Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

02.09.2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який 08.10.2005 року сторони зареєстрували у Монастирецькій сільській раді Жидачівського району Львівської області за актовим записом №11. Від подружнього життя у них 07.12.2005 року народилась дочка - [PERSON], яка проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Із відповідачем вирішила розірвати шлюб, оскільки у них різні погляди на життя. Відповідач не поважає її як дружину, часто влаштовував безпричинні сварки, що привело припинення весною минулого року спільного проживання. За цей час жоден із них не вживав заходів для збереження сім"ї. За таких обставин вважає, що сім"я існує формально, а тому шлюб просить розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, про що подав письмову заяву. Просив розгляд справи проводити за його відсутності. Заслухавши позивача, ознайомившись з матеріалами справи, суд знаходить підстави позов задоволити, виходячи з наступного: Із свідоцтва про шлюб серія І-СГ №012715, яке видано 08.10.2005 року Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, вбачається, що цього дня зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.3). Згідно із копією свідоцтва про народження серія 1-СГ №024952, яке видано 13.12.2005 року тією ж сільською радою, [PERSON] народилась 07.12.2005 року та її батьками є сторони у справі: [PERSON] та [PERSON](а.с.6). Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, із весни 2014 року не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що, з огляду на вказані обставини, застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище та вказала, що бажає після розірвання шлюбу залишити набуте у шлюбі прізвище, тому вона вправій надалі іменуватись прізвищем [PERSON]. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Дитина сторін, яка є малолітньою, проживає разом із позивачкою у с.Монастирець Жидачівського району Львівської області. Оскільки відповідач [PERSON] позовні вимоги не заперечив, у тому числі щодо місця проживання спільної дитини із позивачкою у справі, тому суд приходить до висновку, що місце проживання малолітньої дитини сторін: дочки [PERSON], [INFO], слід визначити разом із матір"ю - позивачкою у справі.

Outcome: approved