Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

27 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, посилаючись на наступні обставини. 06 жовтня 2014 року в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області помер [PERSON], який за життя, а саме 29.09.2014 року вчинив заповіт, яким заповів позивачу все своє майно і взагалі все, на що він за законом матиме право. Після смерті спадкодавця залишилась земельна ділянка площею 4,36 га, розташована на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований по вул. Горького, 96 в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області. Позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом, частково прийняв спадщину, що підтверджується рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.09.2015 року, згідно якого за ним визнано право власності на вказану земельну ділянку. Вказаним рішенням встановлено, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] відкрита за заявою позивача, інших спадкоємців не має. Однак, нотаріус відмовив останньому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на вказану нерухомість. Спадкодавець, дійсно за життя не оформив свідоцтво про право власності на спадкове майно, однак підтвердженням належності померлому нерухомості є довідка виконавчого комітету Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за №837 від 12.09.2016 року, з якої слідує, що згідно по господарської книги №8 за 2016 рік особовий рахунок № 653, [PERSON] дійсно був власником житлового будинку № 96 по вул. Горького в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області. За таких обставин, позивач вимушений звернутися до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на вищезазначений спадковий житловий будинок. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.17). Представник Нерушайської сільської ради в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, не заперечуючи проти вимог позову (а.с.21). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Зі змісту пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню у відповідності із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі позивача та представника відповідача. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON], що вбачається з наступних доказів: -копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 387894, виданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області 07.10.2014 року (а.с.5), якою підтверджується, що [PERSON] помер 06.10.2014 року в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області; -копії заповіту від 29.09.2014 року, згідно якого позивач є спадкоємцем по заповіту на все майно спадкодавця, і взагалі все, на що він за законом матиме право, в тому числі й на житловий будинок, який є предметом спору (а.с.6); -копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №96 по вул. Горького в с. Нерушай Татарбунарського району, виготовленого 16.09.2016 року (а.с.7-9), із зазначенням характеристик будівель та споруд, планом будинку та схематичним планом земельної ділянки; - копії довідки ТОВ Татарбунарське РБТІ та РОН № 167 від 19.09.2016 року (а.с.10), згідно якої вартість спадкового житлового будинку, розташованого по вул. Горького,96 в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області складає 32 198 грн. -довідки виконавчого комітету Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за №837 від 12.09.2016 року (а.с.11), якою підтверджується, що згідно по господарської книги №8 за 2016 рік особовий рахунок № 653 [PERSON] дійсно є власником житлового будинку № 96 по вул. Горького в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області. - копії рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.09.2015 року (а.с.12-13), яким за [PERSON], як спадкоємцем по заповіту, визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 4,36 га, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД № 047116 від 22.08.2000 року, який належав [PERSON], померлому 06.10.2014 року. Листом нотаріуса (а.с.14) підтверджується, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на успадковане майно житловий будинок. Із інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 17.09.2015 року (а.с.22) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 06.10.2014 року, приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 57842548, зареєстрована у нотаріуса за № 213/2015 від 21.08.2015 року на підставі заяви [PERSON]Б за № 570 від 21.08.2015 року (а.с.23). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України. Таким чином, через відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на житловий будинок, належний йому на праві власності, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину по заповіту в установленому законом порядку. Разом з тим, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності нерухомого майна, а саме житлового будинку по вул.Горького,96 в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області, про що свідчить довідка сільської ради (а.с.11). Крім того, позивач, як спадкоємець за заповітом, частково прийняв спадщину, що підтверджується рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.09.2015 року(а.с.12-13), згідно якого за ним визнано право власності на належну спадкодавцю земельну ділянку. Вказаним рішенням встановлено, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] відкрита за заявою позивача(а.с.23), інших спадкоємців не має (а.с.22). Вказані обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За вказаних обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які є достатніми та узгоджуються між собою, за відсутності заперечень відповідача, який визнає вимоги позову (а.с.21), суд вважає, що за [PERSON] має бути визнано право власності по заповіту на житловий будинок, розташований по вул. Горького,96 в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області, що залишився після смерті [PERSON], померлого 06.10.2014 року.

Outcome: approved