Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить дозволити зареєструвати місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] без згоди батька. Вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1990 року, від шлюбу має трьох дітей: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, 27 липня 2020 року шлюб між ними розірвано. Позивач зазначає, що на даний час діти проживають з нею за адресою: [ADDRESS] . Після народження сина [PERSON] , який народився вже після розірвання шлюбу з відповідачем, для його реєстрації за місцем проживання позивача остання звернулась до органу реєстрації через центр надання адміністративних послуг. Їй було відмовлено на підставі ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у зв`язку з тим, що реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників, тобто батька. Також зазначає, що не може знайти батька своєї дитини для отримання згоди, оскільки на даний час вона з ним не спілкується та не знає точного місця його проживання та вважає, що порушуються права її дитини . Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2021 року прийнято справу до розгляду та призначено підготовче засідання. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 17 листопада 1990 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року шлюб між ними розірвано (а.с.11-12) Сторони мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких у свідоцтві про народження дітей записано [PERSON] (а.с.7-9). З до довідки про зареєстроване місце проживання від 12 січня 2021 року вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10) Позивача звернулася до органу реєстрації - Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Чернігівської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , однак у реєстрації місця проживання дитини їй відмовлено на підставі ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», через відсутність згоди батька. Згідно частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із частиною першою нормативно-правовий акт № 2947-III від 10 січня 2002 року статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За правилами частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Частиною 4 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно із пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Вирішуючи спір щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, суд враховує, що малолітня дитина залишається без реєстрації місця проживання, фактично мешкає разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням всіх обставин, досліджених в судовому засіданні, відповідач ухиляється від будь-яких дій щодо питання реєстрації свого сина. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45). Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої дитиини за місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист та виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи. На підставі викладено,

Outcome: approved