Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

22.10.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить визнати неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем та скасувати державну реєстрацію проведену державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою Катериною Андріївною права власності (номер запису 30438915) на квартиру, обєкт житлової нерухомості загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 47,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк». Протокольною ухвалою суду від 25.11.2019 замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». Протокольною ухвалою суду від 26.12.2019 замінено відповідача державного реєстратора Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєву Катерину Андріївну на Вороньківську сільську раду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» проти позову заперечувала. Представник Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, в листі від 13.01.2020 повідомив суду, що державного реєстратора Вороньківської сільської ради Беляєву Катерину Андріївну звільнено з посади державного реєстратора. Заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.01.2013 року по справі № 750/10/13-ц залишеним в силі позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 935/2-024 від 23.05.2008 року в розмірі 667877 грн. 24 кой. задоволено. 02 жовтня 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просив у рахунок погашення заборгованості [PERSON] , встановленої рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.01.2013 року залишеним в силі апеляційною інстанцією по справі № 750/10/13-ц, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 4205 від 23.05.2008 року, що був укладений сторонами в забезпечення кредитного договору № 935/2-024 від 23.05.2008 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2018 року по справі №750/10172/14 залишеним без змін апеляційною інстанцією позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 05.05.2008 року Деснянською районною у м. Чернігові радою на підставі рішення № 94 від 14.04.2008, а саме: на трикімнатну квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №935/2-024 від 23.05.2008 року, яка станом на 22.02.2012 року становить 664658 грн. 24 коп. Судом встановлено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною продажу квартири на рівні не нижче вартості, визначеної у Звіті про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості від 02.03.2018 року 668071 грн. 00 коп. Доказів виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.01.2013 та погашення кредиту позивачем не було надано. Пунктом 4.5 Іпотечного договору № 4205 від 23.05.2008 року передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання ПАТ «Укрсоцбанк» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішенням суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених івпотекою зобов`язань в порядку встановленому ст. 37 Закону України „Про іпотеку " або шляхом продажу предмет іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст. 38 Закону України „Про іпотеку"; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповаідним покупцем в порядку встановленому ст. 6 Закону України „Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Вказане застереження згідно Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодерждателя на предмет іпотеки на підставі цього іпотечного договору, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. Таким чином, суд доходить висновку, що сторони підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. З інформаційної довідки №158151234 від 01.03.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 21.02.2019 року державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району, Чернігівської області Беляєвою Катериною Андріївною було проведено державну реєстрацію права власності (номер запису 30438915) на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 47,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 0039019) . Підставою набуття права власності зазначено іпотечний договір № 4205 від 23.05.2008 року. Згідно із ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і має бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права вланості іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється джо такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права вланості на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предемет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухое майно та їх обтяжень є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з пунктами б, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №, 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєсграції права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Таким чином, застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторонни встановлюють самостійно у договорі, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 №14-38 цс18. Разом з тим, у постанові ВС від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки ( а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку: 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Аналогічна Правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року по справі № 464/8589/15-й (Провадження № 61-10874сво18 ). Одночасно, суд не приймає посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на підставу, що унеможливлює проведення реєстрації прав власності, та на необхідність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. У пункті першому Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-969 цс 16 зроблено висновок, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземнії валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предачу іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Тлумачення положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчить про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього іпотекодержателем не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору. Отже, положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц провадження № 61-10874 сво 18. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 02.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с. 18). 05.09.2018 [PERSON] направив відповідь на вказаний лист, за яким повідомив ПАТ «Укрсоцбанк» про рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.03.2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 19). 21.02.2019 року державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району, Чернігівської області Беляєвою Катериною Андріївною було проведено державну реєстрацію права власності (номер запису 30438915) на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 47,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 0039019). Підставою набуття права власності зазначено іпотечний договір № 4205 від 23.05.2008 року. Позивач має на праві власності інше нерухоме майно, зокрема квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру (а.с. 69-72). Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно Рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «АЛЬФА-БАНК» визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року. Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт (п. 2.1. протоколу), тому з 15.10.2019 АТ «Альфа Банк» в порядку правонаступництва набув всіх прав за переданими йому активами та обов`язків боржника за вимогами кредиторів за попередніми зобов`язаннями. З врахукванням вищевикладеного, в задоволенні позову з підстав заявлених позивачем слід відмовити.

Outcome: dismissed