Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» про стягнення відсотків по вкладу, а також 3 % річних від суми боргу, прохав суд cтягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його користь по договору на вклад Універсальний № 20/02-02/09 від 23 травня 2008 р. суму відсотків у розмірі 25931,50 доларів США (413718,93 грн. за офіційним курсом НБУ з 14.00 29.01.2015 р. -100 доларів США - 1595.43 грн.), суму 3 % річних від суми боргу у розмірі 552,32 долари США (8811,87 грн. за офіційним курсом НБУ з 14.00 29.01.2015 р. 100 доларів США - 1595,43 грн.). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, прохав задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, прохав відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рахунок на ім'я [PERSON] [NUMBER], вказаний у Договорі, а також рахунок, зазначений у прибутковому валютному ордері № 1 від 23.05.2008р. на суму 30 000,00 доларів США, у Банку не відкривались, грошові кошти Банком від позивача не приймалися, і на іменних рахунках у Банку були відсутні. Банк, як юридична особа, коштами позивача не користувався та не міг користуватись коштами з причини неправомірного їх заволодіння іншою особою ([PERSON], колишнім начальником Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції Банку). Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22012180000000001 від 21.11.2012р. стосовно [PERSON] за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст.358, ч.2 ст.366 КК України. Досудовим розслідуванням в рамках відкритого Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Полтавській області кримінального провадження встановлено, що [PERSON] передавав грошові кошти гр.[PERSON], яка в подальшому привласнила їх, не зарахувавши їх на депозитні рахунки Банку, та видала [PERSON] завідомо неправдиві офіційні документи - договір та прибутковий касовий ордер, договір на вклад не зареєстрований та не обліковується в банківській установі, вкладний (депозитний) рахунок не відкривався. Факт виникнення зобов'язань Банку перед позивачем за договором № 20/02-02/09 на вклад «Універсальний» від 23.05.2008р. був встановлений лише рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012р. по справі № 2/1620/423/2012, яке набуло чинності 08.10.2012р. Тобто, до 08.10.2012р., будь-які зобов'язання на підставі Договору у Банку перед [PERSON] були відсутні. Рішення суду від 27.08.2012р. було оскаржено до суду касаційної інстанції, але надалі виконав у добровільному порядку 26.10.2012р., перерахувавши на рахунок відповідача кошти в сумі 44191,30 дол.США та 5 977,50 грн. ( з них 30 000,000 дол.США сума вкладу та 6716,58 дол.США - відсотки за вкладом за весь строк дії вкладу), що підтверджується меморіальними ордерами № 1, №14 від 26.10.2012р. та SWIFTТ-повідомленням від 26.10.2012р. Добровільне перерахування коштів здійснено Банком 26.10.2012р. з рахунку [NUMBER], а не з рахунку, зазначеного у Договорі та прибутковому ордері, що підтверджує відсутність рахунку, відкритого на ім"я [PERSON] згідно Договору на вклад та, відповідно, відсутність зобов'язань Банку на підставі Договору перед [PERSON] до набуття чинності рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012р. Банк у відповідності до ст.14 ЦПК України належним чином виконав свої зобов'язання, які були створені для нього рішенням суду від 27.08.2012 року та не може вважатися таким, що прострочив, у сенсі ст. 612 ЦК України, згідно з якою боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, передбачений договором або законом, тому відсутні правові підстави для стягнення з Банку процентів за банківським вкладом за період з 24.05.2009р. по 05.11.2012р. та 3% річних від суми боргу. Cуд вважає, що відсутні правові підставі для заявлення вимог позивачем щодо стягнення процентів за межами строку дії вкладу по договору на вклад, виходячи з наступного.Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов 'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.Статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІП «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі та на умовах та в порядку, встановлених договором.Відповідно до ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Умовами договору (п.2.4.1 Договору) передбачено, що початком періоду нарахування відсотків за вкладом є момент зарахування суми грошових коштів на вкладний рахунок. Як зазначалось вище, грошові кошти на вклад були передані [PERSON] не до каси Банку, а безпосередньо начальнику Миргородського відділення Банку [PERSON], яка в подальшому їх привласнила, у Банку ж вкладні рахунки на ім"я позивача не відкривались. Пунктом 2.4.5 Договору визначено, що Банк не нараховує відсотки після закінчення строку вкладу, визначеного у п.1.1 Договору (23.05.2009р.). Крім того, у п.6.2 Договору зазначено, що строк дії цього Договору не продовжується. Після закінчення строку вкладу, згідно з п.1.1, сторони можуть укласти новий договір на умовах, що пропонуються Банком на момент його укладення. Пунктом 3.4.1 Договору на вклад, передбачено, що Вкладник зобов'язаний був чітко дотримуватися умов та положень цого Договору. Згідно з умовами п.3.2.3 Договору на вклад передбачено, що по закінченню строку Договору на вклад, позивач повинен був отримати всі належні йому суми коштів за цими договором готівкою або шляхом безготівкового перерахування на рахунки позивача і таке перерахування мало здійснюватися шляхом оформлення вкладником письмової заяви встановленого зразку. Вкладник не звертався до Банку (в день закінчення строку дії вкладу - 23.05.2009р.) з вимогою про повернення вкладу. [PERSON] не звертався до Банку про виплату йому коштів Договором на вклад у порядку, передбаченому п. 3.2.3 цього договору; позивач не вчинив жодної дії, передбаченої договором на вклад для отримання належних йому коштів день закінчення строку дії вкладу. Позивач взагалі не звертався до Банку із заявою щодо подовження строку дії вкладу. З врахуванням умов договору на вклад «Універсальний» від 23.05.2008р., якими не передбачено нарахування відсотків після закінчення строку вкладу та не передбачено подовження строку дії договору після закінчення строку дії вкладу, а також відсутності документів, що свідчили б про подовження строку дії вкладу та подовження строку дії зазначеного договору, та виходячи з положень ст.530, 598, 1060 ЦК України, суд приходить до висновку, що відсутній обов"язок Банку по нарахуванню та виплаті процентів по строковому вкладу після закінчення строку вкладу, та відповідно, відсутні правові підстави для стягнення з Банку процентів, нарахованих за межами строку дії вкладу. Аналогічна правова позиція щодо припинення обов'язку по нарахуванню та виплаті процентів по строковому вкладу після закінчення строку дії вкладу, незалежно від виконання Банком зобов'язання в частині повернення самого вкладу, викладена в Рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2012р. у справі № 6-39266св11 У подібних правовідносинах з аналогічної справи (апеляційний суд Полтавської області по справі № 541/3475/14-ц за позовом Чайки до Банку про стягнення відсотків за межами строку дії вкладу) прийшов до висновку про безпідставність таких вимог, вважаючи нарахування відсотків після закінчення строку дії вкладу неообгрунтованим (копія рішення апеляційного суду Полтавської області від 26.03.2015р. по справі № 541/3475/14-ц - додається). Окрім цього, пункт 2.4.5 договору, яким встановлено, що Банк не нараховує відсотки на суму вкладу після закінчення строку вкладу, визначеного п.1.1 Договору, є нікчемним з огляду на положення ч.1 ст.27 ЦК України. Факт чинності договору на вклад Універсальний №20/02-02/09 від 23.05.2008 року та умови, на яких укладений договір на вклад, встановлений рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.08.2012 року та не потребує доказування з огляду на положення ч.3 ст.61 ЦПК України. З цієї ж підстави не підлягає застосуванню п.5 Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», на які також посилається позивач. Вимоги про стягнення відсотків за Договором на вклад після закінчення строку вкладу у розмірі, встановленому п.1.2 Договору (25% річних), не підлягають задоволенню також з огляду на положення ч.4 ст.1060 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу із спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Норми ч.5 ст.1061 ЦК України, на які посилається позивач у своєму позові, застосовуються у випадках, коли сторони не передбачили в умовах договору іншого правила. Згідно ж до п.2.4.5 Договору на вклад Універсальний сторони дійшли згоди про те, що Банк не нараховує відсотки після закінчення строку вкладу, визначеного у п.1.1 Договору. Крім того, у п.6.2 Договору зазначено, що строк дії цього Договору не продовжується. Після закінчення строку вкладу, згідно з п.1.1, сторони можуть укласти новий договір на умовах, що пропонуються Банком на момент його укладення. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах, прийнятих за результатами перегляду судових рішень, що викладені в Інформаційному листі ВГСУ від 27.01.2015 № 01-06/114/15 значне завищення процентної ставки за договором банківського вкладу порівняно із звичайними процентними ставками за депозитними договорами, що діяли в банку у відповідний період, а також у банківській системі України в цілому, не відповідає вимогам, встановленим ст.. ст.. 509, 627 Цивільного кодексу України, зокрема принципам розумності та справедливості (постанова ВСУ від 21.10.2014 № 26/327) Таким чином, вимоги позивача про стягнення з Банку відсотків у розмірі, »становленому п.1.2 Договору на вклад (25% річних), суперечать ч.4 ст.1060 ЦК України та не полягають задоволенню.Обгрунтування позовних вимог гр.[PERSON] з посиланням на постанову Верховного Суду України від 29.05.2013 року у справі №6-39цс13 є хибним та таким, що не може бути прийняте судом до уваги при розгляді справи за позовом гр.[PERSON] до Банку за таких підстав. Відповідно до п.2.4.5 Договору на вклад Універсальний № 20/02-02/09 від 23.05.2008р. між Банком та позивачем, сторони дійшли згоди про те, що Банк не нараховує відсотки після закінчення строку вкладу, визначеного у п.1.1 Договору. Крім того, у п.6.2 Договору зазначено, що строк дії цього Договору не продовжується. Після закінчення строку вкладу, згідно з п.1.1, сторони можуть укласти новий договір на умовах, що пропонуються Банком на момент його укладення. Таким чином, умовами Договору на вклад «Універсальний» від 23.05.2008р. виключена можливість продовження терміну його дії, тому у суду немає правових підстав для нарахування відсотків після закінчення строку вкладу, а також для застосування до відносин за Договором на вклад Універсальний висновків, зроблених Верховним Судом України у постанові від 29.05.2013 року. Разом з цим, на сьогоднішній день АТ «Райффайзен Банк Аваль» фактично у повному обсязі відшкодовано шкоду, завдану працівником - [PERSON], яка шляхом обману, та зловживання довірою заволоділа грошовими коштами [PERSON], уклавши від імені банку правочин, не спрямований на реальне настання правових наслідків для сторін. При цьому, шкода, завдана позивачу не є договірною, а випливає з деліктних правовідносин, так як заподіяна працівником банку Таким чином, у Банку не виникає обов'язок повернення відсотків по вкладу та сплати 3% зчних від суми боргу за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до приписів статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що зчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Враховуючи вище викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed