Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачемперебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Однак спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, наявністю різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подружні відносини сторони не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою суду від 13.12.2019р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання сторони не з"явилися, проте кожен окремо направив поисьмові заяви, зокрема представник позивача про розгляд справи без його участі та участі його довірителя, з підтримкою позовних вимог, а відповідач про визнання позову та розгляд такої справи без його участі, з огляду на що суд вважає можливим розгляд справи без участі не з"явившихся до суду сторін. Оскільки відповідач визнає позов, суд на підставі ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Так, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами 02.10.2010 року було укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром сім"ї, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 2983, що підтверджується відповідним оригіналом свідоцтва про шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають двох синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , копії яких містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як свідчать пояснення представника позивача та представника відповідача сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, не знаходять спільної мови, втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного та бажають розірвати шлюб. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved