Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Лубенського КП фірма "Житло" про визнання відмови в продовженні строку договору найму житлового приміщення в гуртожитку від 01.06.2008 року № 60 безпідставною, зобов'язання продовжити строк договору найму житлового приміщення в гуртожитку від 01.06.2008 року № 60. Позов мотивовано тим, що позивачка проживає в к. [ADDRESS] відповідно договору найму від 01.06.2008 року № 60, який закінчив свою дію 28.05.2013 року. 23.05.2013 відповідно до п. 4.3. цього договору позивачка звернулася до відповідача про продовження його дії на 3 роки. 06.06.2013 року відповідач відмовив в продовженні строку дії договору, пославшись на те, що рішення по заяві позивачки буде прийнято після розгляду справи за її позовом про визнання права на проживання у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Після перегляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цієї справи та направлення її на новий розгляд рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21.01.2014 року визнано право позивачки на проживання у к. [ADDRESS], визнано незаконним рішенням виконкому ради про відому в подальшому проживанні позивачці, як особі, що порушує Правила користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання. Позивачка вважає, що оскільки єдина підстава для відмови в продовженні строку дії договору, розгляд судової справи, відпала, а в спорі між сторонами поставлено крапку, договір найму слід продовжити. Прохає визнати відмову відповідача в продовженні строку договору найму житлового приміщення в гуртожитку від 01.06.2008 року № 60 безпідставною; зобов"язати відповідача продовжити строк договору найму житлового приміщення в гуртожитку. Представник позивача в особі адвоката [PERSON] позов підтримав, прохав його задовольнити. Представник відповідача в особі Лисенко А.Ф., та представник третьої особи - Євтушевський М.О. позов не визнали. Дослідивши матеріали, докази справи, суд вважає, що в позовних вимогах [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка проживає в к. [ADDRESS] відповідно договору найму від 01.06.2008 року № 60. Строк дії договору закінчився 28.05.2013 року. Відповідно до п. 4.3. договору після закінчення встановленого терміну проживання наймач зобов'язаний звільнити надане житлове приміщення або продовжити термін дії договору за згодою сторін. 23.05.2013 відповідно до п. 4.3. цього договору позивачка звернулася до відповідача про продовження його дії на 3 роки. Листом від 06.06.2013 року вих. № 01-03/71 відповідач зазначив, що рішення по заяві позивачки буде прийнято після розгляду справи за позовом [PERSON] до виконкому Лубенської міської ради Полтавської області, треті особи - Лубенське КП фірма «Житло», [PERSON] про визнання права на проживання у житловій кімнаті, визнання рішення виконкому Лубенської міської ради неправомірним. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21.01.2014 року у зазначеній в листі справі позов задоволено частково: визнано за позивачкою право проживання у кімнаті [ADDRESS] на строк дії договору найму від 01.06.2008 року, визнано неправомірним пункт 3 рішення виконкому Лубенської міської ради від 31.10.2012 року № 268 в частині відмови [PERSON] в подальшому проживанні в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], як особі, яка порушує Правила користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання. Листом від 06.03.2014 року, враховуючи висновки суду в зазначеній справі, відповідач відмовив в продовженні строку договору найму від 01.06.2008 року. На думку позивачки така відмова є незаконною, оскільки вказаним рішенням підтверджено її право на користування приміщенням, а також відсутність підстав для виселення. Суд не погоджується з таким висновком позивачки. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. За ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Спір між сторонами неодноразово розглядався судами різних інстанцій. В рішенні Апеляційного суду Полтавської області від 21.01.2014 року у справі № 539/2905/13-ц за позовом [PERSON] до виконкому Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права на проживання у житловій кімнаті, визнання рішення виконкому Лубенської міської ради неправомірним, суд зазначив, що відносини між сторонами мають договірне походження, а тому виконком не мав належного обсягу повноважень для вирішення питання про відмову [PERSON] в подальшому проживанні у гуртожитку без вирішення у передбаченому законом порядку та підстав питання про дострокове розірвання договору найму. З урахуванням викладеного суд визнав право позиваки на проживання в к. № 17 гуртожитку на строк дії договору найму від 01.06.2008 року. В іншій справі рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24.07.2014 року у справі № 539/1325/14-ц за позовом Лубенського КП фірми «Житло» до [PERSON] про виселення позов задоволено: виселено [PERSON] з к. [ADDRESS]. В своєму рішенні суд дійшов висновку, що оскільки сторони не дійшли згоди щодо продовження терміну дії договору найму спірного житла, наймач зобов'язана звільнити займане жиле приміщення. Враховуючи викладене, з урахуванням чинного законодавства, а також висновків судів у вказаних справах, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з договору найму. За нормами цивільного законодавства, а також умовами договору питання продовження строку його дії вирішується за взаємним волевиявленням обох сторін. Після закінчення строку дії договору за відсутності волевиявлення відповідача на його продовження договір припиняє дію. Примус сторони цивільного договору до його продовження протирічить одній із засад цивільного законодавства - свободі договору. З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення цього позову.

Outcome: dismissed