Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

09 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] в Україні, у м. Горлівці Донецької області померла його мати - [PERSON], [INFO]. На даний час, заявнику відомо, що органи ДРАЦС на території м. Горлівки діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними та не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Можливості надати лікарське свідоцтво про смерть матері відповідного державного зразка, він не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України у місті Горлівці немає. У зв'язку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть [PERSON] у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про її смерть відповідного державного зразка аніж як через звернення до суду, заявник змушений був звернутися до суду із даною заявою, та просити суд встановити факт того, що [PERSON], [INFO], уродженка м. Горлівки Донецької області, громадянка України, померла [INFO] у м. Горлівці Донецької області, причина смерті - рак тіла та голівки підшлункової залози. 15 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, де збільшив свої вимоги та окрім встановлення факту смерті [PERSON] для можливості прийняття спадщини, що відкрилася після її смерті, просив також встановити факт перебування його із померлою у родинних відносинах, а саме, що він є її рідним сином. Так, з наданих суду документів видно, що прізвище спадкодавця українською мовою зазначене як «[PERSON]», а заявника - «[PERSON]». У свідоцтві про народження та у паспорті, прізвище заявника російською мою записано як «[PERSON]», так само як у свідоцтві про народження заявника прізвище його матері російською мовою зазначене як «[PERSON]», що співпадає із записаним російською мовою прізвищем в її паспорті. Вказана технічна помилка є перешкодою, зокрема в оформленні заявником свої спадкових прав. Заявник [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити заявлені ним вимоги посилаючись на обставини, викладені у заяві. Будучи допитаним у судовому засіданні як свідок у порядку ст. 184 ЦПК України, про обставини, які йому відомі особисто, під присягою показав, що дійсно, [INFO], у м. Горлівці Донецької області померла його рідна мати - [PERSON], [INFO]. Мати хворіла на рак. Заявник займався організацією її поховання, та 20 липня 2016 року [PERSON] була похована на кладовищі м. Горлівки. Крім того ствердив як свідок, що [PERSON] є його рідною матір'ю, а розбіжності у прізвищі його та матері виникли внаслідок неправильного перекладу прізвища з російської мови на українську. Представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Головного територіального у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, натомість суду надано клопотання з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника відділу, рішення ухвалити згідно із вимогами чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно свідоцтва про смерть ДНР [NUMBER], [PERSON], [INFO] померла [INFO] у м. Горлівці Донецької області (а.с. 11). Згідно із копією медичного свідоцтва про смерть [NUMBER] від 18 липня 2016 року, [PERSON], [INFO] померла [INFO] у м. Горлівці Донецької області (а.с. 9, 9 з.б.). Відповідно довідки про причину смерті до форми №106/у № 519 від 18 липня 2016 року, [PERSON] померла [INFO] у віці 69 років. Причиною смерті став - рак тіла та голівки підшлункової залози (а.с. 9). Згідно із відмовою ВДРАЦС по м. Слов'янську Головного територіального у Донецькій області № 3604/03.2-45від 08 вересня 2016 року, про відмову у проведенні реєстрації смерті, заявнику було відмовлено у реєстрації смерті матері, оскільки ним для підтвердження смерті [PERSON] було пред'явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 12). Відповідно повідомлення ВДРАЦС по м. Слов'янську Головного територіального у Донецькій області № 3637/03.2-38 від 09 вересня 2016 року, в результаті розширеного пошуку за відомостями, внесеними до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості щодо актового запису про смерть [PERSON], [INFO] - відсутні. Згідно із дозволом на захоронення [NUMBER] виданого [PERSON], померла [INFO] [PERSON] була похована 20 липня 2016 року об 11 год. 00 хв. на ділянці [NUMBER] кладовищі №2 м. Горлівки Донецької області (а.с. 10). Судом у судовому засіданні були досліджені також представлені заявником фотокартки із зображенням могили на ім'я [PERSON], яка народилася -[INFO], померла - [INFO] (а.с.13-17). Так, як було встановлено у судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, у паспорті заявника [NUMBER], на першій його сторінці у графі «прізвище», українською мовою записано «[PERSON]» (а.с. 4). Згідно із паспортом померлої, [NUMBER] на першій його сторінці, у графі «прізвище» українською мовою зазначено «[PERSON]» (а.с. 8). Таким чином, є наявним те, що прізвища заявника та померлої різняться між собою. Однак, згідно із свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], [NUMBER] видно, що прізвище заявника російською мовою зазначено як «[PERSON]» так само як і прізвище його матері російською мовою у свідоцтві зазначено «[PERSON]» ( а.с. 6). Крім того, прізвища заявника та померлої, у їх паспортах однаково записані російською мовою як: «[PERSON]» та «[PERSON]». Та обставина, що заявник є сином [PERSON] і розбіжності у їх встановлюючих особу документах є лише різнонаписанням даного прізвища, підтверджуються також показаннями заявника, допитаного під присягою, як свідка у порядку ст. 184 ЦПК України, який у судовому засіданні ствердив, що дійсно він є сином [PERSON] Відповідно п. 2 Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р., «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року. Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Горлівки Донецької області. Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Відповідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні свідоцтво про смерть, копію медичного свідоцтва про смерть, довідку про причину смерті [PERSON], які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, що у сукупності із дозволом на поховання, фотокартками із зображенням могили [PERSON], а також показаннями заявника, допитаного у порядку ст. 184 ЦПК України, як свідка стосовно тих обставин, які йому особисто відомі, у судовому засіданні, дають суду можливість дійти висновку, що смерть [PERSON] настала [INFO] за вказаних у заяві обставин. Приймаючи до уваги довідку про причину смерті [PERSON], медичне свідоцтво про смерть останньої, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у зв'язку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже, у тому становищі, у якому опинився заявник, він був позбавлений можливості отримати офіційні документи щодо смерті своєї матері, а тому звертаючись до суду, надав усі можливі докази, які міг надати у цій ситуації. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обов'язок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (, де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території». Суд також зазначає, що довідка про причину смерті [PERSON], свідоцтво про смерть, медичне свідоцтво про смерть останньої, дозвіл на поховання, фотокартки із зображенням могили на ім'я [PERSON], а також заявника, допитаного у порядку ст. 184 ЦПК України, як свідка стосовно тих обставин, які йому особисто відомі, у судовому засіданні, узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку, що [PERSON], померла саме [INFO] у м. Горлівці Донецької області. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження у ході судового слідства. На теперішній час заявник має намір подати заяву про прийняття спадщини для чого йому необхідно надати нотаріусу свідоцтво про смерть та відомості про підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, тобто необхідно встановити факт родинних відносин між ним та спадкодавицею [PERSON]. Однак він позбавлений можливості здійснити вказані дії, оскільки не має навіть можливості подати заяву про прийняття спадщини, тому що у нього відсутнє свідоцтво про смерть його матері, при цьому без встановлення факту родинних відносин, він не має можливості здійснити дії по отриманню такого свідоцтва. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених відповідно його обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що факт родинних відносин заявника із померлою [PERSON] та факт її смерті повністю знайшли своє підтвердження у ході судового засідання, у представлених в матеріалах справи письмових доказах, а також показанняхзаявника, допитаного у порядку ст. 184 ЦПК України, як свідка стосовно тих обставин, які йому особисто відомі, у судовому засіданні,. За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаних фактів породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved