Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

10 березня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства "Дельта банк" про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 11 червня 2014 року було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 1000500764299 8 років разом он-лайн. На підставі вказаного договору позивач передав відділенню банку грошові кошти в сумі 83873,00 грн. строком до 08 грудня 2014 року. Процентна ставка за вказаним договором становила 26 відсотків річних. 08 грудня 2014 року позивач мала право на отримання вкладу у спосіб, визначений договором, шляхом зняття суми владу та нарахованих процентів з поточного рахунку у касі банку. 08.12.2014 року позивач зверталась до відповідача за зняттям вкладу через касу банку, однак їй відмовили у видачі вкладу зіславшись на обмеження, встановлені постановою НБУ від 29.08.2014 року №540 Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України. Станом на 06.03.2015 року сума неповерненого вкладу з поточного рахунку становить 19878,73 гривень, з поточного пенсійного рахунку №26251908239993 37314,83 грн., всього 57193,55 грн. Заборгованість за вкладом в сумі 57193,55 грн., яка виникла 09.12.2014 року збільшується на індекс інфляції, визначений за даними статистики (підсумковий індекс інфляції за грудень 2014 року 103 х січень 2015 року х 103.1 + 1,06193) і становить 60735,54 грн., із розрахунку 57193,54 грн. х 1,06193 + 60735,54 грн. На заборгованість за вкладом в сумі 57193,55 грн. нараховується 3% річних за період з 09.12.2014 року до 06.03.2015 року (88 днів), що становить 413,67 грн. (57193,55 грн.х3% річних х 88 дн.=413,67 грн.). Позивач зверталася до банку з вимогою повернути йому суму вкладу. Оскільки відповідач добровільно не бажає повертати кошти, позивач змушена звернутись із позовом про стягнення коштів банківського вкладу. Просить стягнути з ПАТ Дельта банк в її користь заборгованість в розмірі 60735 гривень 54 коп. за договором банківського вкладу у гривнях №10005007649299 8 років разом он-лайн від 11.06.2014 року, збільшену на індекс інфляції, 413 грн. 67 коп. 3% річних нарахованих на заборгованість за вкладом за період з 09.12.2014 року до 06.03.2015 року, всього 61149 гривень 21 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення на позов, у яких зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що відповідно до умов депозиту, депозитні кошти були розміщенні банком на відкритому на імя [PERSON] депозитному рахунку №26307111807958. Кошти, відповідно до п. 1.8 Депозитів зараховуються на вкладний рахунок з власного поточного рахунку відкритого на імя вкладника, або готівкою через касу банку в день укладення договору банківського вкладу. Нарахування відсотків по депозиту, які нараховуються вкладнику щомісячно, відповідно до умов депозитів, здійснюється на відкритий 04.01.2013 року рахунок №26203700178653. Стверджує, що АТ Дельта Банк в повному обсязі виконав свої зобовязання по депозитах, прийнявши грошові кошти [PERSON] в сумі 838731 грн. та розмістив їх на депозитних рахунках і протягом терміну дії вкладу нараховував відсотки, які вчасно зараховувались позивачу на поточний рахунок та разом з сумою вкладу повернуті [PERSON], шляхом перерахування на її власний поточний рахунок, вказаний позивачем в депозитах. Вважає, що з моменту перерахування банком коштів з депозитних рахунків та зарахування їх на власний поточний рахунок [PERSON], позивач є набувачем та власником даних коштів. Тому після перерахування банком коштів на поточний рахунок вкладника, який вказується останнім в договорі строкового банківського вкладу, зобовязання банку по поверненню вкладу та відсотків вважаються виконаними в повному обсязі. Також зазначає, що відповідно до постанови НБУ від 29.08.2014 року №540 Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України ПАТ Дельта Банк не вправі був здійснювати видачу коштів з поточного рахунку [PERSON] в повному розмірі. Також вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з банку 3% річних від суми простроченого грошового зобовязання по депозитам на загальну суму 57193,55 грн. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в інші формі на умовах та в порядку, встановлених договором. В судовому засіданні встановлено, що 11 червня 2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ Дельта банк було укладено договір банківського вкладу в (депозиту) 8 років разом он-лайн у гривнях № 10005007649299, згідно якого позивач передав відділенню банку на депозитний вклад грошові кошти в сумі 83873 грн. терміном до 08 грудня 2014 року, відповідач зобовязався виплатити відсотки в розмірі 26 % річних. (а.с.4). Відповідно до договору №006-02503-040113 від 04 січня 2013 року ПАТ Дельта Банк відкрив клієнту [PERSON] поточний рахунок з випуском платіжної карти (а.с.5,6). Частиною 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Як встановлено в судовому засіданні позивач неодноразово зверталася до банку з вимогою про повернення їй коштів згідно депозитного договору, а також про виплату відсотків передбачених депозитним договором. Згідно п.1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Правлінням Національного Банку України 29.08.2014 року прийнята Постанова №540 Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України, відповідно до якої НБУ зобовязує банки обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 150 000 грн. на добу на одного клієнта. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, Постанови Національного банку України є підзаконними актами і не можуть суперечити вимогам закону, в тому числі Цивільному кодексу України, відмова банку повернути вкладнику його кошти порушує його права та умови укладеного між сторонами договору. Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини). Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлений\~ можливості\~ користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк, в порушення вимог\~ \~ договору,\~ відмовляється повернути позивачу. Твердження представника відповідача про те, що перерахування коштів банківського вкладу на поточний рахунок позивача свідчить про виконання банком умов договору банківського вкладу є безпідставними і суперечать вищенаведеним нормам щодо права власності позивача на власні кошти, оскільки порушується один із основних складових права власності - це розпорядження майном. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. До стягнення з відповідача в користь позивача належить: 60735 гривень 54 коп. за договором банківського вкладу у гривнях №10005007649299 8 років разом он-лайн від 11.06.2014 року, збільшену на індекс інфляції, 413 грн. 67 коп. 3% річних нарахованих на заборгованість за вкладом за період з 09.12.2014 року до 06.03.2015 року, всього 61149 гривень 21 коп. Приймаючи рішення про задоволення вимог позивача про стягнення 3 % річних від простроченої суми, суд враховує положення ч.2 ст.625 ЦК України і не бере до уваги твердження представника відповідача викладені у письмових запереченнях, оскільки відповідач своєчасно не виконав грошові зобовязання перед позивачем, то суд вбачає підстави покладення на нього відповідальності, що передбачена ч.2 ст.625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних від прострочених сум за вищевказані періоди.

Outcome: approved