Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

06 травня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] проходив навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил з 30.08.2014 року по 26.03.2015 року на посаді курсанта. 30.08.2014 року з [PERSON] був укладений контракт про проходження військової служби (навчання). Згідно умов контракту [PERSON] взяв на себе зобовязання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, повязані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. 26.03.2015 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та [PERSON] був виключений із списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 25.03.2015 року № 70. Добровільно витрати відповідачем не відшкодовані. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Харківського університету Повітряних Сил імені [PERSON] суму в розмірі 37\~730 гривень 19 коп. на відшкодування витрат, повязаних з утриманням [PERSON] у Харківському університеті Повітряних Сил та судові витрати. Позивач до початку судового засідання надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що дійсно [PERSON] підписував контракт про проходження військової служби, проходив навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил. 26.03.2015 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і [PERSON] був достроково розірваний і [PERSON] виключений із списків особового складу Університету наказом начальника Університету від 25.03.2015 року. Вищевказаний наказ вважає незаконним, вказаного порушення [PERSON] не вчиняв. Його довіритель [PERSON] має намір оскаржити вищевказаний наказ начальника Університету. На даний час не оскаржив, так як проходе службу за межами області. В задоволенні позову просив відмовити. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно увідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився. Суд, заслухавши представника відповідача [PERSON], проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 30 серпня 2014 року по 26 березня 2015 року проходив навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба на посаді курсанта. Відповідно до розділу ІІ «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, Контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з [PERSON] 30 серпня 2014 року. Згідно Наказу начальника Харківського Університету Повітряних Сил [PERSON] [PERSON] (по строковій частині) від 25.03.2015 року № 70 солдата [PERSON], курсанта 1 курсу (набору 2014 року) факультету протиповітряної оборони Сухопутних військ Харківського університету Повітряних Сил відповідно до підпункту 3.2 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.12.1997 року № 490, відраховано від подальшого навчання за недисциплінованість та відповідно до пункту 36 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково, через службову невідповідність, з 26.03.2015 року. (а.с.7). Доводи представника відповідача щодо незаконності вищевказаного наказу, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач [PERSON], у разі незгоди з наказом, міг його оскаржити, та проходячи службу в іншій місцевості, міг залучити фахівця в галузі права для його оскарження, так як залучив фахівця в галузі права в розгляді даної справи. А отже, судом встановлено, що вищевказаний наказ начальника Харківського Університету Повітряних Сил [PERSON] [PERSON] (по строковій частині) від 25.03.2015 року № 70 на день розгляду справи відповідачем не оскаржений та не скасований. 26 березня 2015 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем було достроково розірвано та [PERSON] виключений із списків особового складу Університету. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 (абз.6) Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету і\~відповідачем 30.08.2014 року, [PERSON] взяв на себе зобовязання «відшкодувати Міністерству оборони України витрати, повязані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого продовження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу». Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів\~"е",\~"є",\~"ж",\~"і",\~"и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до\~ порядку\~і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964\~був затверджений «Порядок відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», який визначає механізм відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням, у вищому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у звязку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Згідно п. 3 цього Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних, з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до загального розрахунку №350/176/100-8/302 від 26.03.2015 року розмір фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] за час його навчання в Харківському університеті Повітряних Сил імені [PERSON] становить 37\~730 гривень 19 коп. (а.с.8). Розрахунок витрат зроблений позивачем відповідно до «Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12 липня 2006 року. Таким чином, проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, пов'язаних з його навчанням, в розмірі 37\~730 грн. 19 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1378 гривень, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved