Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 21.05.2011 року у відділі ЗАГС Приморського району Комітету по спавах ЗАГС керівництва Санкт-Петербурга зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони не змогли створити міцної сім"ї, з 2013 року відповідач почав часто випивати та гуляти. Через деякий час він повідомив, що не любить позивачку, що йому подобаються чоловіки і їм потрібно розлучитись. З 2013 року сторони не підтримують подружніх стосунків. Спору щодо поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя немає. Вважає, що шлюб існує лише формально, шлюбні відносини вони не підтримують, а тому, примирення та збереження їхньої сім"ї є не можливим. Просила шлюб розірвати, судові витрати покласти на відповідача. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просила шлюб розірвати, малолітню доньку [PERSON] залишити проживати з нею, судові витрати покласти на відповідача. 26.09.2014 року до суду надійшла довідка Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Івано-Франківській області, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO] в Івано-Франківській області на проживання не зареєстрований. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На виконання вищезазначеної статті судом було повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, проте, відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.28-29). З урахуванням думки позивачки та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] виданого 21.05.2011 року сторони 21.05.2011 року зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС Приморського району Комітету по спавах ЗАГС керівництва Санкт-Петербурга про що зроблено актовий запис про реєстрацію шлюбу за № 1107 (а.с. 16). Від даного шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивачка миритися не бажає, стверджує, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої малолітньої доньки. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що, оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, малолітня [PERSON] проживає з матір"ю, жодних клопотань від відповідача щодо визначення місця проживання дитини не надходило, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 21.05.2011 року у відділі ЗАГС Приморського району Комітету по спавах ЗАГС керівництва Санкт-Петербурга про що зроблено актовий запис про реєстрацію шлюбу за № 1107 слід розірвати, малолітню доньку [PERSON], [INFO] залишити на проживання з матір`ю [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved