Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 33200 грн. та моральної шкоди в сумі 1500 грн., а також просить стягнути судовий збір в сумі 563,60 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач надав письмову заяву про виплату позивачу 33200 грн. за майбутній продаж квартири [ADDRESS], в строк до 01.05.2014 року, але виплату не здійснив, чим порушив право позивача. Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. У судове засідання відповідач не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином телефонограмами від 14.08.2014 року та 18.08.2014 року. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі матеріалів справі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради згідно з розпорядженням від 04.08.2000 року № 15917 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачу, відповідачу та [PERSON]. Остання заповідала свою 1/3 частину [PERSON] та відповідно до заповіту 13.01.2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину. 19.03.2014 року [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені свого малолітнього сина [PERSON] та [PERSON] склали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Продаж квартири здійснено за 115133 грн.00 коп. [PERSON] зобов'язався виплатити [PERSON] суму у розмірі 33200 грн. за майбутній продаж частини квартири за [ADDRESS], який відбудеться в строк до 01.05.2014 року, про що подав заяву, засвідчену приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу [PERSON] 09.12.2013 року, заяву зареєстровано в реєстрі за № 3176. Як вбачається з матеріалів справи, продаж квартири здійснено 19.03.2014 року. На протязі майже чотирьох місяців відповідач не сплатив суму, вказану в заяві, тому позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 вказаної статті зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09.07.2002 року у справі № 1-2/2002 N 15-рп/2002 визначено, що право на судовий захист передбачено й іншими статтями Конституції України. Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. З цього випливає, що пред'явленням позову відповідачу фактично надіслано вимогу щодо сплати заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів щодо виконання зобов'язання про виплату 33200 грн. позивачу. За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON] э обгрунтованим та доведеним належними доказами, а тому сума 33200 грн. підлягає стягненню з відповідача. Статтею 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини четверта, п'ята). Відповідно до абз. 2 п. 5 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 21.01.1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, суд вважає, що оскільки позивачем в ході судового розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами вина відповідача у негативному впливі на здоров'я позивача, позовна вимога позивача про стягнення моральної шкоди у сумы 1500 грн. - є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в сумі 332,00 грн. з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved