Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.12.2019 р. звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» про визнання кредитного договору недійсним, в якому просить: визнати договір №1-1-153750 від 07.05.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та [PERSON] про надання кредиту в сумі 5999,00 грн. - недійсним з моменту його укладання, тобто з 07.05.2019 року; стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» про визнання кредитного договору недійсним, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 13.06.2019 року позивачу надійшов перший телефонний дзвінок від представника відповідача (з номеру телефону [NUMBER] ), яким позивачу повідомили про необхідність сплатити кредит. Посилаючись на те, що вона не укладала жодних кредитних договорів, запросила у представника відповідача документи, що підтверджують укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Дана вимога була проігнорована, а лише через програму Viber з номеру телефону [NUMBER] було направлено повідомлення про дату оформлення кредиту на ім`я Позивача від 07.05.2019 та суму - 5 999 грн. За даним фактом позивач звернулася з відповідною заявою до поліції. Згідно наданої Національною поліцією України Головного управління національної поліції у Вінницькій області відповіді від 03.09.2019 року, дані правовідносини кваліфікуються як цивільно-правові та вирішуються виключно в судовому порядку. На всі спроби позивача врегулювати питання в досудовому порядку відповідач не реагував, запитувані документи щодо укладеного кредитного договору позивачу надані не були. За результатами звернення позивача до регулятора - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на предмет неправомірних дій відповідача, остання надала відповідь № 23247/16-12 від 24.10.2019, в якій зазначається, що за результатами розгляду інформації, наданої відповідачем на їх вимогу, встановлено, що у період з 01.07.2018 по 18.07.2019 здійснювалося укладання електронних договорів з надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС). При цьому недосконалий алгоритм ІТС відповідача, який застосовувався у зазначений період, призвів до порушення відповідачем ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у зв`язку з чим, Нацкомфінпослуг складено акт про правопорушення, вчинені ТОВ «КФ.ЮА» на ринку фінансових послуг від 25.09.2019 № 1601/16-5/15. Позивач зазначає, що жодних грошових коштів від відповідача не отримувала. Від так, позивач вважає неправомірними вимоги відповідача щодо повернення кредиту та відсотків за його користування згідно договору № 1-1-153750 від 07.05.2019. На підставі наведеного, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав шляхом оскарження договору № 1-1-153750 від 07.05.2019. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Це одна з вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Проте, волі позивача на укладання оскаржуваного договору не було, оскільки договір з відповідачем укладено невідомою особою, з незаконним використанням персональних даних позивача. У зв`язку із вищевикладеним просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.12.2019 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 13.12.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» про визнання кредитного договору недійсним, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.05.2020 р. до суду від представника відповідача ТОВ «КФ.ЮА» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зазначає, що оскаржуваний договір був укладений згідно вимог чинного законодавства; позивач під час реєстрації на сайті відповідача з метою отримання кредиту пройшла процес ідентифікації та верифікації; підписала електронний оскаржуваний договір за допомогу одноразового ідентифікатора, а саме за допомогою введення коду, який надійшов їй у смс-повідомлення на номер, який позивач вказала при реєстрації в особистому кабінеті. На підтвердження зарахування кредитних коштів позивачу, представник відповідача посилається на відповідь ТОВ «ІКС ПЕЙ ГРУП» б/н від 27.04.2020 року, згідно якої здійснена успішна операція щодо видачі позивачу кредитних коштів на загальну суму 5999,00 гривень; за рахунок кредитних коштів були придбані електронні гроші XPAY, які були зараховані позивачу на електронний гаманець відповідно до акцептованої через сайт відповідача Публічної пропозиції на укладення договору про використання електронних грошей XPAY. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. У заяві представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У наданому відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд розглядати справу за її відсутності. Вивчивши пояснення представників сторін, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Так, з наданої представником відповідача разом з відзивом на позов копії договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-153750 від 07.05.2019 року вбачається, що між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] 07.05.2019 року був укладений договір № 1-1-153750, згідно п. 3.1. якого Товариство на умовах цього Договору та Правил, надає Клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим Договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору. Відповідно до п.5 Договору сума кредиту складає 5999,00 гривень. Пунктом 4.1 Договору передбачено, що договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим /мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті Товариства htpp://www.kf.ua за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно дост. 12 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 року, вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом. З відзиву на позовну заяву вбачається, що порядок прийняття (акцептування) позичальником пропозиції (оферти) відповідача укласти оспорюваний електронний договір відбувся шляхом введення позичальником коду з смс-повідомлення у відповідне поле «код из sms» (ОТП-пароль) та натискання кнопки «оформити кредит». Вказаний код (ОТП-пароль) у вигляді одноразового ідентифікатора надходить на номер позичальника, який зазначається останнім в особистому кабінеті під час реєстрації на сайті ТОВ «КФ.ЮА». Так, відповідач стверджує, що після введення позичальником зазначеного ідентифікатора у поле «код из sms» та натискання кнопки «оформити кредит» відбувається підписання договору в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором у відповідності до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Разом з тим, зазначений відповідачем порядок прийняття позичальником пропозиції укласти електронний договір (акцепт) не відповідає порядку здійснення акцептування, визначеного ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору, який крім іншого, обов`язково має містити підписи сторін. Відповідно до статей 207 та 1055 Цивільного кодексу України та статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг з наданням коштів у позику, в тому числі i на умовах фінансового кредиту, укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про електронну комерцію» порядок надання банківських послуг, випуск та обіг електронних грошей, здійснення переказу коштів не є предметом правового регулювання цього Закону і регулюється спеціальним законодавством. До послуг систем дистанційного обслуговування, випуску та обігу електронних грошей, страхування та інших послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство, цей Закон застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, випуск та обіг електронних грошей, страхування, зокрема законам України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронний цифровий підпис", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", "Про банки і банківську діяльність" та "Про страхування". У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до пунктів 6 та 12 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Разом з тим, судом при вивченні оскаржуваного договору встановлено, що в графі «Підпис» на кожній сторінці договору значиться одноразовий ідентифікатор «80472093», тобто при підписання даного оскаржуваного договору № 1-1-153750 від 07.05.2019 р. використано одноразовий ідентифікатор виключно у вигляді цифрової послідовності, що суперечить положення статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», яка чітко визначає, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором має складатися з алфавітно-цифрової послідовності, тобто містити у собі як алфавітні, так і цифрові значення. Крім того, згідно письмових пояснень відповідача за вих. № 1160 від 28.10.2019 року та за вих. № 855 від 11.09.2019 року, наданих на вимогу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в рамках проведення перевірки діяльності відповідача щодо надання фінансових послуг з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за результатами якої комісією складено Акт про правопорушення, вчинені ТОВ «КФ.ЮА» на ринку фінансових послуг № 1601/16-5/15 від 25.09.2019 року, вбачається, що відповідач визнає наявність порушень у інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) ТОВ «КФ.ЮА», та зазначає, що починаючи з 19.07.2019 року (тобто вже після укладення оскаржуваного правочину) ТОВ «КФ.ЮА» самостійно усунуло наявні порушення, в результаті чого підписання договорів після 19.07.2019 року в електронній формі відбувається з використанням підпису одноразовим ідентифікатором у вигляду алфавітно-цифрової послідовності. Згідно листа № 2807/2021/1 від 28.07.2021 року ТОВ «ІКС ПЕЙ ГРУП» зазначає, що кредитні кошти були перераховані позивачу за реквізитами електронного платіжного засобу [NUMBER] (ПриватБанк). Також у цьому ж листі ТОВ «ІКС ПЕЙ ГРУП» зазначає, що позивач у особистому кабінеті на сайті https://kf.ua/ додала й інші банківські карти для проведення розрахунків: [NUMBER] (ПриватБанк); [NUMBER] (Ощадбанк). Довідкою № 273 від 09.08.2021 року, виданої АТ «Ощадбанк» підтверджується, що в АТ «Ощадбанк» на ім`я позивача відкритий лише соціальний рахунок № [NUMBER] , номер картки [NUMBER] , інші рахунки та картки відсутні. Відповідно до змісту довідки № MRIOKDEEO7047A1P від 17.08.2021 року, виданої АТ КБ «Приватбанк» щодо наявних у АТ КБ «Приватбанк» відкритих будь-коли на ім`я позивача рахунків/карток, вбачається, що банківські карти за вказаними у листі № 2807/2021/1 від 28.07.2021 року ТОВ «ІКС ПЕЙ ГРУП» реквізитами у позивача відсутні. Крім того, встановлено, що з виписки по картковому рахунку [NUMBER] , відкритому на ім`я позивача в АТ «Ощадбанк» за період з 01.05.2019 по 15.07.2021, виписки по надходженням по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковому рахунку договору SAMDNWFC00025634398 від 25.04.2016 року за період з 01.05.2019 по 15.07.2021, довідки АТ КБ «Приватбанк» від 16.07.2021 року № UG41RLP73FSPM2M2, наданої по зарахування на картку № [NUMBER] за період з 01.05.2019 по 15.07.2021, виписки по надходженням по картці/рахунку [NUMBER] і додатковим рахункам договору за період з 01.05.2019 по 15.07.2021, вбачається відсутність зарахувань позивачу у вказаний період грошових коштів від ТОВ «КФ.ЮА». Таким чином, суд вважає доведеним позивачем той факт, що грошові кошти, видані за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-153750 від 07.05.2019 р. та перераховані за реквізитами електронного платіжного засобу [NUMBER] (ПриватБанк), нею не отримувалися. Крім того, згідно із статтями 12,76,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Натомість, відповідачем та його представником не надано жодного належного та допустимого доказу отримання позивачем кредитних коштів та користування ними. Наданий представником відповідача лист ТОВ «ІКС ПЕЙ ГРУП» б/н від 27.04.2020 року не може бути достовірним, належним і допустимим доказом, який доводить надання відповідачем та отримання позивачем позики на умовах фінансового кредиту у розмірі 5999,00 грн., а також наявність заборгованості за даним кредитом. Також суд критично ставиться до наданих представником відповідача доказів щодо укладення між позивачем та відповідачем договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-153750 від 07.05.2019 р., а також отримання позивачем кредиту у визначеному розмірі, поза як відсутні будь-які підтверджнння, що саме позивачу належить вказаний у оскаржуваному договорі номер телефона, що саме нею було отримано вказане смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором (ОТП-пароль). Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня". Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. Однак, на час розгляду справи ні відповідачем, ні його представником не було надано виписки по рахунку, інших належних доказів отримання позивачем кредитних коштів чи перерахування кредитних коштів на платіжну карту позивача, тоді як позивач заперечує користування кредитними коштами та надала суду докази, які спростовують факт отримання кредитних коштів від ТОВ «КФ.ЮА». З урахуванням наведеного та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-153750 від 07.05.2019 р. з моменту його укладення, підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат до суду були подано: договір про надання правової допомоги № 04/10 від 04.10.2019; додаткову угоду № 1 від 14.10.2019 до Договору № 04/10 від 04.10.2019; акт наданих послуг № 1 до Договору про надання правової допомоги № 04/10 від 04.10.2019; квитанцію про переказ коштів, видану АТ КБ «Приватбанк» 06.09.2021 року. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що 04.10.2019 року між позивачем та адвокатом Новіковою О.В. було укладено договір про надання правової допомоги № 04/10. 14.10.2019 р. між позивачем та адвокатом Новіковою О.В. було укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги № 04/10 від 04.10.2019 р. Представником позивача надано суду клопотання щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу з розрахунком суми, які понесла позивач згідно умов договору № 04/10 від 04.10.2019 р. та додаткової угоди № 1 від 14.10.2019 р. (станом на 06.09.2021 року), згідно якого загальна сума витрат становить 10500,00 грн. та включає в себе: надання консультації усного характеру (500,00 грн.), написання позовної заяви, формування додатків, подача до суду (2500,00 грн.), складення процесуальних документів: клопотання про долучення доказів від 15.05.2020 р., клопотання про долучення доказів від 18.08.2021 р., клопотання щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу від 06.09.2021 року. (всього на суму 3000,00 грн.), участь у судових засіданнях в Солом`янському районному суді м. Києва 19.05.2020, 17.02.2021, 18.08.2021 (всього на суму 4500,00 грн.). Представником позивача на обґрунтування розміру судових витрат та факту їх оплати позивачем надано квитанцію про переказ коштів, видану АТ КБ «Приватбанк» 06.09.2021 року. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд вважає, що заявлені, так і понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (представник позивача не приймала участь у судовому засіданні 19.05.2020). За вказаних вище обставин, суд вважає виправданими та такими, що відповідають критерію реальності, розумності та співмірності понесені витрати позивача на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення понесених судових витрат підлягають частковому задоволенню. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial