Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

21.09.2016 р. позивач ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 27.12.2007 р. між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №28807С268, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 5 000 000,00 грн. для оплати придбання квартири та двох гаражних боксів на строк до 15.04.2024 р. Відповідно до пп. 2.2.1, 2.5.1 кредитного договору банк щомісячно нараховує проценти за користування кредитом у валюті кредиту в розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: у період з 27.12.2007 р. по 02.01.2008 р. (включно): ставка НБУ + 7,50%, але не менше 15,50% річних; у період з 03.01.2008 р. по 30.06.2011 р. (включно) - 15,00 % річних; починаючи з 01.07.2011 р. - 0,1% річних. Проценти нараховуються за вказаною відсотковою ставкою на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року і підлягають сплаті з 1 по 15 число місяця, наступного за місцем нарахування процентів. Відповідно до п. 2.4.1. кредитного договору, відповідач зобов'язаний здійснювати погашення кредиту у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених графіком погашення кредиту, що є обов'язковим для виконання відповідачем. Відповідачем порушено порядок погашення кредиту та сплати процентів, нарахованих за користування кредитом, що свідчить про невиконання останнім умов кредитного договору. Станом на 25.01.2016 р. сума заборгованості відповідача перед позивачем за період часу з 01.06.2011 р. по 25.01.2016 р. становить 1 624 657,56 грн., з яких: 48 270,85 грн. - заборгованість за процентами; 100 409,25 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 1 475 977,46 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитним договором (основним боргом). Крім того, 06.06.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Є. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №28807С268 від 27.12.2007 р. в розмірі 3 169 326,02 грн., а саме: квартиру № 209, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; гаражний бокс №40, блок «Ж» у підземному гаражі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; гаражний бокс №41,блок «Ж» у підземному гаражі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв'язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість та судові витрати по справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2016 р. було відкрито провадження за вищевказаним позовом (а.с.55). 17 січня 2017 р. ухвалою Деснянського районного суду м.Києва, було задоволено клопотання представника відповідача, витребувано з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» документи (виписки або інші документи), що містять інформацію про загальну суму коштів, що була сплачена відповідачем за договором №28807С268 від 27.12.2007 року; суми щомісячних обов'язкових платежів, сплачених відповідачем та отриманих банком за договором №28807С268 від 27.12.2007 року, дати їх отримання банком та на які рахунки вони сплачені; суми, що були списані банком на погашення основної заборгованості (тіла кредиту), процентів та інших платежів з рахунків [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER], [NUMBER] загальну суму коштів, списаних банком в рахунок погашення заборгованості за договором №28807С268 від 27.12.2007 року з депозитних рахунків відповідача, номера депозитних рахунків відповідача з яких вони були списані, дати їх списання та суми, які зараховані на погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, інших платежів; суму коштів, що залишилася на депозитних рахунках відповідача після списання коштів банком з відповідних рахунків; інформацію на підставі яких рішень суду здійснювалося списання банком коштів з депозитних рахунків відповідача в рахунок погашення заборгованості за договором №28807С268 від 27.12.2007 року. 06.07.2017 р. представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за процентами - 197 144,25 грн.; пеня, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами - 118 390,82 грн.; пеня, нарахованої на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом), а всього в розмірі 2 032 632,54 грн. 22.05.2018 р. представник позивача знову уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за процентами - 52 104,36 грн.; пеня, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами - 118 390,82 грн.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом) - 1 717 097,47 грн., а всього в розмірі 1 887 592, 65 грн. В судовому засіданні 26.09.2018 р. представник позивача підтримала уточнену позовну заяву, та письмове заперечення від 07.06.2017 р. на клопотання відповідача щодо зменшення розміру неустойки (пені, штрафу), просила суд про задоволення уточненого позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви, надали письмові заперечення, в яких просили суд застосувати строки позовної давності та клопотання щодо зменшення розміру неустойки (пені, штрафу) яка нарахована на прострочену заборгованість за процентами у сумі 100 409, 25 грн. та яка нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом) у сумі 1 475 977,46 грн., за кредитним договором №28807С268 від 27.12.2007 р. до 01, 00 грн. 16.03.2018 р. представник відповідача подала до суду уточнене клопотання про застосування строків позовної давності в частині стягнення сум заборгованості, що не підлягають стягненню та уточнене письмове клопотання про зменшення розміру неустойки (пені, штрафу), в якому просила суд зменшити до 01 грн.00 коп. розмір пені, яка нарахована [PERSON] за прострочену заборгованість за кредитним договором №28807С268 від 27.12.2007 р. у сумі 1 835 488,29 грн., з якої: 118 390,82 грн.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом) - 1 717 097,47 грн. В останньому судовому засіданні представник відповідача просила суд про відмову в задоволенні позову в повному обсязі в зв"язку з пропуском строку позовної давності при подачі позову до суду позивачем. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.12.207 р. між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №28807С268, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 5 000 000,00 грн. для оплати придбання квартири та двох гаражних боксів на строк до 15.04.2024 р. Відповідно до пп. 2.2.1, 2.5.1 кредитного договору банк щомісячно нараховує проценти за користування кредитом у валюті кредиту в розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: у період з 27.12.2007 р. по 02.01.2008 р. (включно): ставка НБУ + 7,50%, але не менше 15,50% річних; у період з 03.01.2008 р. по 30.06.2011 р. (включно) в розмірі 15,00 % річних; починаючи з 01.07.2011 р. в розмірі 0,1% річних. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до п. 2.3.1 ст. 2 Договору кредит надається позичальнику в готівковій формі у валюті кредиту з одночасним утворенням заборгованості за кредитом на позичковому рахунку позичальника №22338000138009/980, у ВАТ «Укрексімбанк», м.Київ, МФО 322313, після укладення усіх правочинів (договорів, угод) спрямованих на забезпечення зобов'язань позичальника за цим договором. Згідно п. 2.5.1. договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в п. 2.2.1. цього договору, у валюті кредиту. У разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку погашення кредиту, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує банку за кожний день прострочки, включаючи день проплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня (п. 2.4.2. договору). Відповідно до п. 5.2. договору у разі невиконання зобов'язань за цим договором позичальник сплачує банку пеню, передбачену цим договором. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач 08.12.2010 р. у відповідності до вимог кредитного договору, на адресу відповідача направив вимогу про дострокове погашення кредиту. 06.06.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Є. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №28807С268 від 27.12.2007 р. в розмірі 3 169 326,02 грн., а саме: квартиру № 209, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; гаражний бокс №40, блок «Ж» у підземному гаражі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; гаражний бокс №41,блок «Ж» у підземному гаражі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з письмових матеріалів справи, згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року [PERSON] був звільнений зпід варти із зміною запобіжного заходу на підписку про невиїзд. Біля шести років обвинувачений перебував під дією запобіжного заходу, пов'язаного з триманням під вартою та перебуванням у Київському СІЗО. До моменту затримання відповідач добросовісно виконував умови Кредитного договору, однак обставини, які потягли обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не дали змогу [PERSON] належним чином продовжувати виконання Договору. Вина відповідача в інкримінованих злочинах на даний час так і не доведена. Згідно наданих позивачем розрахунків у відповідача станом на 22.05.2018 р. виникла заборгованість за процентами - 52 104,36 грн.; пеня, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами - 118 390,82 грн.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом) - 1 717 097,47 грн., а всього в розмірі 1 887 592, 65 грн. Таким чином, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивачем, у відповідності до умов укладеного кредитного договору, було змінено строк кредитування, шляхом звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідач та його представник просили суд застосувати позовну давність до вимог Банку щодо стягнення заборгованості по процентам за період з 01.06.2011 року по 14.09.2013 року у сумі 186 566,91 грн. з підстав трирічного строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Отже позовна давність може бути застосована лише до обґрунтованих позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду 21.09.2016 року, а заборгованість за відсотками почав нараховувати з 01.06.2011 року, тобто відсотки в період з 01.06.2011 року по 14.09.2013 року нараховані після спливу строку позовної давності, з чого слідує, що позивач в цій частині позовних вимог звернувся до суду з позовом поза межами трирічного терміну. Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимоги про дострокове стягнення кредиту, оскільки пред'явленням такої вимоги банк змінює строк кредитування, отже, у зв'язку із спливом строку кредитування, банк не має права нараховувати такі проценти. Таким чином, з огляду на те, що після спливу строку кредитування банк не має право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги про стягнення процентів після спливу такого строку, позовна давність не може бути застосована, оскільки така вимога є необґрунтованою. У зв'язку із необґрунтованістю вимог про стягнення процентів, вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів, теж є необґрунтованими. Із спливом строку кредитування банк також позбавлений права нараховувати пеню за несвоєчасну сплату кредиту, оскільки у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, права банку підлягають захисту на підставі ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборогованості, оскільки позивач звернувся до відповідача з даними позовними вимогами з порушенням строку позовної давності. Суд не бере до уваги твердження позивача щодо безпідставності застосування строків позовної давності до заборгованості по відсоткам за період з 01.06.2011 року по 14.09.2013 року, оскільки вони є необґрунтованими та не спростовують висновки, до яких дійшов суд з питання застосування строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови укладеного Договору не виконує, відсотки за користування кредитом не сплачує, однак, позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed