості СРСР 11 травня 1976 року, правом на безоплатне отримання вугілля користуються працівники та пенсіонери, які проживають в будинках з пічним опаленням або пічними кухонними вогнищами. Судом встановлено і це визнається обома сторонами, що позивач [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул Маяковського, 94, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 33). Наявність пічного опалення в зазначеному будинку підтверджується копією технічного паспорту н6а будинок та будівельним паспортом (а.с. 34-40). Відповідач визнає, що будинок позивача має пічне опалення та до 2016 року позивач забезпечувався вугіллям на побутові потреби, як пенсіонер, який мешкає в будинку з пічним опаленням за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Маяковського, 94. Листом № 01/11-67/9 від 18.04.2017 року ДП «ВК «Краснолиманська» повідомило позивача про те, що під час виїзду в серпні 2016 року комісії підприємства для перевірки житлово-побутових умов за зазначеною ним адресою: Донецька область м. Покровськ, вул. Маяковського, 94, з метою внесення позивача до додаткових списків на отримання вугілля на побутові потреби встановлено, що він за зазначеною адресою не проживає. Через невідповідність зазначеної ним інформації щодо місця проживання комісією підприємства прийнято рішення про виключення його із списків осіб, які мають право на отримання вугілля на побутові потреби (а.с. 13). Відповідно до п. 3.1 Галузевої угоди Угода поширюється на працівників, що працюють на умовах найму на підприємствах, в обєднаннях, компаніях, товариствах, організаціях і установах вугільної промисловості (видобувних, перероблювальних, шахтовуглебудівельних, вугільного машинобудування, ДВГРС, реструктуризації підприємств галузі, вуглегеології, галузевої науки, інших підприємствах виробничої та соціальної інфраструктури галузі), що належать до сфери управління Міненерговугілля України та перелічених вище підприємствах інших власників, у тому числі і тих, що знаходяться у процедурі банкрутства згідно з Законом України «Про встановлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», незалежно від форм власності та господарювання (далі Підприємство), на виборних та найманих працівників Профспілок, на учнів, що навчаються в галузевій системі підготовки і перепідготовки кадрів, а також на непрацюючих членів профспілок інвалідів і пенсіонерів галузі, безробітних, звільнених з підприємств галузі. Пунктом 3.2 Галузевої угоди встановлено, що її положення є обовязковими до застосування при укладанні угод, колективних договорів і індивідуальних трудових договорів для всіх Підприємств, що перебувають у сфері дії Сторін, незалежно від форм власності та господарювання, (у тому числі тих, що здійснюють свою діяльність на умовах договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства), а також під час розгляду трудових спорів. Пунктом 4.1. Галузевої угоди встановлено, що Угода є юридичним документом, що містить взаємні зобов'язання Сторін, учасників Угоди, спрямованим на забезпечення ефективної діяльності галузі та задоволення економічних і соціальних інтересів і потреб трудящих. Відповідно до ст. 5 Закону України від 1 липня 1993 року № 3356-XII «Про колективні договори і угоди» у мови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до п. 8.7 колективного договору ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська", який прийнятий 18.07.2006 року, підприємство взяло на себе зобовязання безоплатно забезпечити вугіллям та його транспортуванням, зокрема, працівників підприємства, пенсіонерів. Працівники підприємства забезпечуються вугіллям відповідно до Галузевої угоди (п. 12.10 Галузевої угоди, постанова КМУ № 462 від 14.04.2004 р.). Відповідно до частини 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З матеріалів справи встановлено, що при вирішенні питання про забезпечення позивача паливом на побутові потреби на 2017 рік між сторонами виник спір лише щодо того чи проживає позивач в будинку № 94 по вул. Маяковського в м. Покровську Донецької області. Згідно акта перевірки житлово-побутових умов в м. Покровську в серпні 2016 року, відповідно до Колективного договору ДП «ВК «Краснолиманська», Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України та Всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України та Гірничого закону України для визначення норми видачі побутового палива на 2016 рік, [PERSON], за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул Маяковського, буд 94, не проживає (будівництво). Зазначений акт складено та посвідчено головою комісії [PERSON] та членами комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 21-25). Як вбачається з акту перевірки житлово-побутових умов в м. Покровську, він не містить дати його складання зазначено лише, що перевірка здійснювалася в серпні 2016 року. Акт складений з метою визначення норми видачі побутового палива на 2016 рік. Проте позивач виключений зі списків вуглеотримувачів на 2017 рік і спір між сторонами виник щодо забезпечення позивача побутовим паливом саме на 2017 рік. Тобто, зазначений акт не містить відомостей щодо спірного періоду і не є належним доказом у справі щодо забезпечення позивача вугіллям саме на 2017 рік. Згідно наданого відповідачем до суду акту перевірки житлово-побутових умов в м. Покровську 18.09.2017 року відповідно до Колективного договору ДП «ВК «Краснолиманська», Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України та Всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України та Гірничого закону України для визначення норми видачі побутового палива на 2017 рік, [PERSON] за адресою: м. Покровськ, вул Маяковського, 94 не проживає, а проживає за адресою: [INFO] (а.с. 48). Цим же актом встановлено відсутність в будинку газової печі, газового та вугільного котла. Та обставина, що житловий будинок № 94 по вул. Маяковського в м. Покровську, який належить позивачу на праві власності, має пічне опалення, підтверджується копією технічного паспорту на будинок (а.с. 31-37). Згідно розділу І «Інструкції про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій Міністерства вугільної промисловості СРСР паливом на побутові потреби», яка затверджена Міністром вугільної промисловості СРСР 11 травня 1976 року, правом на безоплатне отримання вугілля користуються працівники та пенсіонери, які проживають в будинках з пічним опаленням або пічними кухонними вогнищами. Зазначена Інструкція не повязує право на безоплатне отримання вугілля саме з постійним проживанням працівників в будинках з пічним опаленням та саме в зимовий період. Зазначена Інструкція передбачає право працівника на забезпечення паливом на побутові потреби навіть якщо в будинку є лише пічне кухонне вогнище. Відповідно до частин 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до частини 10 ст. 6 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання, відповідно до ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є зокрема, паспорт громадянина України. Згідно копії домової книги позивач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [INFO] з 24.12.2013 року (а.с. 6-8). Наданою позивачем до суду квитанцією на оплату електричної енергії за спірною адресою підтверджується, що в період серпня 2017 року позивачем використано 86 квт/год електричної енергії (а.с. 31), що підтверджує пояснення позивача про те, що житловий будинок № 94 по вул. Маяковського в м. Покровську є місцем його проживання. Відповідно до ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (із змінами, внесеними Законами України від 05.07.2012 р. № 5088-VI, від 20.11.2012 р. № 5492-VI, від 02.09.2014 р. № 1673-VII, від 10.12.2015 р. № 888-VIII від 10.12.2015 р. № 888-VIII) органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. На підтвердження факту проживання за адресою: [INFO], вул Маяковського, 94, позивачем суду наданий акт від 10,10.2017 року, згідно якому [PERSON] зареєстрований та проживає за вказаною адресою, зазначений акт складений головою квартального комітету № 45 в присутності свідків [PERSON], [PERSON], та підписаний інспектором Комунальної установи Покровського координаційного комітету самоорганізації населення (а.с. 49). З наданого відповідачем основного списку виписки вугілля пенсіонерів на 2016 рік встановлено, що позивач в цей список включений, але його прізвище в списку закреслене з позначкою «акт не проживає» (а.с. 19-20). Посилаючись в листі № 01/11-67/9 від 18.04.2017 року на те, що позивач виключений зі списків осіб, що мають право на забезпечення вугіллям на побутові потреби рішенням комісії підприємства (а.с. 3), відповідач суду копію такого рішення не надав, при викресленні позивача зі списків посилання на таке рішення відсутнє, тобто відповідач не довів законність виключення позивача зі списків осіб, що мають право на забезпечення вугіллям на 2016 рік. В позовній заяві позивач зазначає, що до 2017 року йому надавалось безпошковно вугілля на побутові потреби, при виписці вугілля на 2017 рік зясувалось, що він виключений зі списків осіб, які мають право на безоплатне вугілля, томпу він просив включити його в зазначені списки на 2017 рік. Враховуючи, що позивач відноситься до категорії осіб, які зазначені в частині 7 ст. 43 Гірничого закону України, йому на праві власності належить житловий будинок, який має пічне опалення та пічне кухонне вогнище, в цьому житловому будинку він зареєстрований та проживає з 2013 року, відповідачем не доведена наявність у нього іншого місця проживання, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на безоплатне забезпечення вугіллям на побутові потреби, зі списків осіб, що мають право на отримання вугілля на побутові потреби на 2017 рік, він виключений відповідачем безпідставно, а тому його позовні вимоги про зобовязання відповідача включити його до списку осіб, які мають право на безоплатне вугілля на побутові потреби на 2017 рік, підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дійшовши до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобовязання відповідача включити позивача до списку осіб, які мають право на безоплатне вугілля на побутові потреби на 2017 рік, суд вважає передчасними позовні вимоги в частині зобовязання відповідача надати йому вугілля на побутові потреби у розмірі, встановленому Колективним договором, оскільки вже саме включення позивача до списків осіб, які мають право на безоплатне вугілля на побутові потреби, є підставою для надання йому вугілля на побутові потреби у розмірі, встановленому Колективним договором, та під час зясування обставин справи та перевірки їх доказами не було встановлено, що відповідач надавав вугілля позивачу в розмірах інших, ніж це встановлено Колективним договором, спірним було лише питання щодо не включення позивача до списків на отримання вугілля. Тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання відповідача надати позивакчу вугілля на побутові потреби у розмірі, встановленому Колективним договором. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial