Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

26 вересня 2017 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Центренерго» в особі структурного підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01 листопада 2014 року до 01 лютого 2017 року в сумі 9603,68 грн., індексу інфляції за період з 01 листопада 2014 року до 01 лютого 2017 року в сумі 1737,75 грн., 3% річних за період з 01 листопада 2014 року до 01 лютого 2017 року в сумі 259,84 грн., а також судовий збір в сумі 1600 грн. з тих підстав, що в порушення закону та умов укладеного раніше договору відповідач частково здійснює платежі за користування послугами з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, внаслідок чого утворилася заборгованість за комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є власником квартири № 72 в будинку № 24 в м. Світлодарськ Донецької області та споживачем комунальних послуг. ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС є постачальником комунальних послуг у вигляді централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання, водовідведення для всіх споживачів м. Світлодарськ. 04 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який вважається щороку продовженим відповідно до п. 9.1. Щомісяця позивач виконував по будинку, в якому розташована квартира відповідача, повний комплекс комунальних послуг. Претензій щодо якості або кількості послуг боржником не предявлялося, виходячи з чого, бухгалтерія Вуглегірської ТЕС виконувала нарахування розміру оплати комунальних послуг та направляла боржнику квитанцію з розрахунками, однак він зобовязань по оплаті не виконував, у звязку з чим за період з 01 листопада 2014 року по 01 лютого 2017 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по комунальним послугам в сумі 9603,68 грн. 14 березня 2017 року [PERSON] акціонерне товариство «Центренерго» в особі структурного підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» зверталось до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги в примусовому порядку. 04 травня 2017 року суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області судовий наказ по справі № 219/2317/17 був скасований. Такі дії відповідача призводять до збитків позивача, а тому відповідно до вимог законодавства позивач також просить стягнути з відповідача три процента річних та індекс інфляції. Відповідачем 03 січня 2018 року надіслано до суду заперечення на позовну заяву, які відповідають вимогам відзиву на позовну заяву, встановленим ст. 178 ЦПК України. Так, відповідач зазначив, що з позовними вимогами не погоджується в повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні з наступних підстав. Так, у позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач станом на 25 вересня 2017 року має заборгованість перед позивачем за надані комунальні послуги в сумі 9603,68 грн., проте позивач не врахував, що з травня 2017 року [PERSON] сплачує заборгованість, що підтверджується платіжними квитанціями, які додаються. Відповідач наполягає на скасуванні пені індексу інфляції в сумі 1737,75 грн. та 3% річних в сумі 259,84 грн. на підставі Закону України від 02 вересня 2014 року за № 1669-VIIІ, оскільки відповідно до розпорядження № 1275р від 02 грудня 2015 року м. Світлодарськ входить до переліку населених пунктів в зоні АТО. В період з січня по листопада 2015 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживав, тобто використання холодної та гарячої води, водовідведення не здійснювались, що складає 1114,17 грн. В цей період відповідач перебував на території Російської Федерації, що можна перевірити за письмовим запитом суду, а також є свідки, сусіди з підїзду, які можуть це підтвердити. З останньої платіжної квитанції позивача вбачається, що відповідач винен 7992,50, сплачено 812,46. Борг на 01 грудня складає 7180,04 грн. без урахування періоду коли відповідач був відсутній в Україні. З урахуванням 7180,04 1114,17 = 6065,87 грн., саме таку суму відповідач вважає він винен Вуглегірській ТЕС за комунальні послуги. Відповідач вважає, що подвоєний судовий збір з 800 грн. до 1600 грн. не прийнятний оскільки він погашав заборгованість до звернення позивача з позовом. Відповідач з 20 листопада 2017 року офіційно працевлаштований, його заробіток складає 3260 грн., до цього часу він не працював. З урахуванням викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та вважати борг [PERSON] за комунальні послуги у сумі 6065,87 грн. 09 січня 2018 року до суду надійшли пояснення позивача на заперечення відповідача, які фактично суд визнає відповіддю позивача на відзив на позовну заяву відповідача, що відповідає вимогам ст.ст. 178, 179 ЦПК України. Так, п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач житлово-комунальних послуг має право на «несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сімї при відповідному документальному оформленні». Доказами відсутності споживача або членів його сімї можуть слугувати будь-які довідки з іншого місця перебування (роботи, лікування, навчання, довготривалого відрядження тощо), видані установами і організаціями та завірені у встановленому порядку печаткою. Право споживача на зменшення розміру плати за відповідні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сімї реалізується на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їхню відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Відповідач по справі з відповідною письмовою заявою до ВЖКП Вуглегірської ТЕС не звертався, довідки місця тимчасового проживання чи роботи не додавав. Наявність документів, які додав до заперечення відповідач, не є підтвердженням того, що фактично він мешкав за місцем надання тимчасового притулку на території Російської Федерації. З приводу правомірності нарахування 3% річних та індексу інфляції позивачем зазначено, що Верховний Суд України при розгляді справи № 6-59цс13 зробив правовий висновок, згідно з яким визначені у пунктах 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма про відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України. Так, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті і трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Таким чином, дія статті 8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII не розповсюджується. Боржник не звільняється від відповідальності та зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Також позивач зазначив, що акт від 26 листопада 2017 року не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, оскільки не завірений офіційною організацією. Разом з тим, позивач зауважує, що сума боргу зменшилась в частині основної заборгованості за комунальні послуги у звязку з тим, що відповідач почав частково погашати борг, а тому станом на 01 січня 2018 року борг складає 6734,54 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за комунальні послуги за період з 01 листопада 2014 року до 01 лютого 2017 року в сумі 6734,54 грн., індекс інфляції в сумі 1737,75 грн. та 3% річних в сумі 259,84 грн., а також суму судового збору в сумі 1600 грн. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2017 року, у відповідності до п. 10 Розділу VII Перехідних Положень Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі структурного підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири № 72, розташованої в будинку № 24 в м. Світлодарську Бахмутського району Донецької області, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 112068623 від 29 січня 2018 року (а.с. 91-92). При цьому відповідач на момент звернення позивача до суду проживав за вищевказаною адресою, що підтверджується актом, складеним 11 вересня 2017 року комісією ВЖКП (а.с. 11). 04 вересня 2014 року між ПАТ «Центренерго» та [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, строк дії договору визначено в 1 (один) рік, але зазначено, що договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду (а.с. 7). У відповідності до розрахунку заборгованості за надані комунальні послуги, надані позивачем, відповідач має заборгованість за надані послуги в розмірі 9603,68 коп. станом на 01 лютого 2017 року, при цьому на вказану заборгованість нараховано три процента річних в сумі 259,84 грн. та застосовано індекс інфляції в сумі 1737,75 грн. (а.с. 10). Разом з тим, з довідки начальника відділу житлово-комунальних послуг Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 8 від 05 січня 2018 року вбачається, що відповідачем частково сплачено заборгованість за комунальні послуги і наразі станом на 01 січня 2018 року заборгованість складає 6734,54 грн. (а.с. 87). Вказане не заперечується позивачем і у поясненнях на заперечення відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 322 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) визначено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до п. 18 вищевказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Пунктами 17, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 571 від 08 жовтня 1992 року, встановлений обовязок власників, наймачів та орендарів житлових приміщень своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за житло або оренду квартири, комунальні послуги та інші. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01 листопада 2014 року до 01 лютого 2017 року підлягають частковому задоволенню в сумі 6734,54 грн., оскільки з урахуванням сплати у добровільному порядку відповідачем заборгованості, саме така сума заборгованості залишилась на час розгляду справи по суті, що підтверджується довідкою № 8 від 05 січня 2018 року (а.с. 87). Суд не приймає до уваги при ухваленні рішення доводи відповідача, що протягом часу з січня по листопад 2015 року він не проживав у квартирі № 72 в будинку № 24 в м. Світлодарськ Бахмутського району Донецької області, а тому не повинен сплачувати комунальні послуги за цей період, оскільки відповідачем не доведено суду, що він звертався до позивача із заявою про зменшення розміру плати за відповідні послуги із наданням належних документів, що підтверджували б його відсутність. Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року та абзацу 2 ч. 1 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказами відсутності споживача або членів його сімї можуть слугувати будь-які довідки з іншого місця перебування (роботи, лікування, навчання, довготривалого відрядження тощо), видані установами і організаціями та завірені у встановленому порядку печаткою. Право споживача на зменшення розміру плати за відповідні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї реалізується на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їхню відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Позивач окрім стягнення заборгованості просить суд стягнути з відповідача три проценти річних та втрати, пов'язані з інфляцією. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі структурного підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги за період з 01 листопада 2014 року до 01 лютого 2017 року в сумі 6734,54 грн., при обчисленні якої суд виходив з наданого позивачем розрахунку заборгованості та довідки № 8 від 05 січня 2018 року про залишок заборгованості відповідача станом на 01 січня 2018 року. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок індексу інфляції та 3% річних за період з 01 листопада 2014 року до 01 лютого 2017 року та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, стягнувши з відповідача індекс інфляції в сумі 1737,75 грн. та 3% річних в сумі 259,84 грн., ураховуючи також те, що відповідач не скористався своїм правом для надання іншого розрахунку. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що позивач безпідставно просить стягнути з нього 3% річних та втрати, повязані з інфляцією, оскільки він проживає в м. Світлодарську, яке входить до переліку населених пунктів, розташованих в зоні проведення антитерористичної операції, внаслідок чого, на думку відповідача, відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII пеня індексу інфляції та 3% річних не можуть бути стягнуті, з наступних підстав. Так, правова норма, визначена пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» про відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України. Так, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті і трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Статтею 8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII скасовано пеню за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги (водопостачання, газ, електро- і теплоенергія, водовідведення, утримання і експлуатація житла та прибудинкових територій, сміттєзбирання, ліфтове господарство), нараховану громадянам України, які проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції. Таким чином, норми ст. 8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII не можуть бути застосовані до позовних вимог в частині стягнення 3% річних та індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Так, враховуючи, що при звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1600 грн., що підтверджується наданими суду квитанціями (а.с. 1-2) та виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 25, 33), а також те, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних в сумі 1204,30 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 8732,13х1600/11601,27=1204,30, де 8732,13 гривень сума задоволених позовних вимог; 1600 гривень сума сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви; 11601,27 гривень ціна позову, 1204,30 гривень судові витрати, присуджені позивачу.

Outcome: partial