Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON] 31 липня 2018 року, на підставі договору про надання правової допомоги, звернулася до суду в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: орган опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Білозерська селищна рада Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS] В належному йому будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відповідачі по справі, однак з 2015 року відповідачі за місцем реєстрації не проживають, місце проживання останніх невідоме. Просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, прсила позов задовольнити, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом розміщення оголошення на вебпорталі судової влади України; про причини неявки суд не повідомили. Відзиви від відповідачів не надходили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області Ляшенко І.М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Білозерська селищна рада Білозерського району Херсонської області в судове засідання не прибув, однак від голови Білозерської селищної рада Білозерського району Херсонської області надійшла заява, в якій просив справу розглянути за відсутності представника Білозерської селищної рада Білозерського району Херсонської області, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах в порядку положень ст. ст. 279, 280 ЦПК України. Суд, вивчив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 8 квітня 2004 року, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 68429306 сформованого 19 вересня 2016 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS] Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов заявника від 19 червня 2018 року, який був складений уповноваженою на те комісією та затверджений заступником селищного голови, домової книги на вищевказаний будинок, [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але з 2015 року за вказаною адресою фактично не проживають. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] і [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання права користування жилим будинком та вселення було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 11 жовтня 2016 року. Поважності причин відсутності відповідачів в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], не встановлено. Таким чином, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] понад шість місяців без поважних причин відсутні і не проживають в будинку, то вони є такими, що втратили право користування даним житлом. Як вбачається з матеріалів справи, в житловому будинку прописана неповнолітня дитина відповідачки - [PERSON], [INFO], яку позивач також просить визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечує право дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе. Неповнолітня [PERSON], [INFO], є дитиною відповідачки [PERSON] та була зареєстрована в будинку з 14 червня 2007 року. Згідно статті 11 Закону «Про охорону дитинства» - сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або рганізацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив, що позовні вимоги, заявлені позивачем є обґрунтованими, позов підлягає задоволенню, так як відповідачі, які не є членами сім"ї позивача в спірному житловому приміщенні не проживають з 2015 року, а тому втратили право користування ним. Крім того, суд вважає, що зняття неповнолітньої особи з реєстрації не буде суперечить її інтересам, так як неповнолітня [PERSON], 2007 року народження, не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками (автоматично зберігає або втрачає таке право разом з батьками). Інтереси дитини за даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня [PERSON], 2007 року народження, у спірному житловому будинку не проживає, а залишення неповнолітньої дитини зареєстрованою у спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України.

Outcome: approved