Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, посилаючи на те, що відповідач не надав відповіді на звернення позивача щодо працевлаштування, та вважає такі дії протиправними, просила суд: - визнати протиправною бездіяльність ФОП [PERSON] щодо не розгляду та ненадання відповіді на зверення [PERSON] щодо працевлаштування; - зобов`язати ФОП [PERSON] повторно розглянути звернення [PERSON] щодо працевлаштування з наданням відповіді. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідача надійшов відзив на позов в якому відповідач просить суд провести розгляд справи без її участі, проти позову заперечує. Від третьої особи до суду надійшло пояснення у якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Розглянувши подані заяви, відзив, письмові пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 11.07.2019 [PERSON] звернулася до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 15.07.2019, стосовно ймовірного порушення фізичною особою-підприємцем [PERSON] Закону України «Про звернення громадян». Також встановлено, що Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини відповідно до статті 101 Конституції України, статей 13, 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та статті 28 Закону України «Про звернення громадян» за зверненням [PERSON] проведена відповідна перевірка, яка встановила, що за наслідками розгляду звернення, 14.08.2019 вихідний №17/10-13/17-Г114-192 вих-19 регіональним представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Полтавській області, позивачу [PERSON] була надана проміжна письмова відповідь та 02.09.2019 за вихідним №17/10-13/17-Г-114-214 вих-19 Позивачу надана остаточна письмова відповідь. Частиною першою статті 2 Закону передбачено, що сферою застосування Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами. Відповідно до частини першої статті 17 Закону Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Разом з тим, частинами другою - п`ятою вказаної статті встановлений особливий порядок розгляду Уповноваженим звернень громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах. Зокрема, згідно з частиною третьою статті 17 Закону при розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення У повноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення. Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою. Із позову вбачається, що позивач перебуває на обліку у Диканській районній філії Полтавського обласного центру зайнятості, де була поінформована про наявність вакантних посад бухгалтера у відповідних установах, організаціях та підприємствах Полтавської області. Упродовж 2019 року Позивач зверталася із письмовими листами - резюме до різних підприємств та організацій Полтавської області щодо вакантної посади бухгалтера та можливого працевлаштування. Водночас, відносини щодо працевлаштування громадян регулюються трудовим законодавством. Зокрема, Кодекс законів про працю України регулює відносини щодо реалізації права громадянина України на працю та працевлаштування, а також встановлює вимоги до працівника. Також встановлено, що під час проведених Регіональним представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Полтавській області за аналогічними зверненнями [PERSON] , в т.ч. згідно долучених до них копій документів, з`ясовано, що Позивач за власної ініціативи поштовим відправленням направляє інформаційні листки (резюме) про здобуття спеціальних знань, досвід роботи тощо до відповідних підприємств, установи й організацій. Водночас, за відповідною формою направлення на працевлаштування з територіального центру зайнятості до відповідних роботодавців [PERSON] не звертається. Згідно наказу Міністерства соціальної політики України «Про затвердження форм Персональної картки та додатків до неї, заяви про надання (поновлення) статусу безробітного та направлення на працевлаштування» від 19.12.2018 р. №1911 затверджено форму направлення на працевлаштування. Відповідно до зазначеної форми, на корінці направлення на працевлаштування, яке центр зайнятості видає безробітному (незалежно від його категорії) для відвідування ним роботодавця, графу «Відповідь про прийняте рішення» (щодо працевлаштування) заповнює роботодавець, а шукач роботи повертає корінець направлення до центру зайнятості. Роботодавець ставить відмітку (або наводить пояснення) біля належної причини відмови в працевлаштуванні. Таким чином, наведення письмового обгрунтування відмови в працевлаштуванні безробітних, які направлені до роботодавця центром зайнятості, є для роботодавця обов`язковим. Відповідно ж до статті 12 Закону України «Про звернення громадян», дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження". Суд приходить до висновку про те, що відповідно до положень статті 12 Закону України «Про звернення громадян», дія цього Закону не регулює відносини у сфері трудового законодавства, а тому не встановлює обов`язкового надання відповіді особі на її інформаційний листок (резюме), щодо працевлаштування. Таким чином, зважаючи на те, що відносини щодо подання інформаційних листів (резюме) не регулюються Законом України «Про звернення громадян», відповідно не пересилання зазначеного звернення або незгода з наданою відповіддю за результатами його розгляду не може вважатись порушенням законодавства про звернення громадян. Відповідальності за порушення трудового законодавства стаття 212-3 КУпАП не передбачає. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких підстав, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до фізичної особи-підприємця, [PERSON] , третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з права людини, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, слід відмовити за безпідставністю заявлених вимог, оскільки у судовому засіданні спростовано твердження позивача про те, що відповідач діяв всупереч закону. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed