Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій посилався на те, що він є власником майнових комплексів у с.Перегонівка Обухівського району Київської області, які раніше належали КСП «Україна». Для обслуговування цих будівель і споруд використовувалась земельні ділянки, що перебували у колективній власності КСП «Україна». З приводу розроблення проектів землеустрою на ці ділянки він звернувся до сільської ради, однак вона рішенням від 22.02.2016 року відмовила у задоволенні заяви. В обґрунтування своїхз вимог посилався на ст.ст.328,377 ЦК України, ст.ст.5,30 ЗК України 1990 року, ст.ст.80,120,141 ЗК України. У позові просив визнати за ним право власності земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства: -за адресою: [ADDRESS] (ділянка 8 площею 7,8201 га згідно плану зовнішніх меж Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю під № 27 від 07.05.1996 року); -за адресою: [ADDRESS] (ділянка 9 площею 3,0653 га згідно плану зовнішніх меж Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю під № 27 від 07.05.1996 року); -за адресою: [ADDRESS] (ділянка 10 площею 0,1000 га згідно плану зовнішніх меж Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю під № 27 від 07.05.1996 року); -за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] площею 5,5988 га (частина ділянки 14 згідно плану зовнішніх меж Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю під № 27 від 07.05.1996 року). Під час судового розгляду до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Обухівську райдержадміністрацію, а в якості третьої особи було залучено ТОВ «Торговий дім «Фобос». В судове засідання позивач не з'явився, причин неявки не повідомив. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на те, що позивач придбав майновий комплекс у 2015 році, спірні ділянки використовувались ліквідованим КСП «Україна» і до земель запасу не переводились, земельні паї не розпайовувались, статус земельної ділянки не змінювався, просив захистити право власності позивача, яке виникло внаслідок переходу права власності на об'єкти майнового комплексу. Представники відповідача Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечили, посилаючись на його безпідставність, анулювання державного акту КСП «Україна» сільською радою після припинення діяльності, незавершеність процедури розпаювання, пояснили, що спірні земельні ділянки були переведені до земель запасу сільради, частково виділені у власність інших особам, частково передавались в оренду сільськогосподарським підприємствам, спірні земельні ділянки фактично не є сформованими, межі не встановлювались, після викупу будівель значною частиною спірних земельних ділянок фактично володіє позивач, який має заборгованість перед сільським бюджетом та відмовляється надалі платити орендну плату за користування землею. Інші особи, що беруть участь у справі в судове засіданні не з'явились, хоч про час і місце судового розгляду належно повідомлені, заяв, клопотань не подавали. Вислухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 травня 1996 року на ім'я колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю під № 27 від 07.05.1996 року, яким посвідчено право колективної власності на земельну ділянку площею 735,5 га для сільськогосподарського виробництва, що підтверджується актом. 23 лютого 2001 року рішенням сесії Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області № 16-4 було припинено право КСП «Україна» на постійне користування землею загальною площею 84,9 га, вилучені землі передано до земель запасу сільської ради, анульовано державні акти на право постійного користування землею та право колективної власності на землю, що підтверджується рішенням. 20 березня 2012 року між Перегонівською сільською радою Обухівського району Київської області та товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фобос» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,5988 га з кадастровим номером [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором, актом. 22 січня 2013 року між Перегонівською сільською радою Обухівського району Київської області та СТОВ «Україна» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 11,8 га в межах населеного пункту Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується договором, актом. Позивач [PERSON] протягом 2015 року набув право власності на майновий комплекс за адресою: [ADDRESS], а також птахокомплекс за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом, витягами, договором, рішенням загальних зборів співвласників майна, актом, рішенням виконкому сільради. 22 лютого 2016 року рішенням сесії Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області № 56.6.УІІ було відмовлено [PERSON] в задоволенні звернення від 15.02.2016 року про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (7,8 га, 3,1 га, 0,7 га, 8,2 га) у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться в с.Перегонівка Обухівського району Київської області, що підтверджується рішенням, кадастровими планами. 30 серпня 2016 року листом Управління Держгеокадастру в Обухівському районі [PERSON] було повідомлено, що земельна ділянка площею 5,5988 га з кадастровим номером [NUMBER] обліковується як така, що перебуває у оренді ТОВ «Торговий дім «Фобос» та розташована в межах села Перегонівка Обухівського району Київської області, що підтверджується листом. Місцерозташування земельних ділянок, переданих у колективну власність КСП «Україна» на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області підтверджується схемою розміщення. При наданні правової оцінки позовним вимогам суд приймає до уваги наступне. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Суд погоджується із відповідними доводами позову та відповідною правовою позицією Верховного суду України, висловленою у справі за № 6-2225цс16, однак зазначає, що обставини цього спору суттєво відрізняються від обставин, покладених у основу вказаної правової позиції. Так, у цьому спорі позивач просить задовольнити його вимоги, посилаючись на законодавство, яке не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, а фактичні обставини справи не містять відомостей, які переконливо свідчили про набуття спірними земельними ділянками ознак об'єкта права власності та співіднесення спірних земельних ділянок із об'єктами нерухомості, що належать позивачеві. В матеіралах справи відсутні відомості про рік побудови, введення в експлуатацію чи створення об'єктів нерухомого майна (майнового комплексу та птахокомплексу). Які належть позивачеві, однак із окремих повідомлених суду даних вбачається, що ці об'єкти були створені до набрання чинності чинного на цей час ЗК України, згаданого у правовій позиції Верховного суду України у справі за № 6-2225цс16. Також до набрання чинності ЗК України - у 1996 року було видано правовстановлюючий документ на землю, на який посилається позивач у позовній заяві при визначенні ідентифікуючих ознак земельної ділянки. При набутті позивачем права власності на будівлі і споруди у 2015 році будь-які відомості про те, що вони розташовані на певних земельних ділянках у правочинах та правовстановлюючих документах не зазначались. За таких обставин, підстав вважати, що спірні земельні ділянки набули ознак об'єкта права власності у відповідності до ЗК України відсутні. Посилання позову на окремі норми ЗК України 1990 року не вказують на виникнення достатніх правових підстав вважати набутим право власності саме на спірні земельні ділянки у осіб, від яких до позивача перейшло право власності на будівлі і споруди. Зокрема, в матеріалах справи наявні відомості про те, що ТОВ Торговий дім «Фобос» мав право користування однією із спірних земельних ділянок - земельною ділянкою площею 5,5988 га з кадастровим номером [NUMBER], яку йому було передано у оренду Перегонівською сільською радою, крім того, факт звернення позивача до сільради із заявою про початок процедури приватизації свідчить про визнання ним факту перебування спірних ділянок у віданні сільради, що свідчить про те, що ця ділянка перебуває у власності територіальної громади вказаної сільської ради. Відносно інших спірних земельних ділянок позивачем взагалі не повідомлено і не доведено об'єктивних даних про власника, підстав набуття права власності, визначення координат та меж, присвоєння кадастрового номеру, формування земельної ділянки чи інших ідентифікуючих ознак об'єкту нерухомого майна, що вказує неконкретизованість і необґрунтованість позовних вимог. Підстави виникнення у позивача права власності на майновий комплекс у поданих суду доказах не зазначені. Таким чином, позивачем не доведено, що він набув право власності на спірні земельні ділянки внаслідок набуття права власності на майновий комплекс та птахокомплекс, оскільки з матеріалів справи неможливо прийти до висновку, що таке право існувало у попереднього власника. Рішенням Перегонівської сільської ради анульовано державні акти на право постійного користування землею та право колективної власності на землю на ім'я КСП «Україна», це рішення є чинним і ніким не оспореним, що вказує на те, що зазначений позивачем державний акт не може вважатись чинним і братись за основу при постановленні судового рішення. Крім цього, позивач просить суттєво змінити цільове призначення та вид права власності земельних ділянок без будь-яких правових і факичних підстав, що явно суперечить закону, зокрема і ст.ст. 22, 121 ЗК України. Суд вважає недоведеними посилання позивача на те, що набуті ним у власність будівлі і споруди перебувають у межах саме спірних земельних ділянок, на які він просить визнати право власності у судовому порядку. Також позивачем взагалі не доводились обставини, які б свідчили про те, що спірні земельні ділянки саме у визначених у позові межах необхідні для обслуговування належних йому будівель і споруд. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно п.п. „а","б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 125 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Із передбачених законом підстав право власності позивача на спірні земельні ділянки не набувалось, тому таке право не може бути визнане судом і не підлягає судовому захисту. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, законодавство, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, суд вважає недоведеними під час розгляду спору посилання позову про порушення законних прав та інтересів позивача, правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, тому суд приходить до висновку про неможливість судового захисту прав позивача у обраний позовом спосіб. За таких обставин, позовні вимоги суд вважає необґрунтованими і безпідставними, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed