Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої виступає законний представник [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що [PERSON] є її ([PERSON].) рідним батьком, з 21.08.1999 року її батьки знаходилися в зареєстрованому шлюбі та від шлюбу [INFO] року народилася [PERSON], батьком якої в актовому записі про народження № 1048 та свідоцтві про народження зазначений [PERSON]. Крім того, зазначила, що фактичні шлюбні відносини між її батьками були припинені в 2002 році, після чого вона залишилася проживати з матір'ю, а батько залишився проживати в будинку своїх батьків, 22.05.2006 року шлюб між батьками був розірваний. До 2004 року, відповідач підтримував стосунки з нею (позивачем), зокрема, провідував її за місцем проживання, періодично надавав матеріальну допомогу. З 2005 року батько обмежив спілкування з нею, ухилявся від зустрічей з нею, системної матеріальної допомоги на її утримання не надавав, епізодично до 2009 року купував речі, а після 2009 року взагалі припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу на її утримання, не цікавився її потребами, самопочуттям та станом здоров'я. Крім того, позивач зазначила, що при випадкових зустрічах на вулиці батько робив вигляд, що не впізнає її, враховуючи ставлення батька до неї (позивача), вона в 2007 році змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Також вказала, що ставлення батька до неї протягом останніх 14-ти років переконало її в тому, що він не бажає виконувати свої батьківські обов'язки, більш того, всіляко ухиляється від них. В 2016 році вона (позивач) звернулась до служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради з заявою про внесення на розгляд комісії з питань захисту прав дитини питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, але навіть зазначене звернення не спонукало відповідача щось змінити у їхніх стосунках, більш того, 21.12.2016 року [PERSON] у письмовій заяві до Служби повідомив, що згоден на позбавлення його батьківських прав. Враховуючи ставлення відповідача до неї ([PERSON].), а також байдуже ставлення до вирішення питання про позбавлення батьківських прав, позивач просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неї ([PERSON], [INFO]). Позивач [PERSON] та в її інтересах законний представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою його місяця проживання, яка отримана останнім 19.06.2017 року, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило, на підставі чого суд вважає, що відповідач не виявив бажання приймати участь в судовому засіданні та подавати докази. Представник третьої особи орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] не заперечував, підтримав висновок органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради про доцільність позбавлення останнього батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Зазначив, що у письмовій заяві на ім'я начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 21.12.2016 року, [PERSON], повідомив, що згоден з позбавленням його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення позивача та в її інтересах представника, представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, грунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого повторно 03 жовтня 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 1048, що [PERSON] народилась 23 червня 2011 року, її батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько «[PERSON]» та мати «[PERSON]». Судом також встановлено, що 22 травня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції м. Кіровограда 06 червня 2007 видано свідоцтво про розірвання шлюбу, серії [NUMBER], та в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 118. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], виданого 06 червня 2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції м. Кіровограда [PERSON], [INFO], змінила ім'я на [PERSON], про що в Книзі реєстрації зміни імені зроблено відповідний актовий запис за № 19. Крім того, судом встановлено, що згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 10 від 16.01.2017 року, виданої житлово-будівельним кооперативом «Агрегатчик», за адресою [ADDRESS], проживать: [PERSON], [INFO] - мати, та [PERSON], [INFO] - донька. Відповідно до довідки комунального закладу «Навчально-виховний комплекс Спеціалізований загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів № 26» № 451 від 08.07.2016 року, [PERSON], 2001 року народження, з 2008 року по 2016 рік, навчалася в даному навчальному закладі та за цей період батько [PERSON] не з'являвся до закладу та не приймав участі у вихованні та утриманні дитини; вихованням та утриманням дитини займалася мати [PERSON]. Відповідно до висновку виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 22.12.2016 року № 8005/49-05-24 орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 21.12.2016 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] встановлено, що шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] розірвано у травні 2006 року, після реєстрації розірвання шлюбу громадянці [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]». Неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] у [ADDRESS]. Неповнолітня [PERSON], 30.11.2016 року звернулась до служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради з заявою про внесення на розгляд комісії з питань захисту прав дитини питання про доцільність позбавлення батьківських прав її батька [PERSON], який самоухилився від виконання батьківських обов'язків відносно доньки. Згідно з довідкою комунального закладу «Навчально-вихований комплекс «Спеціалізований загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів № 26» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області від 08.07.2016 року № 451, вихованням дитини [PERSON] займається мати [PERSON] Факт невиконання батьком [PERSON], своїх батьківських обов'язків підтверджують громадяни [PERSON], [PERSON] У письмовій заяві на ім'я начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 21.12.2016 року батько [PERSON] повідомив, що згоден з позбавленням його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, при цьому батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З огляду на зазначене, [PERSON], [INFO] року, на час звернення з позовом до суду про позбавлення батька [PERSON] батьківських прав відносно неї, досягла 14- річного віку, та відповідно до ст. 165 СК України має право звернення до суду з зазначеним позовом. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на підставу для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], позивач [PERSON] посилалася на ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків по її (позивача) вихованню (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по її вихованню, позивач обґрунтовувала тим, що відповідач, проживаючи окремо від неї, самоухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по її вихованню, свідомо нехтуючи ними (батьківськими обов'язками), ніяким чином не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в її житті, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, навчанням, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що в сукупності можна розцінювати як ухилення батьком від її виховання, при цьому відповідач не був позбавлений інформації стосовно її місця перебування, крім того, йому (відповідачу) не створювалися зі сторони її (позивача) матері [PERSON] перешкоди у спілкуванні з нею та прийнятті участі у її вихованні, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання батька виконувати свої батьківські обов'язки, визначені законом, по відношенню до неї ([PERSON].). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.15, 16 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). З огляду на зазначене, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, є алкоголіком чи наркоманом, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання доньки, разом з тим, судом відзначається, що відповідач жодним чином не оскаржив заяву про позбавлення його батьківських прав, та, крім того, судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], що є першоосновою розвитку особистості дитини, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя та праці, не створюючи належних умов для природних здібностей дитини, поваги до її гідності, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча має реальну можливість для цього, за відсутності, при цьому, з боку інших осіб будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її вихованні та виконання своїх батьківських обов'язків, визначених законом, по відношенню до дитини, що є самостійною підставою, визначеною п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення батьківських прав відносно дитини. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов'язки не заключаються лише в наданні матеріальної допомоги, вони включають в себе також і материнську (батьківську) турботу та ласку, піклування про здоров'я дитини, її духовний, моральний та фізичний розвиток, навчання, спілкування з дитиною. Позбавлення батьківських прав є способом, перш за все, захисту прав та інтересів дитини, а тому питання про застосування такого заходу впливу на батьків нерозривно пов'язане з питанням захисту прав та інтересів дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діяїх батьків. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої дитини [PERSON], які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов'язує позбавлення батьківських прав, при цьому під час розгляду справи судом було встановлено реальну юридичну і фактичну можливість відповідача [PERSON], який є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, та наявність його вини у невиконанні батьківських обов'язків, відсутність перешкод з боку інших осіб, в тому числі позивача, для належного виконання відповідачем батьківських обов'язків, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з позбавленням батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дитини - неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved