Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод батьку у спілкуванні з дітьми, встановлення порядку участі у вихованні дітей батьком. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 2.06.2006 року по 27.09.2017 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Протягом всього подружнього життя позивач багато працював і діти та дружина були на його повному утриманні. Він повністю забезпечував всім необхідним своїх дітей та відповідачку. Вказане підтверджується тим, що відповідач довгий час ніде не працювала. Він виховував дітей та проводив з ними та дружиною весь час відпусток та вихідні дні. Однак їхні відносини з відповідачем почали погіршуватись, постійні сварки та конфлікти призвели до залишення місця проживання сім`ї і виїзду позивача до іншого помешкання. Сторони остаточно розійшлись, але позивач ніколи не залишав дітей і постійно наголошував про активну участь у їх вихованні, але відповідач перешкоджала йому виконувати свої батьківські обов`язки. У телефонних розмовах відповідач глузує з позивача, заперечуючи його прагненням бачитись з дітьми, налаштовує їх проти батька, надаючи їм неправдиву перекручену інформацію про нього. Син спочатку охоче спілкувався з батьком, але з часом почав задавати питання щодо обставин, які не були і не могли бути між ними, а потім став уникати з ним зустрічей. Знаючи неврівноважений характер колишньої дружини, позивач впевнений, що саме вона причетна до негативного формування свідомості дітей щодо їх батька. Відповідач неодноразово зверталась до різних державних установ з викладенням неправдивих фактів щодо позивача з метою створення проблем або і звільнення з роботи позивача. Перед новорічними святами він приїхав до дітей з подарунками, але відповідач перешкодила їхньому побаченню, те ж саме сталось і на Різдвяні свята, тому всі придбані речі чекають слушного моменту, коли батько зможе передати їх своїм дітям. За таких обставин просять зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, встановити батьку малолітніх дітей способи участі у побаченні, спілкуванні та вихованні дітей: бачитись з дітьми кожний понеділок з 17-00 годин до 20-00 годин та/або кожну середу з 17-00 годин до 20-00 годин без присутності матері дітей; забирати дітей до свого місця проживання з 17-00 годин п`ятниці до 20-00 годин суботи з періодичністю в першу та третю п`ятниці кожного місяця; у літній період протягом 3 тижнів в межах з 1.06. по 31.08. забирати дітей на канікули з правом поїздки з дітьми до батьків позивача у м. Старокостянтинів, Хмельницької області та в інші регіони України з метою оздоровлення та відпочинку дітей; 1 раз на рік протягом 3 тижнів здійснювати подорож з метою відпочинку і оздоровлення за межі території України за попереднім узгодженням з матір`ю дитини. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову не визнала, пояснивши, що відповідачка не чинить перешкоди позивачу у спілкуванні його з дітьми, а навпаки пропонувала йому приїхати до помешкання у Дарницькому районі м. Києва або у вихідні чи святкові дні - до м. Яготина, Київської області, де діти проводять дозвілля у матері відповідача. Однак такі пропозиції завершились безрезультатно. Вона заперечує щодо виїзду дітей за межі м. Києва та за межі України без присутності матері, оскільки згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, а також діти самі не бажають бачитись з батьком. Крім того, вона сама турбується за здоров`я та відпочинок дітей, що робить виключно за свої зароблені кошти, позивач при цьому не приймає участі. Більш того, він невчасно сплачує призначені судом аліменти і має заборгованість за три місяці. Також позивач не має свого місця проживання, а мешкає виключно у орендованих квартирах, тому він не може створити належні умови для спілкування з дітьми. Крім того, такі зустрічі повинні відбуватись за бажанням самих дітей та у відповідності до графіку їх зайнятості у розвиткових гуртках, заняттях з репетиторами, тощо. Донька [PERSON] має повних 5 років, тому побачення батька з донькою повинно відбуватись тільки в присутності матері дитини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в подальшому двічі до суду не з`явилась, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Представник 3-тьої особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Лунін А.В. просив винести рішення згідно закону, пояснивши, що після розлучення сторін діти залишились проживати разом з матір`ю. Відповідач не надала працівникам 3-ї особи можливості обстежити умови проживання дітей. За інформацією Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дарницького району м. Києва мати дітей [PERSON] на неодноразові запрошення Центру не відреагувала, на проведення оцінки потреб щодо здатності матері виконувати батьківські обов`язки по вихованню дітей та догляду за ними не погодилась. Батько дітей [PERSON] проживає окремо від матері в [ADDRESS] , де створені всі необхідні та належні умови для проживання дітей сторін. З`ясувати думку дітей щодо предмету спору не надалось можливим, оскільки [PERSON] такої згоди не надала. За наявними документами у матеріалах справи батько [PERSON] заборгованості по аліментам не має. За таких обставин служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації вважає встановити наступний графік побачення батька з дітьми: щодо сина [PERSON] - щопонеділка та щосереди з 17-00 годин до 20-00 годин з урахуванням думки дитини; - перша та третя субота місяця з 10-00 години до 18-00 години з урахуванням думки дитини; - у літній період протягом 3 тижнів за домовленістю між батьками з урахуванням думки дитини. Щодо доньки [PERSON] - щопонеділка та щосереди з 17-00 годин до 20-00 годин; - перша та третя субота місяця з 10-00 години до 18-00 години; - у літній період протягом 3 тижнів за домовленістю між батьками. Заслухавши сторони, представників позивача та 3-ї особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як регламентує ч.1, ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Частина 1-2, ст.22 Основного Закону наголошують права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Стаття 24 Конституції України зазначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У відповідності до ч.1-2, ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Як зазначає ч.2, ст.3 Конвенції „Про права дитини", прийнятої резолюцією №44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 5 цієї Конвенції наголошує, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Частина 3, ст.9 Конвенції продовжує, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частина 2, ст.14 цієї Конвенції передбачає, що держави-учасниці поважають права та обов`язки батьків і у відповідних випадках законних опікунів керувати дитиною в здійсненні її права методом, що відповідає здібностям дитини, які розвиваються. Частина 1, ст.18 Конвенції вказує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Системний аналіз вказаних вище норм права вказує на те, що всі громадяни, суб`єкти права є вільні і рівні у своїх правах, які є невідчужуваними та непорушними, а також є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за будь-якими ознаками, включають і стать особи. Вказані гарантії відносяться і до сімейних правовідносин. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Ч.2 цієї ж статті зазначає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 2.09.2006 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стані Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №505 (а.с.9). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.13) та доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.09.2017 року шлюб між сторонами було розірвано, рішення вступило в законну силу 3.11.2017 року (а.с.10-12). Як зазначає ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 30.07.2018 року було стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільних дітей сторін в розмірі 1/3 частини з усіх його доходів щомісяця, а також аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх його доходів щомісяця до досягнення [PERSON] 4-хрічного віку (а.с.44-48). За змістом вказаних вище двох судових рішень сторони не проживали разом та не вели спільне господарство з лютого 2017 року (а.с.11). Позивач надавав певну матеріальну допомогу на утримання дітей (а.с.46-47). Як вбачається з довідки - розрахунку заборгованості по аліментам за період з 5.07.2017 року по 1.03.2019 року №57262104/20, складеної 10.04.2019 року Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заборгованість по аліментам відсутня, а переплата по аліментам станом на 1.03.2019 року склала 5 491 грн. (а.с.98-99). Згідно ч.2, ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частина 3 цієї ж статті наголошує, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сторони остаточно розійшлись в 2017 році, але позивач ніколи не залишав дітей і постійно наголошував про активну участь у їх вихованні, але відповідач перешкоджала йому виконувати свої батьківські обов`язки. У телефонних розмовах відповідач заперечує його прагненням бачитись з дітьми, налаштовує їх проти батька, надаючи їм неправдиву перекручену інформацію про нього. Син спочатку охоче спілкувався з батьком, але з часом почав задавати питання щодо обставин, які не були і не могли бути між ними, а потім став уникати з ним зустрічей. Знаючи неврівноважений характер колишньої дружини, позивач впевнений, що саме вона причетна до негативного формування свідомості дітей щодо їх батька. Перед новорічними святами він приїхав до дітей з подарунками, але відповідач перешкодила їхньому побаченню, те ж саме сталось і на Різдвяні свята, тому всі придбані речі чекають слушного моменту, коли батько зможе передати їх своїм дітям. Відповідач не заявляла клопотання у судовому засіданні про допит дітей в якості свідків для спростування вказаної інформації. Суд також процесуально позбавлений можливості ініціювати допит дітей в якості свідків, тому вказані ствердження позивача залишились не спростованими сторонами у справі. Крім того, з висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення участі батька у вихованні дітей та з пояснень представника 3-ї особи Луніна А.В. вбачається, що [PERSON] на неодноразові запрошення служби та Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дарницького району м. Києва не відреагувала, на проведення оцінки потреб щодо здатності матері виконувати батьківські обов`язки по вихованню дітей та догляду за ними не погодилась, не надала працівникам служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації можливості обстежити умови проживання дітей. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає необхідним зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні його малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] , а також визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні своїх дітей. За змістом висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення участі батька [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] року від 19.04.2019 року №101-3570/03 рекомендовано встановити наступний графік побачення батька з дітьми: щодо сина [PERSON] - щопонеділка та щосереди з 17-00 годин до 20-00 годин з урахуванням думки дитини; - перша та третя субота місяця з 10-00 години до 18-00 години з урахуванням думки дитини; - у літній період протягом 3 тижнів за домовленістю між батьками з урахуванням думки дитини. Щодо доньки [PERSON] - щопонеділка та щосереди з 17-00 годин до 20-00 годин; - перша та третя субота місяця з 10-00 години до 18-00 години; - у літній період протягом 3 тижнів за домовленістю між батьками (а.с.144-145). За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку про встановлення графіку побачень та спілкування [PERSON] зі своїми малолітніми дітьми: кожну середу кожного місяця щорічно з 17-00 годин до 20-00 годин без присутності матері дітей [PERSON] , в решті вимог відмовити, оскільки суд приймає до уваги вік обох дітей (12 та 5 повних років на день винесення рішення), які повністю обходять самі свої потреби, їх завантаженість у позашкільний час, а також беззаперечне та обов`язкове право батька бачитись зі своїми дітьми, яке є непорушним. Суд не приймає до уваги, крім стану здоров`я, думку дітей, як зазначено у висновку, враховуючи малолітній вік кожного із них, можливий вплив сторонніх осіб на їхню думку, підпорядкування такому впливу, відсутність повноцінного сформованого бачення сімейних відносин, їх місце проживання саме з матір`ю, яка висловила свою думку у судовому засіданні про побачення дітей з батьком саме у її присутності, а також з метою уникнення в майбутньому можливих конфліктних ситуацій під час побачень, які мають часові обмеження. Також забирати та супроводжувати дітей до свого місця проживання з 17-00 годин першої та третьої п`ятниці до 20-00 годин першої та третьої суботи відповідно кожного місяця щорічно, враховуючи місце проживання позивача в [ADDRESS] , де створені всі необхідні та належні умови для проживання дітей сторін, що є правом батька на прояв піклування та турботи за своїх дітей протягом більш тривалого часу. З 1.06. по 31.08. щорічно протягом трьох тижнів брати дітей на канікули з правом виїзду до Хмельницької області м. Старокостянтинів та в інші регіони України з метою оздоровлення та відпочинку дітей, з урахуванням проживання у м. Старокостянтинів, Хмельницької області батьків позивача, які є одночасно дідом і бабою для дітей позивача, які також мають право на побачення зі своїми онуками, а також один раз на рік протягом трьох тижнів здійснювати подорож з дітьми з метою їх відпочинку та оздоровлення за межі території України за попереднім узгодженням дати та періоду такої подорожі з матір`ю дітей [PERSON] з метою уникнення можливих спорів щодо одночасного придбання на один і той же час чи один і той же період путівок на виїзд за кордон дітей з матір`ю та батьком. Крім того, призначаючи вказаний спосіб участі батька у вихованні дітей, суд в обов`язковому порядку з урахуванням віку дітей вважає необхідним зобов`язати [PERSON] забезпечити та дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дітей, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дітей [PERSON] , а також одночасно зобов`язати [PERSON] не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно батька дітей [PERSON] . В порядку ст.137 ЦПК України при частковому задоволенні позову, з урахуванням участі у даній справі представника позивача [PERSON] з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 660 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Згідно ст.133; 141 ЦПК України частково задовольняючи позов, також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 409 грн. 60 коп. судового збору (по 704 грн. 80 коп. за кожну позовну вимогу), сплачені останнім при зверненні до суду з даним позовом, що підтверджено документально (а.с.1; 21).

Outcome: partial