Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, в якій просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у громадянському шлюбі, від якого у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . З початку її вагітності стосунки між нею та відповідачем припинилися. Вона з дитиною проживають окремо. Відповідач з народження припинив спілкування з дитиною, матеріальної допомоги не надає, у вихованні дитини участі не приймає, аліменти не сплачує. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від утримання та виховання дитини, вона змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити на підставах, зазначених у позові, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення просить врахувати інтереси дитини. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. ч. 3,4 ст. 167 СК України дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід дитини, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав та призначення опікуна обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] від 17.06.2020 року за № 103/4464/41/3 вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] , яка виховує дитину. [PERSON] , [INFO] , навчається в НВК № 141 «ОРТ» Дніпровського району м. Києва з вересня 2015 року. Батько вихованням сина не займається, не цікавиться його життям, навчанням, матеріально не забезпечує. Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.02.2019 року № 3004-5000029490, та від 25.02.2019 року № 3004-5000029480 фактичне місце проживання [PERSON] разом з неповнолітньою дитиною: [PERSON] , [INFO] , зазначено за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, не піклується про дитину та матеріально її не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст. 181 СК України обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач працездатний, хронічними захворюваннями не хворіє, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться. Відтак, суд у даній справі бере до уваги викладені обставини та зважає на положення ст.27 Конвенції про права дитини, відповідно до якої батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а тому, вважає за можливе, зобов`язати відповідача виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви в провадження судових органів України, тобто з 09 серпня 2019 року. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved