Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфотакс плюс» (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заробітної плати, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку, а також відшкодування збитків та моральної шкоди. Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, обґрунтовувала тим, що позивач з 02.12.2013 р. по 23.01.2015 р. працювала на посаді начальника адміністративного відділу у відповідача. 23.01.2015 р., на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, позивача було звільнено з посади за угодою сторін. В день звільнення, остаточного розрахунку не відбулось. Згідно розрахунків позивача, сума заборгованості по заробітній платі з жовтня 2014 р. по січень 2015 р. складає 21 404 грн. 04 коп., сума компенсації грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 4 936 грн. 71 коп., 3% річних у розмірі 268 грн. 80 коп. та сума середнього заробітку у розмірі 16 954 грн. 65 коп. Крім цього, позивач вважає, що їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 15 000 гривень, оскільки остання була незаконно позбавлена права на працю та коштів на існування, а також витрати на правову допомогу у розмірі 3 166 грн. 80 коп. У зв'язку з вказаними обставинами, позивач звернулася до суду за захистом порушеного права. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з викладених у ньому підстав та просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову в пред'явленому розмірі заперечувала, надала до суду письмові заперечення, з яких вбачається, що відповідно до довідки, позивачу за період з жовтня 2014 р. по січень 2015 р. нараховано до виплати 19 895 грн. 17 коп., також середньоденна заробітна плата складає 232 грн. 46 коп., отже заробіток за час затримки при звільненні за 46 робочих днів становить 12 552 грн. 84 коп., що стосується інших нарахувань, такі вважає необґрунтованими, надуманими та не підтвердженими відповідними доказами. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 02.12.2013 р. на підставі поданої заяви позивача було прийнято на роботу до відповідача на посаду завідувача адміністративного відділу, що підтверджується наказом відповідача № 93-к (а.с. 10). Наказом відповідача № 3-к від 23.01.2015 р. позивача було звільнено з займаної посади за угодою сторін (а.с. 11). Відповідно до довідки відповідача від 07.04.2015 р. за № 11/1/17 позивачу за період з жовтня 2014 р. по січень 2015 р. нараховано до виплати заробітну плату у розмірі 19 895 грн. 17 коп. (а.с. 65). Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Згідно п. 2 даного Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Час протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а випадку, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлено підстави для звільнення від доказування, зокрема вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість при звільненні у розмірі 19 895 грн. 17 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 16 969 грн. 58 коп., при цьому суд здійснив відповідний розрахунок виходячи з 73 робочих днів затримки розрахунку при звільненні та 232 грн. 46 коп. середньоденної заробітної плати. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р. та п. 2 Порядку, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов"язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частин доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка провадиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців. Враховуючи те, що з 23.01.2015 р. існує заборгованість при звільненні у відповідача перед позивачем, на даний час вона не погашена, а відтак, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у розмірі 1 175 грн. 39 коп. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В пункті 13 даної Постанови зазначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає частково доведеними вимоги позивача про відшкодування їй моральної шкоди з огляду на наявність встановленого судом порушення прав працівника у сфері трудових відносин в частині безпідставної невиплати належних позивачу грошових сум яке призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та вважає справедливим та розумним розмір відшкодування у сумі 3 000 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення на користь позивача документально - підтверджені понесені витрати на правову допомогу. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р. N 4191-VI передбачені граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ. Таким чином, підлягає частковому задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, оскільки позивачем частково доведено їх розмір. Позивачем по справі надано договір про надання правової допомоги (а.с. 27-28), акт виконаних робіт (а.с. 29), квитанцію № 36 від 16.04.2015 р. (а.с. 57), якими частково доведено розрахунок понесених витрат на правову допомогу, пов'язаних з участю представника позивача в судовому засіданні та часу затраченого по підготовці позовної заяви. З урахуванням чого, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтувала та довела факт понесення витрат на правову допомогу, пов'язаних з участю представника позивача в судовому засіданні та часу затраченого по підготовці позовної заяви з розрахунку 2 год. 38 хв. на загальну суму 1 282 грн. 96 коп. В зв'язку з чим, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 282 гривні 96 копійок. Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі та про стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 624 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial