Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В поданій позовній заяві позивач пояснив суду, що 03.03.2018 р. відкрилась спадщина після смерті його бабусі [PERSON]. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті останньої. \~ \~ \~ \~Однак позивач пропустив установлені строки для прийняття спадщини, оскільки вчасно не подав заяву про прийняття спадщини і разом із померлою не проживав. Продовжити строк для прийняття спадщини позивачу потрібно для того, щоб прийняти спадщину після смерті спадкодавця. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, однак позивач подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак подав на адресу суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін (їх представників). \~ \~ \~ \~В ч.3 ст.200 ЦПК України визначено, що: За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, оголосивши заяви сторін (їх представників), перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.03.2018 р. померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Однак позивач спільно із спадкодавцем не проживав, своєчасно спадщину не прийняв. Дана обставина підтверджується довідкою Хмельницького геріатричного пансіонату для ветеранів війни і праці №169 від 26.04.2019 р., у відповідності до якої [PERSON] проживала та була зареєстрованою за адресою даного закладу по вул. Перемоги 7 у м. Хмельницькому (а.с.37). В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно пропустив строк прийняття спадщини, чим порушив вимоги ч.1. ст.1270 ЦК України, де визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Проте, згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом було встановлено, що нотаріальна контора оформляти спадщину відмовилась в зв'язку із пропуском спадкоємцем встановлених строків, що унеможливлює оформлення прав власності на спадкове майно позивачем, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03.12.2018 р., що міститься в матеріалах справи (а.с.22). Крім того, з відповіді нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, а отже спадкоємці за законом чи заповітом не звертались, що свідчить про відсутність інших спадкоємців які б претендували на дане спадкове майно (а.с.30-31). Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини в результаті того, що йому не було відомо про наявність заповіту на його ім"я. Позивач про наявність заповіту дізнався, і власне, отримав його з листа матері, яка проживає та працює в Італії, що підтверджується копією конверту та копією закордонного паспорту [PERSON] (а.с.9-11). Ці обставини суд визнає такими, що свідчать про поважність причин пропуску подання заяви для прийняття спадщини. Крім того, суд бере до уваги і позицію представника відповідача, який згідно поданої заяви позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. Ст.11 ЦПК України визнається принцип пропорційності у цивільному судочинстві, відповідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Принцип пропорційності\~-\~загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у\~правовому регулюванні\~розумного\~балансу\~приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї\~права\~обмежуються, що дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення Принцип пропорційності, який\~був закріплений в міжнародних нормативних актах, рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, орієнтує на те, що мета процесуальних дій має бути суспільно вагомою, для досягнення певної мети органи влади не можуть накладати на громадян зобов"язання, які перевищують установлені межі необхідності, а засіб досягнення суспільно вагомої мети має бути найменш обтяжливим для людини в конкретних умовах. У Рішенні від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею. Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що цей принцип пов'язаний насамперед із проблемою правомірностей обмежень\~прав людини. Завдяки діяльності суду в праві Конвенції\~щодо кожного з прав людини склалися критерії припустимого втручання\~держави, засновані на принципі пропорційності, унаслідок чого він набуває універсального значення. При цьому такі критерії стосуються як нормативно-правових, так і індивідуально-правових заходів. Так, незалежно від конкретних формулювань обмежень\~прав людини, при оцінці їх правомірності та виправданості\~Суд\~послідовно вирішує чотири групи питань: 1.Чи було передбачене\~законом\~те обмеження (втручання), що заперечується; 2.чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції; 3.чи було воно необхідним у\~демократичному\~суспільстві (чи було воно пропорційним до тієї правової мети, яка досягалась). При встановлені обмежень має зберігатися сутність суб'єктивного громадянського права, що здійснюється на розсуд особи, якщо це не йде у розріз з важливими суспільними інтересами та правами інших уповноважених осіб. Вимога мінімальності державно-правового впливу на\~суспільні відносини\~означає, що засоби повинні бути якнайменш обтяжливими для\~суб'єктів права.\~В умовах правової держави\~заборона надмірного державного втручання у\~свободу особи\~розглядається як аксіоматична вимога:\~держава\~має право\~обмежувати право\~людини тільки\~тоді,\~коли це\~дійсно необхідно,\~і тільки\~в такому\~обсязі,\~в якому\~її заходи\~будуть співмірними\~з поставленою\~метою.\~Іншими словами,\~у цій сфері проголошується і діє принцип пропорційності (розмірності, адекватності). В даній справі, позивач бажає успадкувати майно після померлої бабусі, в той час як відповідач орган місцевого самоврядування будь-яких заперечень з цього приводу не висловлює, на спадкове майно не претендує, що чітко висловлено у поданій на адресу суду заяві про визнання позову. Підтвердженням незаінтересованості органу місцевого самоврядування у набутті права власності на спадкове майно є і те, що останнім проігноровано положення ч.1,3 ст.1277 ЦК України щодо подання заяви про відумерлість спадщини після спливу річного строку з часу відкриття спадщини. Як вбачається, така заява на час розгляду справи не подавалась, а отже територіальна громада на спадкове майно не претендує. За таких обставин, виходячи із співмірності інтересів територіальної громади, яка може претендувати на спадкове майно у разі відсутності спадкоємців за законом і заповітом, а також з інтересів конкретної фізичної особи, рідного онука померлої [PERSON], який обґрунтовано сподівався набути у власність відповідне спадкове майно, суд приходить до висновку, що очевидно інтереси останнього є переважними і задоволення даного позову не спричинить будь-яких негативних наслідків для територіальної громади. В зв'язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем є цілком обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, тому вважає за можливе визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, оскільки визнання позову відповідачем мало місце до початку розгляду справи судом по суті, то у порядку, визначеному ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved