Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

в січні 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 18989,93 грн. та витрати понесені на сплату судового збору у сумі 1378,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.03.2013 року [PERSON] 18.03.2013 року отримала кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, платежі для погашення заборгованості за кредитом не здійснює, в зв'язку з чим станом на 30.11.2016 року вона має заборгованість - 18989,93 гривень, яка складається з: 298,96 гривень - заборгованість за кредитом; 13542,52 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3767,98 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина); 880,47 гривень - штраф (процентна складова), яку просили стягнути з відповідача, а також судові витрати у розмірі 1378,00 гривень судового збору. Представник позивача до суду не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила суд застосувати строк позовної давності. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.03.2013 року, між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], укладено кредитний договір № б/н від 18.03.2013 року відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Даний договір був укладений на підставі Анкети-Заяви позичальника, "Умов та правил надання банківських послуг", "Правил користування платіжною картою" та "Тарифів Банку". Відповідач своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною картою" та "Тарифами Банку" складає між нею та ПАТ КБ "ПриватБанк" Договір про надання банківських послуг, про що свідчить її особистий підпис у заяві. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач надала згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, що дає право позивачу у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Тобто, перед укладенням спірного договору відповідач був повідомлений з умовами надання кредитної картки, умовами кредитування та тарифами банку. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошті позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Заявою від 18.03.2013 року передбачені умови надання послуги: сума кредитного ліміту, базова процентна ставка, строк дії кредитного ліміту, порядок погашення заборгованості. Своїм підписом відповідач підтвердила факт отримання нею повної інформації у письмовому вигляді про умови кредитування у ПриватБанку, можливість ознайомитись з нарахованими відсотками на банківському сайті позивача, а також його місцезнаходження. ПАТ КБ "ПриватБанк" належним чином виконав всі покладенні на нього обов'язки, згідно умов Договору, що не спростовано відповідачем в судовому засіданні. [PERSON] в порушення умов укладеного Договору, свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплату комісій на умовах, передбачених цим Договором, перед ПАТ КБ "ПриватБанк" не виконувала, що й призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Зазначені вимоги відповідач на час розгляду справи у суді також не виконав. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк, що передбачено ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України. З підписанням договору, відповідач зобов'язався у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу позивача виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди Банку. Окрім вказаного, при порушенні відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів, відповідач сплачує Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків комісії. За договором банк зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно ст. 1054 ч.1 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.03.2013 року, яка станом на 30.11.2016 року складається з: 298,96 гривень - заборгованість за кредитом; 13542,52 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3767,98 гривень - заборгованість за пенею та комісією. Визначаючи суму заборгованості, яку необхідно стягнути за кредитним договором, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені нарахованої Банком, виходячи з наступного. Стаття 549 ЦК України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність застосовується в один рік, зокрема до вимог про стягнення неустойки. За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно матеріалів позовної заяви нарахування пені проводилося більше, ніж за один рік. На підставі чого суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково, а саме зменшити розмір пені до 1300,00 грн., що є стягненням у межах одного року. Крім цього щодо вимоги про стягнення 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), то така не підлягає до задоволення з наступних підстав. Кредитним договором передбачено сплату пені в разі порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків, а також сплату штрафу за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом. При цьому суд виходить з того, що, як вищезазначено, штраф обчислюється у відсотках та такий (880 грн.) стягнено з відповідача, а тому вимога про стягнення ще фіксованої частини штрафу не грунтується на вимогах закону. Відтак, суд вважає, що у стягненні штрафу (фіксована частина) слід відмовити у зв'язку з безпідставністю. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial