Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Новомосковської Районної Державної Адміністрації, Служба у справах дітей Піщанської сільскої ради, Служба у справах дітей Енергодарської міської ради. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, сторони перебували в шлюбі з 15.01.2011 року, але спільне життя не склалося і 26.04.2012 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області шлюб було розірвано. За власним бажанням, відповідач усиновив сина позивачки від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Енергодарського міського суду від 04.11.2011 року відповідача оголошено батьком [PERSON] , прізвище та по-батькові дитини змінилося на [PERSON] 27.04.2013 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , який разом з позивачкою піклуються про дитину. Після розлучення відповідач мешкає далеко від сина, в Дніпропетровській області, участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться його життям, матеріальної допомоги не надає. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого сина, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою Вільногірського міського суд Дніпропетровської області від 17.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в підготовчому засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю, подавши на підтвердження цього письмову заяву про визнання позовних вимог. Представники третіх осіб повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду, в підготовче судове засідання не з`явились. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з Державного реєстру щодо дошлюбного прізвища [PERSON] було [PERSON] , а після реєстрації шлюбу стала [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії рішення Енергодарського міського суду Запорізької області у справі від 26.04.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 8). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] , [INFO] батько зазначений [PERSON] відповідно до ст. 126 СК України (а.с. 9). Відповідно до копії висновку від 13.07.2011 року № 02-24/2849 про доцільності усиновлення та рішенням Енергодарського міського суду від 04.11.2011 року відповідача оголошено батьком [PERSON] , прізвище та по-батькові дитини змінилося на [PERSON] (а.с. 10, 11). Згідно повторного свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 27.04.2013 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила призвіще на [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до висновку від 11.10.2021 року №01-01-40/4898 Адміністрація Енергодарської міської ради Запорізької області виконавчого комітету вважають доцільним питання позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] [INFO], та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с. 121, 122). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, винну поведінку батька та свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 141, ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була підписана Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на правову підставу для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини , позивач посилається на ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Зокрема, ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, позивач обґрунтовує тим, що відповідач, проживаючи окремо від дитини, самоухилився від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, не цікавиться його життям, здоров`ям, розвитком, навчанням, не приймає будь-якої участі у вихованні сина, не підтримує матеріально, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання матері виконувати свої батьківські обов`язки, визначені законом, по відношенню до дитини, при цьому, іншого, з наявних у справі доказів судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 15, 16 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , зазначено, що він свідомо протягом більше дев`яти років ухиляється від виконання обов`язків по вихованню, утриманню сина, не піклується про його стан здоров`я, духовний і моральний розвиток, не цікавиться ні розвитком, ні навчанням дитини, не проявляє до [PERSON] своєї батьківської уваги та турботи, хоча має таку можливість. Виходячи з вищезазначеного, в інтересах малолітнього, виконавчий комітет Енергодарської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Отже, приймаючи до уваги інтереси дитини - [PERSON] , які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов`язує позбавлення батьківських прав, визнання позову відповідачем, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з позбавленням відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] . При цьому, судом відзначається, що відповідно ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved