Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.07.2013 року він був прийнятий на роботу у ДП «Львівський військовий лісокомбінат» на посаду лісничого. З 21.01.2014 року по 08.03.2014 року він перебував на лікарняному, і вийшов на роботу 11.03.2014 року, де наприкінці робочого дня керівником підприємства [PERSON] був повідомлений про звільнення із займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення. Наказ про звільнення йому було вручено 13.03.2014 року новопризначеним лісничим. Вважає своє звільнення безпідставним та незаконним та,покликаючись на допущені відповідачем суттєві порушення трудового законодавства України, просить поновити його на посаді лісничого Луцького лісництва ДП «Львівський військовий лісокомбінат» з 11.03.2014 року та стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 4 969, 20 грн. В решті позов підтримав в повному об'ємі та просить розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача ДП «Львівський військовий лісокомбінат» в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про визнання заявленого позову та слухання справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі наказу керівника ДП «Львівський військовий лісокомбінат» № 196 від 01.07.2013 року [PERSON] прийнятий на роботу в Луцьке військове лісництво на посаду лісничого (а.с. 3). Згідно наказу керівника ДП «Львівський військовий лісокомбінат» [PERSON] про припинення трудового договору № 55-ОС від 11.03.2014 року [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення. (а.с. 4). Статтею 41 Кодексу законів про працю України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Відповідно до п.1 ст.41 цього кодексу трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. В силу ст.147 КЗпП України звільнення є одним із заходів стягнення, яке може бути застосовано до працівника за порушення трудової дисципліни. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, в т.ч. за п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Оскльки сторони у справі в судове засідання не з'явилися, відповідач визнав заявлені вимоги, а позивачем не надано доказів, якими б стверджувався чи спростовувався той факт, що Луцьке військове лісництво є відокремленим підрозділом ДП «Львівський військовий лісокомбінат», а лісничий є керівником даного підрозділу, крім того у матеріалах справи відсутні докази протиправних дій позивача, які були визнані відповідачем одноразовим грубим порушенням позивачем трудових обов'язків, суд не може дати належної правової оцінки законності звільнення [PERSON] на підставі п.1ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Разом з тим, заявлені позивачем первинні вимоги визнані відповідачем в повному об'ємі. Суд, відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України, перевіривши повноваження особи, яка подала заяву про визнання позову, приходить до висновку про задоволення заявлених позивачем первинних вимог оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Отже, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача в його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2014 року по день ухвалення рішення. Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються допомога у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю. Суд не приймає до уваги розрахунок середнього заробітку, поданий до суду позивачем оскільки для визначення середнього заробітку останнім взято заробітну плату за лютий-березень 2014 року , тоді як згідно з наявних в матеріалах справи листків непрацездатності вбачається факт перебування особи з 01.02.2014 року по 07.03.2014 року на лікарняному, а допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю не враховується при обчисленні середнього заробітку. Для визначення середньоденного заробітку суд бере до уваги заробітну плату за грудень 2013 року -січень 2014 року та враховує те, що згідно листа непрацездатності (серія АГВ №976234) позивач перебував на лікарняному з 21.01.2014 по 05.02.2014 року, і тому кількість робочих днів, фактично відпрацьованих позивачем в січні 2014 року становить 10 днів. Кількість робочих днів в грудні 2013 року становить 22 дні. З довідки про доходи за жовтень-березень 2014 року, виданої Луцьким лісництвом 08.04.2014 року, заробітна плата [PERSON] за грудень 2013 року складає 3070,00 грн.; за січень 2014 року - 1535,00 грн. Таким чином середній заробіток за один робочий день складає (3070,00 грн. + 1535, 00 грн) : 32 = 143,91 грн. Кількість днів вимушеного прогулу становить 63 дні. Відповідно розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 9066, 33 грн.(143,91 х 63 = 9066,33). Відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць (в сумі 4317,30грн.) допустити до негайного виконання. Враховуючи те, що відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому на підставі ст. 88 ЦПК України, судовий збір у розмірі визначеному ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», а саме 487, 20 грн., підлягає стягненню з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial