Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

25.03.2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «БМП Планета-міст» про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи свої вимоги наступним. З 19.06.2009 р. він працював у відповідача на посаді майстра. 20.03.2013 р. був звільнений за власним бажанням. На день звільнення відповідач будь-якого розрахунку з ним не здійснив. Після звільнення він неодноразово звертався до бухгалтерії та особисто до директора товариства щодо здійснення виплати заборгованості по заробітній платі та інших платежах, які нараховуються при звільненні, однак, йому було відмовлено здійснити виплату боргу. Всього заборгованість відповідача складає 14094,29 гривень, по заробітній платі за 4 місяці, яку позивач просить стягнути з відповідача та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 21.03.2013 року і по день вирішення справи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити , проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки відповідача не відомі, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 19.06.2009 р. по 20.03.2013 р. працював за професією майстра в ТОВ "БМП Планета-міст", що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с.5). Після звільнення з позивачем роботодавцем не було проведено повного розрахунку. Дана обставина відповідачем не спростована, будь-яких доказів про зворотне суду надано не було. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України України , при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі, суд враховує ту обставину, що відповідачем не надано будь-яких заперечень та не оспорено розмір невиплаченої заробітної плати, що вказаний позивачем. При обрахунку розміру заборгованості по заробітній платі у якості доказу суд приймає до уваги Акт перевірки Державною інспекцією України з питань праці, додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне страхування №28-26-21-/06/53, з якого вбачається, заборгованість перед працівником [PERSON] станом на 09.09.2013 року становить 14094,29 тому дана сума заробітної плати підлягає до стягнення на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п. 20 постанови №13 від 24.12.1999 року „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Абз.5 п.25 вищевказаної постанови вказано, що: не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. З врахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині стягнення належних йому при звільненні сум. Розраховуючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд керується положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. Постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100. Згідно абз. 3,4 п. 2 даного Порядку, визначено що : У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно п. 8 даного Порядку, визначено що: середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна плата шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число вказаних робочих днів. Заробітна плата позивача за останні два повні відпрацьовані місяці становить: листопад 2012 року-3937,16 грн., та грудень 2012 року 1783,05 грн., отже середньоденний заробіток позивача становить: 3937,16 грн. + 1783,05 грн. = 5720,21: 43 роб. днів = 133 грн. 02 коп. (Судом не беруться до уваги робочі дні за січень, лютий 2013 року, оскільки як вбачається, що за дані дні місяців інформація про нарахування заробітної плата позивачу відсутня). А згідно абз. 6 п. 2 розд. ІІ Порядку визначено, що: час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Враховуючи строк затримки розрахунку при звільнені, що становить 319 днів (в межах позовних вимог, визначених позивачем), суд приходить до висновку що стягненню на користь позивача підлягає: 42433 грн.38 коп. = (133,02 грн. х 319 день). Представником відповідача такі розрахунки позивача жодним чином не спростовані, що є підставою для стягнення зазначених вище сум. Крім того, з відповідача необхідно стягнути до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 565,30 грн.(1 відсоток від суми задоволених позовних вимог - 42433,38+14097,29=56530,67).

Outcome: approved