Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

01.12.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] , подану через представника - адвоката Богдана Валерія Михайловича, заінтересована особа: Пологівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] , [INFO] , яка є рідною бабою заявниці, проживала по [ADDRESS] , взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . З 2019 року баба заявниці страждала захворюванням судин. Перебуваючи за адресою свого місця проживання: [ADDRESS] , [PERSON] [INFO] померла. Причиною смерті стала хронічна судинно-мозкова недостатність, церебральний атеросклероз, симптоматична артеріальна гіпертензія, що підтверджується «Справкой о причине смерти» від 30.10.2021 року виданої Центром медико-санітарної допомоги в Амвросіївському районі Донецької області. Поховали [PERSON] на цвинтарі смт. Войковський Амвросіївського району Донецької області, Україна. Також зазначено, що єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті померлого на території, непідконтрольній державній владі території України, що відповідно до Постанови Верховної ради України від 17.03.2015 року №254-УІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» одночасно є тимчасово окупованою територією України, є: свідоцтво про смерть від 01 листопада 2021 року [NUMBER] , актовий запис № 368, видане відділом ЗАГС Амвросіївського районного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки та довідка про причину смерті від 30 жовтня 2021 року, видана Центром медико-санітарної допомоги в Амвросіївському районі Донецької області за № 9, що видані медичними закладами, органами реєстрації та іншими незаконними органами (установами), що знаходяться на території, непідконтрольній державній владі України. Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення, так як свідоцтво про смерть видане на території, так званої, Донецької Народної Республіки є недійсним, оскільки видане органом, який не має права їх видати, бо знаходиться на тимчасово окупованій території України. Заявник [PERSON] , її представник - адвокат Богдан В.М. в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, одночасно з поданням заяви до суду, подала заяву про слухання справи без їх участі, заявлені вимоги прохали задовольнити. Представник заінтересованої особи - Пологівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надали письмову заяву про розгляд справи без участі представника відділу, прохали прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Заявник [PERSON] ., [INFO] , уродженка смт. Войковський Амвросіївського району Донецької області, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 03.04.2009 року Амвросіївським РВ ГУМВС України в Донецькій області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5), за даними заяви мешкає за цією ж адресою. Деякий час остання була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті бабусі - [PERSON] , померлої [INFO] у смт. Войковський Амвросіївського району Донецької області, Україна. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29.03.1993 року Войковською с/р Амвросіївського району Донецької області, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 26.01.1971 року Войковською с/р Амвросіївського району Донецької області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Таким чином, померла [PERSON] є рідною бабою по батькові заявниці [PERSON] . Згідно лікарського свідоцтва про смерть №9 та довідки про причину смерті від 30.10.2021 року, виданої ДБУ «Центр Первинної Медико-Санітарної допомоги Амвросіївського району», [PERSON] , [INFO] , померла у віці 90 років [INFO] , причина смерті: хронічна судинно-мозкова недостатність, церебральний атеросклероз, симптоматична артеріальна гіпертензія (а.с. 8, 9). Свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у віці 90 років, актовий запис № 368, серії [NUMBER] видане 01.11.2021 року відділом ЗАГС Амвросіївського районного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, за фактом її смерті, є невстановленого зразка та не відповідає державним вимогам (а.с. 10). [PERSON] , громадянка України, народилася [INFO] в смт. Кутейникове Амвросіївського району Донецької області, та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 26.12.2000 року Амвросіївським РВ УМВС України в Донецькій області (а.с. 11). Згідно довідки від 15.12.2016 року №0000068691 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] мала зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с. 12). Суд, задовольняючи заяву, виходить з такого. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Судом встановлено, що до суду звернулась [PERSON] , так як позбавлена можливості в установленому законом порядку вирішити питання щодо отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, з заявою про встановлення факту смерті баби [PERSON] на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме смт. Войтовський Амвросіївського району Донецької області, Україна, яке відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року (зі змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд вважає, що факт того, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в смт. Войтовський Амвросіївського району Донецької області, Україна, яка проживала за адресою: [ADDRESS] , у віці 90 років, причина смерті: хронічна судинно-мозкова недостатність, церебральний атеросклероз, симптоматична артеріальна гіпертензія, знайшов своє підтвердження в наданих суду доказах, зокрема і побічно підтверджується довідкою про причину смерті від 30 жовтня 2021 року та свідоцтвом про смерть від 01 листопада 2021 року серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить. Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 (адміністративне провадження № К/9901/2383/17). Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини та практику ВС, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника, суд виходить з дотримання вимог ст. 294 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до листа Касаційного цивільного суду у складі ВС № 985/0/208-21 від 22.04.2021 року зазначено, що вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації фактів смерті чи народження на тимчасово окупованій території України не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті у заявника є об`єктивні перешкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Враховуючи вищенаведене, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що є підстави для встановлення факту, який має юридичне значення щодо якого заявник звернулася з відповідною заявою. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими доказами.

Outcome: approved