Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

14.02.2017 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою, в якому просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого відшкодування в сумі 50000 гривень 00 копійок, витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 гривень 00 копійок. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.33) [PERSON], [INFO], з 03.12.2007 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та саме за цією направлялись судові повістки на ім'я [PERSON]. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Моторного (транспортного ) страхового бюро України про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що о 16 годині 50 хвилин 29.08.2015 року, [PERSON] керуючи автомобілем «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER], на 10 км - 970 м. а/д М-0501, Біляївського району Одеської області, виїжджаючи з прилеглої території не надала дорогу автомобілю марки «Сітроен», реєстраційний номер [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустила з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила вимоги п. 10.2 «Правил дорожнього руху України». Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2015 року, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.5). Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 29 серпня 2015 року, додатковому доказуванню не підлягає. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Сітроен», реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON] (а.с.9). Згідно з висновком №150925 по оцінці автомобіля марки «Сітроен», реєстраційний номер [NUMBER], від 06.10.2015 року, виконаним фізичною особою-підприємцем [PERSON], який є суб'єктом оціночної діяльності, ринкова вартість автомобіля до пошкоджень складає 296167 гривень 00 копійок, вартість відновлювального ремонту складає 75778 гривень 20 копійок, вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 75778 гривень 20 копійок (а.с.16-28). Відповідно до страхового полісу №АС/915124 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль марки «Сітроен», реєстраційний номер [NUMBER], застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Перша». Франшиза встановлена у розмірі 510 гривень 00 копійок. Строк дії договору з 07 жовтня 2014 року по 06 жовтня 2015 року (а.с.11). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] не було застраховано на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29 серпня 2015 року і такі дані матеріали не містять. Матеріальні збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 29 серпня 2015 року відповідачем потерпілій особі відшкодовані не були. Доказів, які б спростовували вказане до суду не надано. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За правилами п.п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 29 серпня 2015 року, МТСБУ на підставі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяви [PERSON] та страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АС/915124, 04.12.2015 року постановлено наказ №6195, згідно якого наказано фінансовому управлінню сплатити відшкодування на рахунок [PERSON] в сумі 50000 гривень 00 копійок. 07 грудня 2015 року МТСБУ здійснило виплату [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 50000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №6195рв від 07 грудня 2015 року (а.с.13). Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до п.п. 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Згідно приписів ст.58, 57 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, певні обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, тобто письмовими доказами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача, а тому вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми відшкодування в порядку регресу в розмірі 50000 гривень 00 копійок, що підтверджено платіжним дорученням №6195рв від 07 грудня 2015 року, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. У зв'язку з задоволенням позовних вимог, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1600 гривень 00 копійок.

Outcome: approved