Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у якому остаточно просив стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на його користь 30698,11 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, з [PERSON] 45128,38 на відшкодування матеріальної шкоди, 12000,00 грн. моральної шкоди та 5638,00 грн. на відшкодування судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам. На обґрунтування зазначив, що 28.12.2015 року о 18-30 годині за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул.50 років СРСР сталась дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої було пошкоджено автомобіль OPEL VECTRA, державний номерний знак [NUMBER] , який належав позивачці. Для визначення вартості відновлювального ремонту зазначеного автомобіля було проведено експертну оцінку, відповідно до якої ринкова вартість автомобіля OPEL VECTRA, державний номерний знак [NUMBER] , без урахування пошкоджень становить 113496,63 грн., вартість відновлювального ремонту становить 79854,59 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням його фізичного зносу становить 32041,29 грн. У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, тому позивач вважає, що [PERSON] повинен відшкодувати спричинену ним шкоду у повному обсязі. Також зазначено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страховою компанією «ВУСО». Однак, усупереч наявності страхового полісу, позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, оскілки відповідальність за відшкодування шкоди, спричиненої діями водія автомобіля SKODA OCTAVIA, державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , ПАО «СУ «ВУСО» на думку позивачки, має відшкодувати вартість ремонту автомобіля OPEL VECTRA, державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням його фактичного зносу, втрат товарної вартості за відрахуванням франшизи. З відповідача [PERSON] підлягає стягненню різниця між страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту. Крім того, позивачка зазначає, що у зв`язку з ДТП вона переживала сильні душевні страждання, її автомобіль було пошкоджено, що позбавило її права вільно пересуватись, відповідач своїми неправдивими свідченнями ввів в оману органи поліції, що призвело до необхідності доказування дійсних обставин справи, внаслідок чого позивачка більше року збирала докази, писала скарги, її сім`я неодноразово зверталась до поліції та до суду, на що було витрачено значний час та кошти. Зазначені дії порушили звичайний уклад життя позивачки, негативно відобразились на її душевному спокої, зробили її нервовою та роздратованою, що негативно вплинуло на її сімейне життя та стосунки на роботі. Враховуючи наведене, з урахуванням уточненого розрахунку, наданого позивачкою 05.12.2019 року, позивачка вважає позовні вимоги повністю вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 травня 2017 року позовну заву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою від 18 травня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд на 31 травня 2017 року на 14-30 годину. Ухвалою від 13 червня 2017 року вирішено провести судове засідання у справі в режимі відеоконференції. Ухвалою від 20 червня 2017 року вирішено провести судове засідання у справі в режимі відеоконференції. 20.06.2017 року на адресу суду від представника ПрАТ «СК «ВУСО» Піддубко Є.Д. надійшли заперечення на позовну заяву, у яких відповідач не погодився з заявленими позовними вимогами з наступних підстав. Дійсно, між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.11.2015 року №АЕ/6722216, у період дії якого 28.12.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням [PERSON] та транспортного засобу OPEL VECTRA, державний номерний знак [NUMBER] . 13.12.2016 року [PERSON] звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, на що йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю судового рішення про встановлення вини [PERSON] . Таким чином, відповідач вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, з урахуванням відсутності судового рішення про встановлення вини [PERSON] , а тому у відповідності до положень ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи повинна бути відшкодована винною особою, тобто [PERSON] . Крім того, відповідач зазначає, що сума, яку позивачка просить стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» є некоректною, оскільки, зазначена сума повинна бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Також відповідач зауважує, що сума матеріальних збитків визначено звітом на дату оцінки 23.12.2016 року, а не на дату вчинення ДТП 28.12.2015 року, що не відповідає п.32 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, що робить зазначений доказ недопустимим. Таким чином, відповідач вважає, що позивачкою не наведено жодного доказу того, що розмір шкоди, зазначений у звіті, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП. Щодо витрат на правову допомогу відповідач звертає увагу суду, що вичерпний перелік видів оціненої шкоди, яку страховик зобов`язаний відшкодувати визначений законом, однак не містить витрат на правову допомогу, тому в цій частині позовних вимог також належить відмовити. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалами від 03 липня 2017 року, 22 серпня 2017 року, 07 вересня 2017 року вирішено провести судові засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 20 жовтня 2017 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі 263/13296/17 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2018 року, зазначену цивільну справу визначено до розгляду судді Шевченко О.А. Ухвалою від 21 вересня 2018 року провадження у справі поновлено, призначено судове засідання. 06.03.2019 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , адвоката Ярового А.В., на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Позивач в обґрунтування позовних вимог щодо розміру матеріальної шкоди посилається на звіт №243 по експертній оцінці колісного транспорту від 19.12.2016 року, проведений [PERSON] . Однак матеріали справи №263/1870/16-п містять висновок несмертного дослідження від 10.02.2016 року №215 Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, за результатами якого експерт прийшов до висновку, що ушкодження декоративної решітки радіатора, а також передньої балки капота автомобіля «Opel Vektra», державний номерний знак [NUMBER] , які утворюють єдиний комплекс, не могли утворитись у результаті контакту з автомобілем Skoda Octavia, державний номерний знак [NUMBER] , оскільки в задній його частині відсутні слідоутворюючі об`єкти, які б могли утворити дані ушкодження. Таким чином у звіті про розмір завданих збитків, складеному суб`єктом оціночної діяльності, визначено збитки по відновлювальному ремонту вузлів й деталей автомобіля, що підлягали ремонту або заміні, пошкодження яких сталося не в ДТП 28.12.2015 року за участі автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак [NUMBER] . Таким чином, звіт №243 по суті є звітом оцінки майна, тому не може бути належним та допустимим доказом. Враховуючи наведене, розмір шкоди, визначений оцінювачем, не відповідає фактичній шкоді. Крім того, відповідач зазначає, що витрати на проведення експертної оцінки не є судовими, тому, на думку відповідача, не підлягають відшкодуванню. Враховуючи наведене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди. 25.03.2019 року на адресу суду від представника позивача Попова В.М. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що твердження представника відповідача Ярового А.В. щодо того, що серед запчастин, описаних у звіті про оцінку №243 від 23.12.2016 року є запчастини, які були пошкоджені не під час ДТП, не відповідають дійсності. Представник позивача зазначає, що не посилався на зазначену оцінку в якості доказу по справі, однак остання узгоджуєься з двома висновками судових автотехнічних транспортно-трасологічних експертиз №1110,1111, які були враховані під час визначення розміру матеріальної шкоди. Також Яровой А.В. безпідставно зазначає про недопустимість використання звіту в якості доказу щодо розміру матеріальної шкоди. Однак, хоча звіт не є судовою експертизою, проте є належним допустимим доказом, який відповідає вимогам ч.1 ст.76 ЦПК та повністю відповідає вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Розрахунок та обґрунтування позовних вимог, а також їх розподіл між відповідачами наведено позивачем раніше в позовній заяві. 24.05.2019 року представник відповідача, адвокат Яровой А.В., надав суду заперечення, у яких повторно вислови незгоду з позовними вимогами, посилаючись на те, що звіт про оцінку майна не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки не є висновком експерта, у відповідності до вимог ст.102 ЦПК України. Крім того, при складанні висновків судових автотехнічних транспортно-трасологічних експертиз №1110,1111, на які посилається позивач, судовим експертом взято дані про пошкодження автомобіля з експертного дослідження №215, однак залишено поза увагою сам висновок, відповідно до якого ушкодження декоративної решітки радіатора, а також передньої балки капота автомобіля, які утворюють єдиний комплекс, не могли утворитись у результаті контакту з автомобілем Skoda Octavia, оскільки у задній його частині відсутні слідоутворюючі об`єкти, які б могли утворити дані пошкодження. Таким чином, експертом надавались лише висновки щодо частин автомобілів, якими вони контактували, а не висновку про можливість чи неможливість пошкодження деталей вузлів таких частин. Крім того, посилаючись на зображення №37, 38, 39, 40 висновку №1/19-33, які містять порівняння висоти та локацій пошкоджень, представник відповідача зробив висновок про неможливість утворення пошкоджень решітки радіатора, вентилятора додаткового, конденсатора кондиціонера, основного вентилятора, кожуха вентилятора основного, радіатора охолодження автомобіля «Opel Vectra» від контакту з задньою частиною автомобіля Skoda Octavia. Решта доводів та заперечень позивача, на думку відповідача, не доводять правомірності обґрунтування розміру позовних вимог. 08.10.2019 року на адресу суду від представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» надійшло клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи 10.12.2019 року на адресу суду від представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» надійшли пояснення, у яких зазначено, що позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» матеріальної шкоди є незаконними, оскільки водій транспортного засобу, причетний до дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема, повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка. Крім того, пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові №4 від 01.03.2013 року зазначив, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого мТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Таким чином,оскільки повідомлення від страхувальника [PERSON] до страховика не надходило, страхова компанія, не є тією особою, яка повинна відшкодовувати завдану ДТП шкоду. 05.12.2019 року від представника відповідача, адвоката Ярового А.В., надійшло клопотання про призначення повторної судової транспортно-трасологічної експертизи. Ухвалою суду від 05.12.2019 року по справі призначено повторну транспортно-трасологічну експертизу. Ухвалою суду від 05.12.2019 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. 25.02.2020 року на адресу суду від начальника Луганського відділення ДНДІСЕ Гавриленко Н.В. надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи. Ухвалою від 04.03.2020 року відновлено провадження у справі. 07.04.2020 року на адресу суду від відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» надійшла заява про застосування присічного строку, визначеного п.37.1.4 ст.37 Закону №1961-IV, оскільки позивачка не звернулась до страховика або до суду із заявою про страхове відшкодування шкоди, яка заподіяна майну потерпілого, протягом року після ДТП. 13.11.2020 року на адресу суду від відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» надійшло клопотання про розгляд справи без проведення судової авто товарознавчої експертизи. Також 13.11.2020 року представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» надав заяву про залишення позовних вимог без задоволення, просив врахувати, що звіт №234 від 23.11.2016 року є недопустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам законодавства та складений через рік після ДТП. Одночасно суду надано розрахунок вартості матеріального збитку, заподіяного майну потерпілого, який на думку відповідача, має становити 8879,83 грн. (без ПДВ). На адресу суду від позивача та його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали. Від відповідача [PERSON] та його представника Ярового А.В. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Від представника відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника просили відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що звітом №243 по експертній оцінці колісного транспортного засобу від 23.12.2061 року від 23 грудня 2016 року, виконаного на замовлення [PERSON] фахівцем-автотоварознавцем Л.І.Терентьєвим, сума матеріальних збитків, завданих власнику легкового автомобіля OPEL VECTRA B, державний номерний знак [NUMBER] , на дату оцінки становить 32041, 29 грн. Вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля становить 79854,59 грн., дійсна ринкова вартість автомобіля на дату оцінки, без урахування пошкоджень, становить 113496,63 грн. Відповідно до квитанції 0.0.671743125.1 від 17.12.2016 року, [PERSON] сплачено 1010,00 грн. СПД [PERSON] за проведення експертної оцінки. Як вбачається з висновку №1110, 1111 судової авто технічної та транпортно-трасологічної експертизи від 30 листопада 2016 року, в умовах зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, дії водія автомобіля SKODA OCTAVIA, державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , не відповідали вимогам п.10.1 та п.10.4 Правил дорожнього руху України. У даному випадку, невідповідність зазначеним пунктам ПДР дії створили необхідні та достатні умови для настання події ДТП та знаходились з ним у причинному зв`язку. Полісом №АЕ/6722216 від 26.11.2015 року, застраховано транспортний засіб [PERSON] , SKODA OCTAVIA, державний номерний знак [NUMBER] . Період дії полісу: з 26.11.2015 року по 25.11.2016 року. Листом №2227 від 21.03.2017 року головного спеціаліста Департаменту з врегулювання моторних ризиків ПрАТ «СК ВУСО» [PERSON] [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до розрахунку суми гонорару на надання правової допомоги [PERSON] адвоката Попова В.М. за договором від 12.04.2017 року, фактична вартість послуг становить 3200,00 грн. Постановою Донецького апеляційного суду від 14.11.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Як вбачається, 13 грудня 2016 року [PERSON] надав ПрАТ «СК «ВУСО» заяву на виплату страхового відшкодування за дорожньо-транспортною пригодою від 28.12.2015 року, під час якої було пошкоджено автомобіль OPEL VECTRA B, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до положень п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Положеннями ст.ст. 1166, 1167 ЦК України передбачено право юридичної та фізичної особи на відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи; шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи; моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, та регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з ч. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому ним Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до положень статті 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Пунктом 36.6. статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відтворення пошкодженої речі. З огляду на викладене, вимоги позивача про компенсацію збитків в розмірі, встановленому звітом №243 по експертній оцінці колісного транспортного засобу від 23.12.2016 року, підтягають задоволенню, з урахуванням розрахунку позивача від 05.12.2019 року. Статтею 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. З системного аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що страхова компанія відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку, а винний у ДТП - різницю між страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу. Відносини щодо зобов`язань відшкодувати шкоду між фізичними особами, в разі недостатності страхової виплати регулює ст. 1194 ЦК України, де визначено, що шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі, що також відображено у ст. 1166 ЦК України, яка є загальною. Враховуючи викладене, суд, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог також в частині відшкодування різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та розміром страхового відшкодування. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на застосування присічного строку, визначеного п.37.1.4 ст.37 Закону №1961-IV, за яким позивачка мала звернутись до страховика або до суду із заявою про страхове відшкодування шкоди, яка заподіяна майну потерпілого, протягом року після ДТП, оскільки матеріалами справи встановлено, що 13 грудня 2016 року [PERSON] надав ПрАТ «СК «ВУСО» заяву на виплату страхового відшкодування за дорожньо-транспортною пригодою від 28.12.2015 року, під час якої було пошкоджено автомобіль OPEL VECTRA B, державний номерний знак [NUMBER] . Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 12000,00 грн., слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т. ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. На підтвердження завданої моральної шкоди позивачка посилалась на сильні душевні страждання внаслідок втрати її права вільно пересуватись, також зазначила, що відповідач своїми неправдивими свідченнями ввів в оману органи поліції, що призвело до необхідності доказування дійсних обставин справи, внаслідок чого позивачка більше року збирала докази, писала скарги, її сім`я неодноразово зверталась до поліції та до суду, на що було витрачено значний час та кошти. Зазначені дії порушили звичайний уклад життя позивачки, негативно відобразились на її душевному спокої, зробили її нервовою та роздратованою, що негативно вплинуло на її сімейне життя та стосунки на роботі. Однак, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов`язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструмент функціонування Конвенції, яка є частиною національного законодавства. Виходячи з матеріалів справи «Бурдов проти Росії» Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими тільки завдяки визнанню судом наявності правопорушення заявник отримав певну моральну шкоду. Враховуючи що потерпілий до теперішнього часу отримує моральні страждання, тому суд повинен керуватися при визначенні суми відшкодування моральної шкоди принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції. Суд, виходячи з положень статті 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди, з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути на користь позивачки моральну шкоду в загальній сумі 12000,00 грн. З огляду на висновки суду про задоволення заявлених позивачем позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню відповідачами у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved