Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] та усунути їй перешкоди в користування та розпорядженні належним їй будинком шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні пояснювала, що вона є власником будинку [ADDRESS] , який вона успадкувала після смерті її першого чоловіка. Відповідач [PERSON] це також її колишній другий чоловік. Вона перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі з 1989 року до 2005 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжував проживати в належному їй будинку, але в серпні 2010 році забрав свої особисті речі та поїхав, і в такий спосіб припинив з нею спільне проживання, а також перестав використовувати належний їй будинок для власного проживання. Також відповідач не несе витрат по утриманню будинку. Через реєстрацію відповідача в її будинку, вона не має можливості у законні способи розпоряджатися майном, оформляти пільги та субсидії для утримання нерухомого майна. Том, у посилаючись на дані обставини, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про невручення відповідачу повідомлення, в зв`язку з тим, що відповідач за адресою реєстрації не проживає. Судова повістка надсилалась відповідачам в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~постановити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Відповідно до \~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~право особи\~на справедливий\~і публічний\~розгляд \~його справи\~упродовж розумного\~строку кореспондується\~з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Представник третьої особи Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16197851 від 15.01.2014 року. (а.с.11) Реєстрація права власності на нерухоме майно за [PERSON] здійснено на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.08.2013 року, яким за [PERSON] визнано право власності по праву спадкування за законом на житловий будинок та господарчі споруди, що розташовані по [ADDRESS] та складається з наступних приміщень: А - житловий будинок та а - веранда загальною площею 60,90 кв.м, в тому числі житловою 27,40 кв.м., з господарськими спорудами: під літ.Б - сарай, під літ. В - сарай, Г - погріб, №1-2 - огорожа, які належали її чоловікову [PERSON] , померлому [INFO] . (а.с.12) Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 1989 року. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06.12.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису №210, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.9) Згідно довідки Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 29.07.2019 року № 714 [PERSON] дійсно зареєстрований по [ADDRESS] , але за адресою реєстрації не проживає більше 9 років. (а.с.8) Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] є пенсіонеркою за віком (а.с.10) Факт не проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою реєстрації [ADDRESS] , також підтверджується актом обстеження сім`ї [PERSON] , складеного депутатом Кучурганської сільської ради 25.07.2019 року. В акті також зазначено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає 9 років, участі в утриманні будинку та присадибної ділянки не приймає. (а.с.14) Відповідно до заяви свідка [PERSON] , засвідченою секретарем виконавчого комітету Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, він є мешканцем с. Кучурган, проживає по [ADDRESS] , він підтверджує, що відповідач [PERSON] з 2010 року не проживає по [ADDRESS] . Дану заяву зареєстровано в реєстрі за №39. (а.с.15) Даний факт також підтвердили в суді свідки [PERSON] , [PERSON] , пояснивши, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом по [ADDRESS] . [PERSON] дуже пиячив, тому вони розвелись. [PERSON] виїхав з будинку в 2010 році, за весь цей час приїздив тільки один раз на випускний доньки, більше в село він не повертався. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що відповідач [PERSON] з 2010 року не проживає за адресою реєстрації. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Позивач просить визнати відповідача втратившим право на користування житлом, так як він будинок для проживання не використовує, витрат по його утриманню не несе, а його реєстрація в будинку створює позивачці труднощі в розпорядженні та утриманні будинком, а тому суд вважає, що дані спірні відносини стосуються захисту права власності позивача на житло. Дані правовідносини регулюються наступними нормами права. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але в порядку спадкування, є його особистою приватною власністю. Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК УРСР, передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Суд, дослідивши по справі надані сторонами докази, встановивши зміст спірних правовідносин і відповідність заявлених вимог нормам права, прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] виходячи з наступного. Судом із матеріалів справи встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] відповідно до наданих нею правовстановлюючих документів, зареєстрована у вказаному будинку і використовує даний будинок для проживання, несе при цьому витрати на його утримання. Даний будинок придбаний нею за час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] , однак є її особистою приватною власністю відповідно до ст.57 СК України, так як був нею успадкований після смерті її першого чоловіка, що підтверджується наявним в справі судовим рішення. Відтак дане нерухоме майно не є об`єктом спільної сумісної власності і поділу між подружжям не підлягає. Оскільки позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , то відповідно має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відповідач по справі [PERSON] є колишнім членом сім`ї позивача відповідно до ст.64 ЖК України, зареєстрований в будинку позивачки з її згоди і відповідно до норм Житлового кодексу України навіть після припинення сімейних стосунків автоматично право користування цим будинком не втрачає. Умови втрати права на користування житлом членами сім`ї власника житла викладені в ч.2 ст.405 ЦК України, і відповідно підставою для втрати прав на житло є відсутність членів сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Суд повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, прийшов до висновку, що дійсно вказана особа - відповідач по справі по місцю знаходження житла в с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області відсутній без поважних причини понад один рік, витрат по утриманню будинку не несе. Про це свідчать і надані суду письмові докази позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем по справі в ході її розгляду суду не надано жодних доказів, які б спростували вимоги позивача. Спроб вселитися примусово до будинку через суд з 2010 року відповідач [PERSON] не робив, доказів того, що існують перешкоди або поважні причини для його не проживання в будинку не доведено. Таким чином\~судом достовірно\~встановлено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~втратив право\~на проживання\~в будинку\~ [ADDRESS] ,\~так як\~не використовує\~будинок для\~проживання більше\~одного року\~без поважних\~причин,\~витрат по\~його утриманню\~не несе,\~а тому\~суд вважає,\~що право\~на користування\~будинком відповідач\~втратив з\~ серпня\~2010\~року. Дане рішення суду є підставою для зняття відповідача [PERSON] з реєстрації за адресою [ADDRESS] , так як він втратив право на користування житлом в зв`язку з не проживанням тривалий час за місцем реєстрації. На підставі ст.383, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, ст. 150, 156 Житлового кодексу України,

Outcome: approved