Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

24 травня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов'язання. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що з вини відповідача 04.08.2008 було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої вони отримали фізичні, моральні травми та пошкодження транспортного засобу. Згідно з рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 26 листопада 2009 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 7100 грн., моральну шкоду - 80 352 грн., на користь [PERSON] - матеріальну шкоду у розмірі 2 500 грн. та моральну - 120 258 грн. У зв'язку із тим, що відповідачем не виконується вищевказане судове рішення суду, позивачі змушені звертатись до суду з вказаним позовом, згідно якого просять суд стягнути з останнього на користь позивача [PERSON] 3% річних у розмірі 5418,88 грн. та інфляційні втрати в розмірі 37149,87 грн., а на користь позивача [PERSON] - 3% річних у розмірі 8798,98 грн. та інфляційні втрати в сумі 64405,49 грн. Ухвалою судді від 29.05.2018 було відкрито провадження у названій справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст.274 ЦПК України. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. В ході розгляду справи судом, стороною відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] зазначив, що не визнає пред'явлених до нього позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та просить суд відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що він під час лікування позивачів 11.08.2008 надав їм грошові кошти в сумі 500 євро, насправді не ухиляється від виконання судового рішення, яким з нього на користь останніх було стягнуто матеріальну та моральну шкоду, оскільки він частково погасив на користь позивачів частину боргу, наразі триває виконавче провадження, за яким з нього також із заробітної плати утримувалось спочатку 40%, а пізніше 50% заробітку, при цьому на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей та дружина із встановленою ІІІ групою інвалідності. Також, відповідач вказав на те, що дія ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-праву відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Разом з цим, позивач [PERSON], яка також представляє за довіреністю інтереси позивача [PERSON], заперечуючи проти доводів, викладених відповідачем у поданому ним відзиві на позовну заяву, подала до суду письмові пояснення, у яких зазначила про те, що твердження відповідача про те, що ним у 2008 році було надано позивачам грошові кошти у розмірі 500 євро нічим не підтверджуються, також вони не погоджуються з посиланнями [PERSON] на те, що він частково погасив заборгованість по стягнутому за судовим рішенням розміру матеріальної та моральної шкоди, оскільки така шкода повинна бути відшкодована у повній мірі особою, яка її завдала. У судовому засіданні позивач [PERSON], яка також представляє за довіреністю інтереси позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у поданих ними заявах по суті справи. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі та просила суд відмовити у його задоволенні, пославшись на обставини, що були викладені стороною відповідача у поданому ними відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши подані заяви по суті справи, та дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку щодо задоволення вимог [PERSON] та [PERSON] з наступних підстав. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 26 листопада 2009 року у цивільній справі №2-4078 було задоволено позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП та, відповідно стягнуто з останнього на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 7 100 грн., моральну шкоду - 80 352 грн., а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 2500 грн. та моральну шкоду в розмірі 120528 грн. (а.с.9-11) З наданої суду відповіді Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 20.11.2017 за №КО-779/2/09-22/24/3963 вбачається, що на виконанні у Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби з 07.12.2015 перебуває зведене виконавче провадження №50015334 про стягнення з [PERSON] коштів, до складу якого входять виконавчі провадження: №АСВП 49578243 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-4078 від 19.04.2010, виданого Деснянським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] залишку боргу у сумі 79830,68 грн., а також №АСВП 49577711 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-4078 від 19.04.2010, виданого Деснянським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] залишку боргу у сумі 111484,37 грн. Дані виконавчі листи були пред'явлені до виконання повторно (а.с.12-13) При цьому, згідно відповіді Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Хмельницькій обл. за №2324 від 22.02.2018, залишок боргу [PERSON], відносно якого здійснюється вищевказане виконавче провадження, станом на 21.02.2018 становить 91099,84 грн. - на користь [PERSON] (за період перебування виконавчого листа на виконанні боржником було сплачено 20384,53 грн.), та 60209,74 грн. - на користь [PERSON] (за період перебування виконавчого листа на виконанні боржником було сплачено 19620,94 грн.) (а.с.14) Таким чином, вбачається, що рішення Деснянського районного суду м.Києва від 26.11.2009 відповідачем не виконано, в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди грошові кошти у повному обсязі не сплачено. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказане свідчить, що грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. За змістом цієї норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ними грошовими коштами, налкежними до сплати кредиторові. Такі висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 18 травня 2018 року у справі № 686/21962/15ц, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду поговдилася з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, за яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням та відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у: постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно - правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (ст.625 ЦК України); постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч.5 ст.11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 10 квітня 2018 року (провадження № 12-14гс18), від 16 травня 2018 року (провадження № 14-16цс18). Верховний Суду України у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 окремо виклав правову позицію № 113 цс14, в якій зазначив, що відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов"язанням. Враховуючи, що стягнуті з відповідача на користь позивачів грошові кошти за рішенням Деснянського районного суду м.Києва в порядку відшкодування шкоди не сплачено, рішення суду належним чином не виконується, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на корить позивача інфляційної складової та 3% річних. Позивачі надали розрахунки 3% річних від суми, на яку повинні вчинятися нарахування, та інфляційні втрати за період з 01.03.2015 року по 01.03.2018 року, відповідно до якого, на зобов'язання відповідача перед позивачем [PERSON] розраховано 3% у розмірі 8198,98 грн., інфляційні втрати - 56206,51 грн., а перед позивачем [PERSON] розраховано 3% у розмірі 5418,88 грн., інфляційні втрати - 37149,87 грн. Даний розрахунок перевірений судом, відповідачем не спростований, а тому з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню зазначені кошти. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1069,74 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved