Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

В грудні 2009 року Публічне акціонерне товариство „Про кредит Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 5.17805 від 01.08.2008 року в розмірі 206244,39 грн., мотивуючи свої позовні вимоги невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за цим кредитним договором щодо повернення наданого кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлена судом судова повістка відповідачу [PERSON], за останньою відомою судові адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, була в черговий раз повернута судові з поміткою пошти, про те, що він не з'являється на пошту для отримання судової повістки за залишеним для нього повідомленням пошти. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просила розглянути справу без її участі та відмовити у задоволені позову в частині пред'явлених позивачем вимог до [PERSON], про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом установлено, що згідно з кредитним договором № 5.17805 від 01.08.2008 року закрите акціонерне товариство „ПроКредит Банк", назву якого згодом змінено на публічне акціонерне товариство „ПроКредит Банк", надав [PERSON] кредит в сумі 14 000,00 доларів США на строк користування 24 місяці, з 01.08.2008 року по 02.08.2010 року, із сплатою відсотків за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 21 % річних та сплатою у день видачі кредиту комісії за видачу кредиту в розмірі 1,5% від суми кредиту в національній валюті України відповідно до офіційного курсу гривні до валюти кредиту встановленого Національним банком України на день видачі кредиту, з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячними платежами відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід'ємною частиною цього договору, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 02.08.2010 року. У відповідності до п.1.3. цього договору позивач повністю та в строки виконав свої зобов'язання за цим договором щодо надання [PERSON] кредитних коштів в сумі 14 000,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON], що підтверджується копією меморіального ордеру № 1349_14 від 01.08.2008 року. Однак відповідач [PERSON] не дотримував встановлені цим договором терміни повернення наданого йому кредиту та терміни сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до п.2.2. цього договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з погашення кредиту таї або сплати відсотків за користування таї або інших платежів згідно умов цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь кредитора пеню. При цьому, за домовленістю сторін пеня встановлюється в розмірі 0,5 %, але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення. Якщо сума пені, розрахована згідно умов цього пункту договору, буде меншою 15 гривень за кожний день прострочення, сума пені автоматично вважається такою, що становить 15 гривень за кожний день прострочення виконання зобов'язання. У відповідності з пунктами 4.1., 4.1.1., 4.3. розділу 4 згаданого договору, у разі виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту або прострочення сплати відсотків згідно Графіку, або сплати штрафних санкцій більш ніж 3 банківських днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним, а позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит та інші нарахування за ним протягом п'яти банківських днів з дня відправлення кредитором письмової вимоги про дострокове погашення. Позивач направив рекомендованою поштою на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу про повне дострокове погашення кредиту від 04.03.2009 року, яка була отримана ним 07.03.2009 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення. Проте [PERSON] залишив цю вимогу позивача без задоволення. Станом на 20.10.2009 року заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 5.17805 від 01.08.2008 року склала 206 244,39 грн., з яких : заборгованість за кредитом - 92145,79 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ на 20.10.2009 року (7,9700грн. за 1дол.США) складає 11561,58 доларів США ; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 15641,77 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ на 20.10.2009 року (7,9700грн. за 1дол.США) складає 1962,58 доларів США ; пеня - 98456,83 грн. Більш того, станом на день розгляду в суді даної справи відповідач [PERSON] невиконав свої зобов'язання перед позивачем за вищевказаним кредитним договором, незважаючи на те, що встановлений цим договором кінцевий термін повернення кредиту та усіх нарахувань за ним настав 02.08.2010 року. Наданий відповідачу [PERSON] кредит забезпечений порукою відповідача [PERSON], про що 01.08.2008 року між позивачем і поручителем [PERSON] був укладений договір поруки № 5.17805-ДП. Згідно п.1.2. цього договору поруки, поручитель протягом 3-х банківських днів з дня одержання повідомлення від кредитора про порушення позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором по поверненню кредиту, сплати нарахованих відсотків за користування кредитом зобов'язується погасити суму заборгованості по кредитному договору. Позивач направив рекомендованою поштою на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу про виконання зобов'язань за договором поруки від 04.03.2009 року, яка була отримана останнім 07.03.2009 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення. Однак відповідач [PERSON] залишив цю вимогу позивача без задоволення. Відповідно до п.2.1. згаданого договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. Також суд враховує, що згідно п.5.3. кредитного договору № 5.17805 від 01.08.2008 року та п.2.4. договору поруки № 5.17805-ДП від 01.08.2008 року, спори, які випливають з цих договорів підлягають розгляду у Приморському районному суді м.Одеси. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач довів свої вимоги до відповідача [PERSON] Вирішуючи вимоги позивача до відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Пунктом 5.1. кредитного договору № 5.17805 від 01.08.2008 року передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами при умові наявності відтіску круглої печатки кредитора та діє до повного погашення позичальником кредитної заборгованності (штрафних санкцій, відсотків за користування, суми кредиту) . Розділом 4 цього кредитного договору встановлено, що у разі виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту або прострочення сплати відсотків згідно графіку або сплати штрафних санкцій більш ніж 3 (три) банківських днів, або у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язань, згідно п.п. 3.2., 4.3. цього договору, або наявності обставин, які ставлять під сумнів погашення кредиту, кредитор набуває право, зокрема, вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним, а позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит та інші нарахування за ним протягом 5-ти банківських днів з дня відправлення кредитором письмової вимоги про дострокове погашення, що підтверджено штампом поштового відправлення (п.п. 4.1., 4.3. договору). При цьому, якщо після відправлення кредитором письмової вимоги про дострокове погашення кредиту позичальник протягом 5-ти банківських днів не погасив кредит та (або) інших нарахувань за ним, кредитор набуває право звернути стягнення на предмет застави через судові органи та (або) виконавчий напис нотаріуса (п.4.2. договору). Згідно матеріалам справи, вимога про повне дострокове погашення кредиту від 04.03.2009 року була направлена позичальнику 07.03.2009 року (штамп поштового відділення). Таким чином, можна встановити, що строк (термін) виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором № 5.17805 від 01.08.2008 року, згідно п.п. 5.1., 4.1.- 4.3. цього договору, визначений моментом пред'явлення вимоги. У свою чергу, п. 3.1. договору поруки № 5.17805-ДП від 01.08.2008 року передбачає, що договір поруки припиняє свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов'язання. Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів, які виникають з кредитних правовідносин» встановлено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, можна зробити висновок, що у договорі поруки № 5.17805-ДП від 01.08.2008 року не встановлено строку припинення поруки. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Вказаний строк може бути передбачений в договорі (договірний строк) або визначений в законі (законний строк). За відсутності відповідної договірної умови слід застосовувати строки, передбачені у ч. 4 ст. 559 ЦК України. Законний строк може бути різної тривалості: 6 місяців - для зобов'язань з визначеним строком виконання та 1 рік - для зобов'язань, строк виконання яких не визначений або визначений моментом пред'явлення вимоги. За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є припиняючим, що принципово впливає на вирішення ряду питань: 1) його закінчення є підставою для припинення поруки; 2) у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у ст. ст. 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України; 3) суд зобов'язаний самостійно застосовувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін; 4) у випадку, якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно одержаного кредитором; 5) встановивши факт закінчення строку, суд відмовляє кредитору в позові за відсутністю у нього права вимагати стягнення боргу з поручителя, що припинилося у зв'язку з його спливом. Як випливає із ч. 4 ст. 559 ЦК України, в межах зазначеного строку кредитор повинен звернутися до поручителя з вимогою про примусове виконання взятого ним зобов'язання. Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, варто зазначити, що і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Практика цивільного права відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року, що набула сили правового висновку, також виходить з того, що згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки № 5.17805-ДП від 01.08.2008 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Оскільки, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки № 5.17805-ДП від 01.08.2008 року (строк в договорі не встановлений), так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, підлягає обчисленню з 07.03.2009 року плюс 5 днів та дорівнює 12.03.2009р. , тобто шестімісячний строк спливає 12.09.2009 року ; або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя, тобто один рік, на протязі якого кредитор повинен подати позов до поручителя спливає 01.08.2009 року. Виходячи з наведеного та враховуючи, що договір поруки № 5.17805-ДП укладено між ЗАТ «ПроКредит Банк» та поручителем [PERSON] 01.08.2008 року, за умовами цього договору строк припинення поруки не встановлено, а строк виконання основного зобов'язання визначено моментом пред'явлення вимоги, а також те що позивач протягом року з дня укладання вказаного договору поруки не пред'явив позову до поручителя, тому суд погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] щодо того, що у даному разі існують всі законні підстави для визнання згаданого договору поруки припиненим. Не заслуговують на увагу суду доводи представника позивача щодо того, що аналогічний позов був пред'явлений позивачем до відповідачів до Приморського районного суду м. Одеси 14.04.2009 року (справа № 2-7961/09), але ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21.04.2009 року цю позовну заяву було залишено без руху та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2009 року цю позовну заяву було повернуто позивачеві, про що позивач дізнався лише у листопаді 2009 року, оскільки, по-перше, вказану ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 02.06.2009 року (у справі № 2-7961/09) позивач в установленому законом порядку не оскаржував ; і, по-друге, якщо судом відмовлено у відкритті провадження (ч.2 ст. 122 ЦПК України) або позовну заяву повернуто (ч.3 ст. 121 Кодексу), перебіг позовної давності не переривається, та саме такої позиції дотримується Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в розмірі 1 820,00 грн., з яких : витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, - 1 700,00 грн. ; витрати, пов'язані з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, - 120,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial