Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 22.12.2017 року з позовною заявою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод, щодо участі у вихованні та у вільному спілкуванні з дитиною батьком, що проживає окремо. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 21.11.2008 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. В період шлюбу сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] року народження та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 19.05.2017 року по справі № 502/472/17 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 21.11.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області. Також позивач вказує, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 19.05.2017 року по справі № 502/737/17 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] року народження та [PERSON] , [INFO] ,щомісячно у розмірі 1/3 частки від заробітку /доходу/ відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення позивача з позовом 04.05.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме до [INFO] року, після чого якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів та інших дітей, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як зазначає позивач, фактично з того моменту у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей та їх відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони Відповідача стосовно неможливості нормального спілкування батька з дітьми, оскільки усі намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів. На даний час [PERSON] , [INFO] року народження проживає разом з позивачем, який займається його утриманням, навчанням та розвитком, забезпечує його усім необхідним для нормального розвитку та становлення, однак з [PERSON] , [INFO] року позивач не бачиться та не спілкується, оскільки відповідач не дає змоги її бачити, розмовляти по телефону, внаслідок чого він був змушений звернутися до Кілійської районної державної адміністрації Одеської області. 27.11.2017 року розпорядженням в. о. голови Кілійської районної державної адміністрації визначено позивачу спосіб участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] щотижня, один з вихідних днів суботи або неділі, за попередньою домовленістю сторін, з 14:00 години до 18:00 години з поверненням дитини до постійного місця проживання, не порушуючи процес оздоровлення та відпочинку, а також враховуючи стан її здоров`я. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] . Ухвалити судове рішення, яким визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] , [INFO] особисте спілкування: -щотижня, один з вихідних днів суботу або неділю, за попередньою домовленістю сторін, з 10:00 години до 19:00 години з поверненням дитини до постійного місця проживання, не порушуючи процес оздоровлення та відпочинку, а також враховуючи стан її здоров`я; -спільний відпочинок: святкові дні, першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; -необмежене спілкування [PERSON] з дочкою [PERSON] , [INFO] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною; -в дні побачення [PERSON] з дочкою, матиме право забирати [PERSON] , [INFO] , з дому/дитячого садка/ особисто, один день в тиждень з 16:00 години до 19:0 години; -зобов`язати [PERSON] за два дні до зустрічі [PERSON] з дочкою, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це [PERSON] особисто на наступний день з дня настання таких обставин. 05.03.2018 року від відповідача по справі [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 19.04.2018 року по справі № 502/2438/17 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на внесення змін до актового запису про народження дитини. Залучено до участі у справі орган опіки та піклування Кілійської районної адміністрації Одеської міської ради та відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Об`єднано вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON] до відповідача [PERSON] , треті особи орган опіки та піклування Кілійської районної адміністрації Одеської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визначення місця проживання дитини, внесення змін до актового запису про народження та стягнення аліментів в одне провадження з первісною позовною заявою [PERSON] до відповідача [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Кілійської районної державної адміністрації Одеської області про усунення перешкод, щодо участі у вихованні та у вільному спілкуванні з дитиною батьком, що проживає окремо. В обґрунтування первісної зустрічної позовної заяви, уточненої зустрічної позовної заяви від 02.04.2018 року та заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач за зустрічним позовом вказує, що домовитися про спосіб участі [PERSON] неможливо шляхом взаємних поступок, оскільки між сторонами склалися конфліктні стосунки. Також позивач за зустрічним позовом вказує, що вона жодним чином не чине перешкод у спілкуванні з донькою та не порушує виконання розпорядження Кілійської районної державної адміністрації № 538 від 27.11.2017 року. Дитина [PERSON] потребує спеціального догляду за станом здоров`я, а тому, як вказує позивач за зустрічним позовом, знаходження її без спеціального догляду, який вона здійснює вплине на стан здоров`я дитини. Також [PERSON] вказує, що на даний час дитина носить прізвище « [PERSON] » призводить до погіршення морального стану дитини, а також певних проблем у складанні документів, що стосуються дитини, тому в позивача є необхідність про зміну прізвища дитини в свідоцтві про народження. Крім чого, в зв`язку з тим, що на даний час позивач за зустрічним позовом потребує матеріальної допомоги, оскільки неповнолітня [PERSON] потребує постійного догляду, а тому вона не має місця роботи і можливості отримувати дохід. На підставі вищезазначеного позивач за зустрічним позовом просила суд: -відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі; -визначити місцем постійного проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; -визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] щотижня один з вихідних днів субота або неділя, за попередньою домовленістю сторін з 14:00 години до 18:00 години з поверненням дитини до постійного місця проживання, не порушуючи процес оздоровлення та відпочинку дитини, а також враховуючи стан її здоров`я; -зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області внести зміни в графу прізвище в актовому записі про народження № 186 від 22.05.2013 року з « [PERSON] » на « [PERSON] »; -стягнути з [PERSON] , [INFO] РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] аліменти на утримання [PERSON] , щомісячно у розмірі ј частки заробітку /доходу/ [PERSON] , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з дати звернення [PERSON] ; -стягнути з [PERSON] судовий збір за подання зустрічної позовної заяви. Позивач за первісною позовною заявою та відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги за первісним позовом не визнала у повному обсязі, а позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримала у повному обсязі. Представник відповідача за первісною позовною заявою та позивача за зустрічною позовною заявою [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги за первісним позовом не визнала у повному обсязі, а позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримала у повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кілійської районної державної адміністрації Мусафір Наталя Георгіївна в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у її відсутність, просила прийняти рішення на розсуд суду. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст.223, 247 ЦПК України. Судом в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 21.11.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 135 від 21.11.2008 року, /а. с. 6/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 191 від 14.10.2009 року, /а. с. 7/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 22.05.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 186 від 22.05.2013 року, /а. с. 8/. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 19.05.2017 року по справі № 502/472/17 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21.11.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 135. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище [PERSON] , [INFO] , змінено на дошлюбне - [PERSON] , /а. с. 11-12/. Довідкою про склад сім`ї № 2291 від 13.12.2017 року наданої виконавчим комітетом Кілійської міської ради Одеської області встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу його сім`ї входять [PERSON] , [INFO] року - дочка та [PERSON] , [INFO] року народження - син, /а. с. 14/. Актом депутата Кілійської міської ради Одеської області встановлено, що10.12.2017 року проведено обстеження житлово - побутових умов за адресою: [ADDRESS] де проживають [PERSON] , [INFO] року народження , котрий забезпечений належними побутовими умовами. Також за даною адресою проживає його батько [PERSON] , [INFO] та його батьки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На момент перевірки встановлено, що усі належні умови для проживання дитини та останніх членів сім`ї утримуються. Зі слів сусідів дана сім`я підтримує зі всіма дружні стосунки, /а. с. 16/. Висновком про доцільність проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] року народження з батьком [PERSON] , на підставі рішення № 10 комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 21.11.2017 року (протокол № 14), органи опіки та піклування вважають доцільним проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] року народження , разом з батьком [PERSON] , /а. с. 17/. Розпорядженням виконуючого обов`язки голови Кілійської районної державної адміністрації Одеської області № 538 від 27.11.2017 року визначено [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] року щотижня один з вихідних днів суботу або неділю, за попередньою домовленістю сторін, з 14:00 години до 18:00 години з поверненням дитини до постійного місця проживання, не порушуючи процес оздоровлення та відпочинку дитини, а також враховуючи стан її здоров`я (при наявності підтверджуючої довідки про стан здоров`я дитини), /а. с. 13/. Довідкою за вих. № 50 від 09.10.2017 року, виданої Кілійським районним центром первинної медико - санітарної допомоги Комунальної установи охорони здоров`я Кілійської районної ради Одеської області [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] має діагноз «Грижа білої лінії живота». Довідка дійсна до 09.10.2018 року, /а. с. 60/. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України, передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Статтею 12 ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 13 ч. 1 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі вищевикладеного, з урахуванням досліджених судом доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд задовольняє позовну заяву [PERSON] , а саме в частині усунення перешкод у вихованні та у вільному спілкуванні з дочкою, враховуючи, що відповідач за зустрічної позовною заявою в зустрічній позовній заяві фактично визнала вимоги позивача посилаючись на розпорядження виконуючого обов`язки голови Кілійської районної державної адміністрації Одеської області, а також враховуючи, що [PERSON] є малолітньою дитиною, їй виповнилося повних 5 років, а тому не може порушуватися їй звичний уклад життя. В іншій частині вимог відмовити за необґрунтованістю. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Актом депутата Кілійської міської ради Одеської області від 05.03.2018 року встановлено, що [PERSON] , 1985 року народження проживає за адресою: [ADDRESS] зі співмешканцем [PERSON] , 1986 року народження. Разом з ним мешкають неповнолітні діти: [PERSON] , 2013 року народження (донька [PERSON] ) та [PERSON] , 2011 року народження (донька [PERSON] ). Квартира в якій проживає родина, трьохкімнатна. Кімната в якій мешкають дівчата, обладнана всім необхідним для проживання і виховання (меблі, техніка та інше). В квартирі чисто, придбано, тепло і є всі необхідні умови, /а. с. 38/. Шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 23.06.2018 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 74 від 23.06.2018 року, /а. с. 95/. Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Кілійської районної державної адміністрації № 201742 від 16.05.2019 року про доцільність проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , встановлено, що після розлучення [PERSON] та [PERSON] , у травні 2017 року, малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . [INFO] , залишилися мешкати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дітей були добрі, мати опікувалася життям та здоров`ям своїх дітей, приділяла увагу їх догляду та вихованню, піклувалася про їх розвиток. У вересні 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, за заявою батька, розглядалось питання про доцільність проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] року народження , з батьком [PERSON] . Відповідно до прийнятого рішення було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] року народження , з батьком [PERSON] терміном на два місяці (розпорядження в. о. голови районної державної адміністрації від 15.09.2017 року № 402 «Про вирішенння спору між [PERSON] та [PERSON] щодо визначення місця проживання їх сина [PERSON] , [INFO] року народження »). У листопаді 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації за заявою батька, розглядалось питання про визначення способу участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , яка разом з матір`ю. Відповідно до прийнятого рішення було визначено [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щотижня один день з вихідних днів суботу або неділю, за попередньою домовленістю сторін, з 14:00 години до 18:00 години з поверненням дитини до постійного місця проживання, не порушуючи процес оздоровлення та відпочинку дитини, а також враховуючи стан її здоров`я (при наявності підтверджуючої довідки про стан здоров я дитини) (розпорядження в.о. голови районної державної адміністрації від 27.11.2017 року № 538 «Про визначення способу участі гр. [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] »). Крім того, на зазначеному засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, за заявою батьків, розглядалось питання про доцільність проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] року народження , з батьком [PERSON] . Відповідно до прийнятого рішення було визначено доцільним проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] року народження , разом з батьком [PERSON] (Висновок органу опіки та піклування Кілійської районної державної адміністрації про доцільність проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] року народження , з батьком [PERSON] від 30.11.2017 року №20/2135). [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , у трикімнатній квартирі разом з чоловіком та трьома дітьми: її донькою [PERSON] , донькою чоловіка від першого шлюбу та їхньою спільною дитиною. При обстеженні житлово-побутових умов проживання сім`ї (акт від 10.05.2019 року складений представниками служби у справах дітей райдержадміністрації) було встановлено, що квартира відповідає усім санітарним та побутовим вимогам, для дітей відведена окрема кімната та створені усі умови для їх проживання та розвитку. Відносини в родині доброзичливі. Гр. [PERSON] перебуває у відпустці для догляду за молодшою дитиною до досягнення нею трирічного віку. Дівчинка [PERSON] з моменту народження не розлучалася з матір`ю, яка піклується дитиною, всебічно розвиває її, слідкує за станом її здоров`я, добре одягає тощо. Зауважень щодо виховання та утримання дитини зі сторони закладу дошкільної освіти, який відвідує дитина, або лікарів не було. Враховуючи вищезазначене та рішення № 4 комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 15.05.2019 року (протокол № 5), орган опіки та піклування вважає доцільним проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч. 1ст.33 Конституції). Однак визначення місця проживання дитини має свою специфіку, оскільки дитина, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють. Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини. Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини та враховуючи, що дитина проживає з матір`ю, яка належно нею опікується, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення зустрічної позовної заяви в цій частині. Щодо зобов`язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області внести зміни в графу прізвище в актовому записі про народження № 186 від 22.05.2013 року з « [PERSON] » на «[PERSON]», суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини за рішенням суду. Відповідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 5 застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає в позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року за №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за N55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміні Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивачем за зустрічною позовною заявою не надано доказів та не зазначено підстав передбачених діючим законодавством для внесення змін до актового запису про народження дитини, суд приходить до висновку про відмову з задоволенні вимоги про внесення змін до актового запису про народження. Щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання колишньої дружини, щомісячно у розмірі 1/4 частки заробітку /доходу/ [PERSON] , але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з дати звернення, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати одне одного. Частиною 2 ст. 75 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу, тобто позивач має право на аліменти на своє утримання, так як знаходиться у декретній відпустці. Як зазначено в ст. 77 СК України, утримання одного з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно зі статтею 80 СК України, аліменти одному з подружжя можуть присуджуватися у частці від заробітку(доходу) другого. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З огляду на правові позиції п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМУ від 26 лютого 1993 р. №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. В зустрічній позовній заяві позивач та її представник посилаються на те, що позивач за зустрічним позовом потребує матеріальної допомоги, оскільки неповнолітня [PERSON] потребує постійного догляду, а тому вона не має постійного місця роботи і можливості отримати дохід, який би забезпечив її. Суд зазначає, що [PERSON] не надано доказів того, що вона потребує матеріальної допомоги та того, що існують об`єктивні причини за яких вона не може працювати, або підтверджень, що малолітня потребує постійного догляду. Позивач в порушення статті 81 ЦПК України не надала до суду належних та допустимих доказів що відповідач дійсно працює, отримує достатній дохід та спроможній сплачувати аліменти на її утримання, а посилається лише на ту обставину, що позивачка за зустрічним позовом має право на утримання (аліменти), не враховуючи матеріальний стан платника, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. З зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення на її утримання грошових коштів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ч.ч. 1- 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, з урахуванням досліджених судом доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд задовольняє первісну позовну заяву частково та зустрічну позовну заяву частково, виходячи з викладеного у мотивувальній частині рішення.

Outcome: partial