Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

26.12.2018 представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 137553,26 грн. - витрат, пов'язаних з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького та судові витрати. В основу свої позовних вимог позивач зіслався на те, що відповідач проходив військову службу (навчання) в Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького з 06.08.2010 року по 27.06.2014 року на посаді курсанта. В подальшому проходив військову службу на офіцерських посадах в органах охорони державного кордону. Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 13.06.2017 року №575-ос з відповідачем було припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби та звільнено з військової служби за пунктом «е» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (через службову невідповідність) (у редакції закону чинній на момент звільнення). Наказом начальника Сумського прикордонного загону від 16.06.2017 року №115-ос старшого лейтенанта [PERSON] було виключено зі списків особового складу прикордонного загону у звязку зі звільненням. Вислуга календарних років на день його звільнення, з урахуванням навчання в Національній академії, складає 6 років 10 місяців 10 днів. Тобто, старший лейтенант [PERSON] був звільнений з військової служи не вислуживши 5 років після закінчення вищого військового навчального закладу. Відповідач під час навчання у НАДПСУ перебував на повному державному забезпеченні за рахунок коштів Державного бюджету України. Всього державою в особі Адміністрації державної прикордонної служби України на утримання відповідача було витрачено: на грошове забезпечення - 92110,34 грн.; на продовольче забезпечення - 22475,46 грн.; на забезпечення речовим майном - 3004,26 грн.; на медичне забезпечення - 730,10 грн., на житлово-комунальні послуги - 19233,10 грн., всього на суму 137553,26 грн. [PERSON] був звільнений з військової служби відповідності до п. "є" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" - через службову невідповідність (у редакції чинній на момент звільнення), а відтак, дії відповідача заподіяли державі шкоду на суму 137553,26 грн. В добровільному порядку [PERSON] витрати повязані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі не відшкодував. В судове засідання представник позивача не зявився, 17 січня 2019 року надіслав до суду заяву, в якій просять слухати справу в його відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явився, його представник адвокат [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив відмовити в задоволенні позову, оскільки [PERSON] на даний час проходить військову службу у офіцерському званні. Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобовязаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак (ст.6 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з наказу Голови Державної прикордонної служби України від 13.06.2017 року №575-ос з відповідачем було припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби та звільнено з військової служби за пунктом «е» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (через службову невідповідність) (у редакції закону чинній на момент звільнення). Наказом начальника Сумського прикордонного загону від 16.06.2017 року №115-ос старшого лейтенанта [PERSON] було виключено зі списків особового складу прикордонного загону у звязку зі звільненням (а.с.6,54) Відповідно до розрахунків (а.с.15-20) Адміністрацією державної прикордонної служби України на утримання відповідача було витрачено: на грошове забезпечення - 92110,34 грн.; на продовольче забезпечення - 22475,46 грн.; на забезпечення речовим майном - 3004,26 грн.; на медичне забезпечення - 730,10 грн., на житлово-комунальні послуги - 19233,10 грн., всього на суму 137553,26 грн. Про необхідність відшкодування витрат, відповідача повідомлено 16 червня 2017 року (а.с.9), однак до цього часу [PERSON] добровільно кошти не повернув. Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького є структурною одиницею Державної прикордонної служби України. Командування академії несе повну відповідальність за збереження та ефективне використання закріпленого за вказаним навчальним закладом майна. Отже, невідшкодування відповідачем витрат, повязаних з утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, є прямою шкодою державі. Пунктом 10 статті 25 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» зазначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом пяти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и" частини шостої статті 26 цього Закону (у редакції закону чинній на момент звільнення), відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Згідно п. 1 «Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964(далі - Порядок), цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» № 964 від 12.07.2006 року, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, а також оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. 1.1 спільного наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України, Управління Державної охорони України, Служби безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 року «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» порядок розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, розроблено з метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, повязаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, військовому навчальному закладі, у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем, відповідно до вимог «Порядку відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» та «Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» було правильно здійснено розрахунок фактичних витрат, повязаних з утриманням відповідача з дня його зарахування по день виключення зі списків особового складу. Таким чином, відповідач, незважаючи на взятий на себе обовязок з відшкодування витрат, повязаних з його утриманням під час проходження військової служби (навчання) у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, будучи ознайомленим з розрахунком нарахованих сум витрат, станом на день розгляду справи не здійснив відшкодування витрат добровільно, а тому таке відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд не\~приймає обґрунтування\~відповідача про\~безпідставність позову,\~через продовження\~військової служби\~за контрактом.\~Відповідачем не\~представлено суду\~доказів продовження військової\~служби в державній прикордонній службі України, яка понесла витрати на його утримання в період навчання в Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували вимоги позову і передбачали підстави для відмови у його задоволенні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Адміністрації Державної\~прикордонної служби\~Українипідлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved