Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював, за останньою редакцією від 05.12.2017 року (а.с.132-136), до Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Національної поліції України, Ліквідаційної комісії ГУМВС України, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 20 грудня 2012 року прокурором Запорізької прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері, йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України. Під час досудового слідства він був неодноразово допитаний в якості підозрюваного, ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2012 року йому, [PERSON], було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання. Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2013 року його було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі, із застосуванням ст.75,76 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2014 року обвинувальний вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23.12.2013 року за його апеляцією було змінено, а провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України відносно нього закрито, у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення. Запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання, обраний відносно нього, Апеляційним суддом Запорізької області було скасовано. В касаційному порядку кримінальна справа не переглядалась. Як зазначено [PERSON] у предявленому позові, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання, він зазнав моральних страждань у зв'язку з явно несправедливим і упередженим проведенням досудового слідства, з явною і очевидною фальсифікацією матеріалів кримінальної справи, також він зазнав сильних душевних хвилювань у зв'язку із застосуванням тиску з боку слідчого, направленого на визнання ним вини та в подальшому спрощеного судового розгляду справи. Він втратив віру у спроможність прокуратури здійснювати контроль та нагляд за додержанням органом досудового слідства вимог кримінально-процесуального законодавства під час розслідування кримінальної справи. Він втратив становище в суспільстві, були порушені його нормальні життєві зв'язки. Також вказує у позові, що в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності значно погіршився стан його психічного здоров'я. Перебуваючи у пригніченому стані, викликаному незаконними діями щодо нього, він зазнавав сильних душевних страждань і у зв'язку з цим постійно перебував в хворобливому фізичному емоційному стані, був пригнічений, сумний, дратівливий. Після оголошення судом вироку та визнання його винним з призначенням двох років позбавлення волі, він зазнав психічний шок. Не виявляв собі, що опиниться під вартою за те, що не скоював. Віра в суд була надірвана. Також внаслідок застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання він був позбавлений можливості вільно пересуватися і виїздити з місця проживання, реалізовувати звичні привички та бажання. Він не міг поїхати оздоровитися до санаторію, влітку не міг повезти свою дружину та малолітнього сина на море, а на зимові канікули - до Карпат. Протягом тривалого часу він не міг відвідувати друзів та родичів, адже був вимушений постійно з'являлися за викликами слідчого та суду. Крім того, він був вимушений звертатися за правовою допомогою до адвокатів, ще вимагало від нього не лише значних матеріальних витрат, а й додаткових зусиль (поїздок, надання пояснень, збирання додаткових доказів, тощо). В результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності значно погіршився стан його психічного здоров'я. Перебуваючи у пригніченому стані, викликаному незаконними діями щодо нього, як вказує позивач, він зазнавав сильних душевних страждань, у зв'язку з цим постійно перебував в хворобливому фізичному та емоційному стані був пригнічений, сумний, дратівливий. Під час розгляду кримінальної справи було встановлено, що законних підстав для обмеження його, [PERSON], конституційних прав, зокрема обрання запобіжного заходу у вигляд: особистого зобов'язання та його тривале застосування, слідчий не мав. Повне виправдання свідчить про незаконність притягнення його до кримінальної відповідальності та незаконність обмеження в конституційному праві щодо свободи пересування. Зазначене вказує на порушення його прав та охороняємих законом свобод, а саме: незаконним порушенням щодо нього кримінальної справи, незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, незаконним обранням йому запобіжного заходу. У зв'язку з чим, розмір завданої йому моральної шкоди позивач [PERSON] оцінює у 100000 грн., компенсація витрат на правову допомогу адвоката становить 15000,00 грн., які він сплатив захиснику адвокату [PERSON], тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з даним уточненим позовом, в якому просить: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 гривень та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 15000,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, проте надано суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, за участю його представника адвоката [PERSON] (а.с.73), також раніше в судовому засіданні від 04.08.2017 року позивачем [PERSON] особисто були надані пояснення по суті заявлених ним позовних вимог за предявленим раніше позовом, в яких він заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити за підставами, викладеними у позові. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними в уточненій позовній заяві в редакції від 05.12.2017 року та просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на користь [PERSON]: моральну шкоду в розмірі 100 000,00 гривень та витрати на правову допомогу адвоката [PERSON] у кримінальному провадженні в розмірі 15000,00 грн. Представник відповідача прокуратури Запорізької області в особі [PERSON] заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо відшкодування з Державного бюджету моральної шкоди на корить [PERSON] в загальному розмірі 24412,60 грн., в іншій частині позовних вимог просить відмовити, посилаючись на уточнені письмові заперечення проти позову, викладені в редакції від 06.11.2017 року (а.с.127-130), та в яких посилається на те, що [PERSON], згідно матеріалів кримінального провадження, перебував під кримінальним переслідуванням з часу повідомлення останньому про підозру, а саме з 20.12.2012 року по 27.03.2014 року (закриття провадження апеляційним судом Запорізької області) - 14 повних місяців, 39 днів (12 днів у 2012 році, 27 днів у 2014 році). Згідно із п. п. 1, 3, 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 року, який набрав чинності з 01.01.2017 року, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON], який гарантовано державою, становить 24412,6 грн. Разом з цим, позивач [PERSON] просить стягнути за рахунок Держави на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн., що у 4 рази більше ніж мінімальний розмір відшкодування, обрахований відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Розмір завданої моральної шкоди [PERSON] обґрунтовує власними припущеннями, загальними тим, що внаслідок перебування під кримінальним переслідуванням постраждала його репутація, погіршився стан здоров'я, останній був позбавлений можливості вільного пересування та інші, що завдало йому моральних страждань. Проте, ці обставини позивачем не підтверджено, конкретні обставини не наведено, докази на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди саме в розмірі 100000 грн. суду не надано, а тому вважають, що відсутні належні обґрунтування заявленого позивачем розміру заподіяної моральної шкоди. Крім того, позивачем про витрачені кошти на оплату послуг адвоката у кримінальному провадженні у заявленому розмірі не підтверджено належним документом (а.с.127-130). В судовому засіданні представник Державної казначейської служби України [PERSON] проти позову [PERSON] заперечує у повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення на позовну заяву, викладені в редакції від 21.06.2017 року (а.с.77-79), та в яких, посилаючись на безпідставність заявлених [PERSON] позовних вимог, зазначає, що Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215 та згідно з даним Положенням, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Та як випливає зі змісту позову, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним у правовідносини і жодної шкоди позивачеві не завдало, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб'єктів. Також позивач у предявленому позові не обґрунтував, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач [PERSON] оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, проте вказані вимоги позивачем не виконані. Казначейство вважає, що позивачем не враховано норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Розмір морального відшкодування позивачем необгрунтовано завищено. Також посилаються на те, що відповідно до пункту 3 статті 13 Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розміри мінімальної заробітної плати на 2017 рік було встановлено Законом України Про Державний бюджет на 2017 рік у місячному розмірі: з 1 січня - 3200,00 гривень. Разом із тим, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600,00 гривень. Тому вважають, що оскільки право позивача на відшкодування шкоди є наслідком незаконності у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, про що зазначається у частині 1 статті 2 Закону, тому й відшкодування шкоди повинно відбуватися в розмірах і порядку, передбачених цим Законом. Також вважають не підтвердженими належними доказами витрати [PERSON] на правову допомогу адвоката, тому в задоволенні позову просять відмовити у повному обсязі (а.с. 41-44, 77-79). Представник відповідача - Національної поліції України в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом належним чином та у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про отримання уповноваженою особою судових повісток (а.с. 36, 67, 82, 118, 140, 152), проте суду надано письмові заперечення проти позову, в яких зазначено про неналежність відповідача, визначеного в особі Національної поліції України, посилаючись на відсутність правовідносин з позивачем та Національною поліцією України та яка жодним чином не могла впливати на права чи обов'язки позивача, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] просять відмовити (а.с.89-90). Представник відповідача - Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином та у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові рекомендовані повідомлення про отримання уповноваженою особою судових повісток (а.с.66, 81, 103, 119, 141, 151), проте про причини неявки суду не повідомлено, відгуку, заперечень на позов на надано. Вислухавши в судовому засіданні під час судового розгляду даної цивільної справи пояснення позивача [PERSON], представника позивача адвоката [PERSON], який діє в інтересах позивача [PERSON], пояснення представника відповідача прокурора Арустамян Д.Ю., представника співвідповідача Державної казначейської служби України [PERSON], дослідивши матеріали даної цивільної справи № 311/841/17, матеріалами кримінального провадження №1-кп/311/151/2013 по обвинуваченню [PERSON], [PERSON], [PERSON] за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, повно та всебічно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної цивільної справи, та матеріали кримінального провадження №1-кп/311/151/2013 (у пяти томах), суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1,2 ст.12 ЦК України кожна особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. В судовому засіданні встановлено та як вбачається з матеріалів кримінального провадження №1-кп/311/151/2013, 06 грудня 2012 року до ЄРДР було внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та слідчим відділом ЛВ на станції Мелітополь Управління МВС України на Придніпровській залізниці 06.12.2012 року було розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12012080390000011, що підтверджується Витягом з ЄРДР від 06.12.2012 року, обвинувальним актом, складеним старшим прокурором з наглядом за додержанням законів у транспортній сфері [PERSON] від 20.05.2013 року, ухвалами слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, копії яких є в матеріалах кримінального провадження №1-кп/311/151/2013. 25.12.2012 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області підозрюваному [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання з покладенням на [PERSON], обовязків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком на два місяці, зокрема: - прибувати по першому виклику до службової особи на визначений нею час; - не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; - докласти зусиль до пошуку роботи. Контроль за виконанням запобіжного заходу покладено на слідчого СВ ЛВ на ст.Мелітополь [PERSON] (т.4 а.с.14-15 кримінального провадження). 23.12.2013 року вироком Василівського районного суду Запорізької області [PERSON] визнано винним за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.1 ст.185 КК України та [PERSON] призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком один рік шість місяців. Запобіжний захід відносно [PERSON] до набрання вироком суду законної сили продовжено у вигляді особистого зобовязання, та копія вироку суду міститься в матеріалах цивільної справи (а.с. 3-10). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2014 року обвинувальний вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23.12.2013 року, щодо [PERSON] було скасовано, а провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрито, у звязку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення,. Запобіжний захід [PERSON] у вигляді особистого зобовязання скасовано (а.с. 13-21). В касаційному порядку дане кримінальне провадження не переглядалося. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи .стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, зазначеними судовими рішеннями, які є обовязковими для суду в ході даного судового розгляду, провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України закрито, у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України. Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. Підстави виникнення права на відшкодування шкоди фізичній особі повязуються з незаконними діями посадових осіб незалежно від їх вини. Такими підставами є незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених законом. Таким чином, обмеження прав і свобод громадян допускається лише у разі наявності законних підстав. Під час розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України, було встановлено, що законних підстав для обмеження його конституційних прав, не було. Закриття провадження відносно нього свідчить про незаконність притягнення до кримінальної відповідальності та незаконність обмеження в конституційних правах. Аналізуючи положення Конституції України в частині відповідальності держави перед людиною, суд приходить до висновку, що законодавством передбачено два види відповідальності це позитивна відповідальність, яка відбита у тих конституційних приписах, в яких зафіксовано, що держава гарантує права і свободи людини, забезпечує їх, створює умови для здійснення прав людей, дбає про їх здійснення, і негативна відповідальність держави, яка полягає в її зобовязаннях відшкодувати ті чи інші збитки (матеріальні, моральні), завдані порушенням прав і свобод людини внаслідок дій (бездіяльності) державних органів, службових чи посадових осіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], конституційні права та свободи якого були порушенні внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, обрання міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання, проведення інших процесуальних слідчих дій, що обмежували його права, у звязку з чим позивач [PERSON] вправі порушувати питання про відшкодування завданої йому шкоди. Відповідно до ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених Законом. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з ч.2 ст.1 зазначеного Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури чи суду. Пунктом 1 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що завдана позивачу [PERSON] шкода повинна бути відшкодована Державою. У наведених в ст.1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються суми, сплачені ним у звязку з наданням йому юридичної допомоги, моральна шкода та судові витрати (п.3, 4, 5 ст. 3 зазначеного Закону). Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.4 зазначеного Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених, у тому числі, п.4,5 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали позивачеві моральної втрати, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст.13 вказаного вище Закону). Згідно п.п.3,4 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", що затверджений наказом Міністерства юстиції України, генеральної прокуратури України, міністерства фінансів України від 04.03.1996 року №6/5/3/41, передбачено, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Відповідно до ч.3 п.10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04.03.1996 року, до сум, сплачених на надання юридичної допомоги, відносяться суми, сплачені адвокату за участь у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені в рахунок оплати витрат адвоката у звязку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Судом встановлено, що в суді першої та апеляційної інстанції захист прав та інтересів підозрюваного (обвинуваченого) [PERSON] здійснював захисник - адвокат [PERSON], повноваження якого підтверджуються належними документами, які містяться в матеріалах кримінального провадження №1-кп/311151/2013 (т.1 а.с.44-45, т.5 а.с.84-91), а саме: оригіналом Договору про надання правової допомоги (у кримінальному провадженні) від 25 квітня 2013 року, Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2871, виданим на підставі рішення Київської міської КДА від 26.04.2007 року № 9-6-9, посвідченням адвоката на імя [PERSON], витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.134). Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», редакція якого діяла на час досудового та судового розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] (2013-2014 роки), розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, під час ознайомлення з матеріалами справи. Довідкою від 14.02.2018 року, наданою Василівським районним судом Запорізької області за підписом судді Степаненко Ю.А. (а.с.166), підтверджено факт здійснення захисту адвокатом [PERSON] інтересів обвинуваченого [PERSON] у кримінальному провадженні № 1-кп/311151/2013 по обвинуваченню [PERSON], [PERSON], [PERSON], обвинувачених за ч.3 ст.15- ч.2 ст.185 КК України в судових засіданнях, які відбувались: 25.06.2013 року - 7 хвилин, 28.08.2013 року - 3 години 30 хвилин, 16.09.2013 року - 2 години 30 хвилин, 23.09.2013 року - 2 години 30 хвилин, 08.10.2013 року - 1 година, 07.11.2013 року - 1 година 30 хвилин, 15.11.2013 року - 30 хвилин, 22.11.2013 року - 1 година 30 хвилин, 09.12.2013 року - 1 година, 12.12.2013 року - 1 година 30 хвилин, 23.12.2013 року - 3 години (а.с.166), що також підтверджується журналами судових засідань, які містяться в матеріалах кримінального провадження №1-кп/311/151/2013. Крім того, 27.03.2014 року захисник [PERSON] - адвокат [PERSON] брав участь в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції - 1 година 30 хвилин, що підтверджується журналом судового засідання від 27.03.2014 року, який є в матеріалах кримінального провадження (т.5 а.с.105-108). Дані обставини підтверджено у повному обсязі матеріалами кримінального провадження №1-кп/311151/2013 у пяти томах, які були безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні, за участю представників сторін, під час судового розгляду даної цивільної справи, та відповідачами не оспорюються. Також, як зазначено у позові [PERSON] в редакції від 09.10.2017 року (а.с.111-112), протягом судового розгляду кримінального провадження № 1-кп/311/151/2013 в суді першої та апеляційної інстанції захисником - адвокатом [PERSON] було відпрацьовано в цілому 19 годин 30 хвилин. Дані обставини щодо представництва інтересів підозрюваного [PERSON] захисником адвокатом [PERSON] під час досудового розслідування підтверджуються матеріалами кримінального провадження №1-кп/311/151/2013, які ретельно були досліджені судом в судовому засіданні, за участю представників сторін, під час судового розгляду даної цивільної справи, та відповідачами не оспорюються. Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 року за № 5515-VI мінімальна заробітна плата у 2013 році у місячному розмірі з 1 січня становила - 1147 гривні. Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року за № 719-VII, мінімальна заробітна плата у 2014 році у місячному розмірі з 1 січня становила - 1218 гривень. Таким чином, на оплату послуг адвоката [PERSON] у кримінальному провадженні №1-кп/311151/2013 позивач [PERSON] витратив, згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - 9042 грн.75 коп., виходячи з наступного розрахунку: - 1 година праці адвоката у 2013 році становить 458,80 грн. (1147,00 грн. * 40/100); 30 хвилин праці становить - 229,40 грн.(1147,00 грн. * 40/100/2) ; 1 хвилина праці становить (1147,00 грн. * 40/100/60) -7,65 грн Та, відповідно, прийняття участі захисника адвоката [PERSON] в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції становить загальну тривалість 18 годин 07 хвилин, що підтверджується журналами судових засідань та довідкою, виданою 14.02.2018 року Василівським районним судом Запорізької області (а.с.166). Тому, відповідно праця захисника [PERSON] в судових засіданнях у 2013 році (18 годин 07 хвилин становить 8312,55 грн. (18 год. * 458,80 грн. + 7 хвил. * 7,65 грн.). - 1 година праці адвоката у 2014 році становить 487,20 грн. (1218,00 грн. * 40/100) та 30 хвилин праці відповідно становить - 243,60 грн. (1218,00 грн. * 40/100/2). Та, відповідно, прийняття участі захисника адвоката [PERSON] в ході судового розгляду кримінального провадження 27.03.2014 року Апеляційним судом Запорізької області становить тривалістю 01 година 30 хвилин, що підтверджується журналом судового засідання від 27.03.2014 року, який є в матеріалах кримінального провадження (т.5 а.с.105-108). Тому, всього у 2014 році праця адвоката [PERSON] в апеляційній інстанції тривалістю 1 година 30 хвилин становить 730,20 грн. ((1 год. * 487,20 грн.) + 243,60 грн. = 730,20 грн.). Отже, загальна сума компенсації витрат на правову допомогу адвоката становить 9042,75 грн. (8312,55 грн. + 730,20 грн.), яку суд вважає необхідним стягнути на користь [PERSON] та задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України на його користь витрат на правову допомогу адвоката в загальному розмірі 9042,75 грн. за вищенаведеним розрахунком. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У п.9 Постанови зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Як зазначив позивач [PERSON] у позовних вимогах, в результаті незаконних дій органів досудового розслідування, незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання та тривалого строку його дії (25.12.2012 року по 27.03.2014 року), позивач зазнав моральних страждань та сильних душевних хвилювань, він втратив віру у спроможність прокуратури здійснювати контроль та нагляд за додержанням органом досудового слідства вимог кримінально-процесуального законодавства під час розслідування кримінальної справи. Внаслідок звинувачення у вчиненні злочинів постраждала його репутація почесного правослухняного громадянина: він втратив становище в суспільстві, були порушені його нормальні життєві зв'язки. Це суттєвим чином вплинуло на авторитет та ділову репутацію позивача серед оточуючих, створювало негативну психологічну установку відносно нього, як людини аморальної, непорядної, сприяло упередженому ставленню до нього з боку колег. В результаті незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності значно погіршився стан його психічного здоров'я: перебуваючи у пригніченому стані, викликаному незаконними діями щодо нього, він зазнавав сильних душевних страждань і у зв'язку з цим постійно перебував в хворобливому фізичному та емоційному стані був пригнічений, сумний, дратівливий. Внаслідок застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання він був позбавлений можливості вільно пересуватися і виїздити з місця проживання, реалізовувати звичні привички та бажання: не міг поїхати оздоровитися до санаторію, влітку не міг повезти свою дружину та малолітнього сина на море, а на зимові канікули - до Карпат. Протягом тривалого часу він не міг відвідувати друзів та родичі, оскільки був вимушений постійно з'являлися за викликами слідчого та суду, був змушений звертатися за правовою допомогою до адвокатів, що вимагало від нього не лише значних витрат, а й додаткових зусиль (поїздок, надання пояснень, збирання додаткових доказів, тощо) для підтвердження та доведеності своєї невинуватості. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував під кримінальним переслідуванням з 20.12.2012 року (повідомлення про підозру) по 27.03.2014 року (набуття вироком суду законної сили), що в цілому становить тривалість - 15 місяців 9 днів. При цьому, за весь час кримінального переслідування позивач [PERSON] зазнав моральних страждань, його немайнові права були порушені: складанням відносно нього процесуальних документів, проведенням певних слідчих дій за його участю, викликами до правоохоронних органів, до суду, певними обмеженнями, повязаними із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання, розгляд кримінальної справи судом першої та апеляційної інстанції, що в цілому призвело до душевних страждань позивача, порушення його нормальних життєвих та соціальних звязків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обмежувало у вільному пересуванні у звязку з обраним [PERSON] запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання, змінився спосіб життя позивача, оскільки він неодноразово був змушений з'являтися до органів досудового слідства для проведення слідчих дій та за викликами до суду під час розгляду кримінальної справи в суді, необхідністю звернення за правовою допомогою адвоката для здійснення захисту своїх законних прав та охоронюваних Законом інтересів в ході досудового розслідування та в суді для підтвердження та доведеності своєї невинуватості. При цьому, факт заподіяння позивачеві моральної шкоди підтверджується, окрім його пояснень,матеріалами цивільної справи № 311/842/17 та кримінальної справи № 1 кп/311 /151/2013. Проте, перебуваючи під кримінальним переслідуванням по кримінальному провадженню № 12012080390000011, [PERSON], без законних на те підстав потерпав обмеження у звязку з незаконним порушенням відносно нього кримінального провадження за ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України, незаконність якого була встановлена ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2014 року, якою обвинувальний вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23.12.2013 року щодо [PERSON] було скасовано, а провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрито, у звязку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення,, а також запобіжний захід відносно [PERSON] у вигляді особистого зобовязання було скасовано При цьому, за весь цей час позивач зазнав моральних страждань, які призвели до його душевних страждань, порушення його нормальних життєвих звязків і вимагають від нього до теперішнього часу додаткових зусиль для організації свого життя. Тому сам по собі такий факт є травмуючим для будь-якої людини, яка зазнала незаконних дій: повідомлення про підозру, заходів обмеження у звязку із застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання, шестимісячного досудового розслідування та судових розглядів тривалістю майже рік. Незаконне порушення кримінального провадження відносно [PERSON] призвело до необхідності прикладання ним додаткових зусиль для організації свого життя та відстоювання свого чесного імені, оскільки інкримінованого кримінального правопорушення він не скоював, що було очевидним для суду першої інстанції та з чим він не погодився ,подав апеляцію на обвинувальний вирок суду від 23.12.201 року відносно нього, а також не погоджувались органи прокуратури, якими було подано апеляційну скаргу на виправдовувальний вирок суду першої інстанції щодо [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що моральну шкоду позивачу заподіяно незаконними діями (бездіяльністю) органу досудового розслідування та прокуратури. Між їх незаконними діями (бездіяльністю) та моральними стражданнями позивач, існує причинний звязок. Заперечення відповідачів цього факту, суд вважає безпідставними, та обґрунтовується їх намаганням та способом уникнути відповідальності. Статтею 56 Конституції України та ст.1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Умовою застосуванням судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на не договірні зобовязання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, враховує вимоги розумності та справедливості, а також ступінь доведеності та обґрунтованості позивачем розміру моральної шкоди. Розмір моральної шкоди в мінімальних межах, визначених Законом, з розрахунку одного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, станом на час розгляду справи, з врахуванням встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розміру мінімальної заробітної плати, який становить - 3723,00 грн., та мінімальній розмір моральної шкоди у загальній сумі складає - 56925,90 грн. з наступного розрахунку: 3723,00 грн. х 15 місяців = 55845,00 грн.; 3723,00 грн. : 31 день * 9 днів = 1080,90 грн.; 55845,00 грн. + 1080,90 грн. = 56925,90 грн. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, приймаючи до уваги душевні страждання позивача [PERSON], порушення його нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи тривалість перебування позивача під слідством та судом (понад рік), що призвело до невизначеності в майбутньому житті, порушення нормальних життєвих звязків та, виходячи із засад розумності, виваженості, та справедливості, вважає необхідним стягнути на користь позивача моральну шкоду у її мінімальному розмірі, в сумі 56925,90 грн., виходячи з вищенаведеного розрахунку. Стягнення на користь позивача [PERSON] саме мінімального розміру моральної шкоди, у даному випадку, на думку суду, буде достатнім і справедливим. Належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди саме в сумі 100000,00 гривень позивачем суду не надано та в судовому засіданні не доведено. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ч.3 ст.13 цього Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже ,межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на момент ухвалення рішення судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року\~№ 2246-VII I\~встановлено\~мінімальна зарплата\~у місячному розмірі з 1 січня - 3723 грн. У звязку з вищенаведеним суд відхиляє доводи представників відповідача в частині, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності Законом №17774 VIII від 06.12.2016\~\~року не застосовується як розрахункова величина, як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривен, оскільки вказане положення застосовується виключно при нарахуванні посадових окладів та доплат, тоді як порядок відшкодування моральної шкоди у даному випадку регулюються нормами спеціального Закону по відношенню до Закону №17774 VIII. Тому, доводи відповідачів, викладені у запереченнях відпоівдачів, щодо необхідності застосування положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII при здійснення розрахунків розміру відшкодування моральної шкоди та визначення як розрахункової величини мінімальної заробітної плати у розмірі 1 600 грн., суд вважає неприйнятними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки мінімальний розмір заробітної плати на день ухвалення рішення, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» становить саме 3723,00 грн., тому суд приходить до висновку про необхідність здійснення відповідного розрахунку та стягнення на користь позивача [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, виходячи саме з вимог ст.ст.4,13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», який є спеціальним Законом за даними спірними правовідносинами. Такі висновки також викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 06 грудня 2017 року по справі № 520/1919/15-ц. Стягуючи на користь позивача моральну шкоду, суд враховує доводи представника відповідача щодо обраного позивачем способу захисту, в частині стягнення з рахунку Державного Казначейства, тому,

Outcome: partial