Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Обухівського районного суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь стягнути з відповідача заборгованість (пеню) зі сплати шкоди, завданої неповнолітнім смертю їх батька (аліментами) у розмірі 46247 грн. 12 коп.. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначила, що на підставі виконавчого листа № 1-6/11 від 05.08.2011 року, Роменським міськрайонним ВДВС Північно-Східного міжрегіонального Управління МінЮсту, здійснюється стягнення з [PERSON] шкоди завданої неповнолітнім смертю їх батька, а саме дочці позивача - [PERSON] , [INFO] та сину [PERSON] , [INFO] шкоду, в розмірі по 600 грн. щомісячно кожному, до досягнення дітьми повноліття. Однак, відповідач оплату аліментів здійснював не регулярно. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду, позивач просить стягнути з нього вищезазначені кошти в судовому порядку. 28.04.2021 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та застосувати до позовних вимог спеціальну позовну давність. Так, станом на 31.03.2021, [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] меншу ніж зазначено у позовній заяві, а саме у розмірі 43697 грн. 12 коп. Також зазначено, що заборгованість [PERSON] виникла на підставі вироку Обухівського районного суду Київської області від 18.07.2011 по справі №1-6/11, яку позивач сплачує, ніколи не ухилявся від сплати цих коштів, і найближчим часом погасить наявну заборгованість. Крім того, наявність заборгованості за вироком суду, може бути лише підставою для вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», а не підставою для звернення [PERSON] до суду з даним позовом. 28.05.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що обставини викладенні у відзиві щодо моральної та матеріальної шкоди не відповідають дійсності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, оскільки грошові кошти на утримання дітей позивача не є аліментами, а стягуються по вироку суду. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, в провадженні Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), перебуває виконавче провадження № 33095159 від 18.06.2012 року, з примусового виконання виконавчого листа, виданого Обухівським районним судом Київської області на підставі вироку Обухівського районного суду Київської області від 05.08.2011 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] шкоди завданої неповнолітнім дітям: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 600 грн. щомісячно, починаючи з 28.10.2010 року до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] допустив заборгованість зі сплати платежів (аліментів), яка за період з листопада 2010 року по листопад 2020 року становить 46247 грн. 12 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком, виданою державним виконавцем Роменського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Суми). Вирішуючи питання про стягнення заборгованості зі сплати аліментів суд виходить з такого. Аліменти - кошти на утримання певної особи, які присуджуються за рішенням суду від частини доходу іншої особи, або ж в чітко визначеній сумі. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року зазначено,що, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 (справа № 333/6020/16-ц), пеня за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до наданого розрахунку сума пені по заборгованості по сплаті аліментів за період з січня 2018 року по жовтень 2020 року становить 84569 грн. 00 коп. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах наданим Роменським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Суми), за період з 28 жовтня 2010 року по листопад 2020 року становить 46247,12 грн. Частиною першою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи, що наданий розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів становить 84569,00 грн., то сума пені по їх не сплаті не може бути більшої ніж сума у розмірі 46247,12 грн. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності передбачених ст. 258 ЦК України, оскільки в розрізі даного спору пеня за несплату аліментів не обмежується будь-яким строком. Виходячи зі змісту ст. 196 СК України суд, відповідно до вимог ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами і наявність або відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність або відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України "Про виконавче провадження" стосовно примусового виконання рішення суду з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Вина [PERSON] у виникненні такої заборгованості ним не спростована належними та допустимими доказами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 46247грн. 12 коп. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved