Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

12.04.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є учасником бойових дій та відповідно, має пільги, передбачені ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон від 22.10.1993 № 3551-ХІІ), серед яких - щорічна виплата до 5 травня разової грошової допомоги. В 2020 році позивачу відповідачем було виплачено - 1390 грн. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/3436/20 від 16.02.2021 року зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Зазначає, що Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, будучи органом місцевого самоврядування - суб`єктом владних повноважень порушив майнові законні соціальні права на пільги позивача за захистом та відновленням яких він був змушений звертатись до суду, який став на сторону справедливості й визнав бездіяльність відповідача протиправною. Вказує, що відповідач, в рамках розгляду справи №400/3436/20 ігнорував вимоги законодавства, яким регламентовані права та свободи позивача; протягом тривалого часу, відносно до установленого законодавством строку порушував права позтивача, як учасника бойових дій та ветерана війни на соціальний захист, пільги; знехтував рішенням Конституційного суду України, рішеням Великої Палати ВС та Верховного Суду; не бажав примирення, навіть після винесення 29.09.2020 та набрання чинності 13.01.2021 рішення Верховного суду у зразковій справі № 440/2722/20, яке було залишено без змін постановою Великою Палатою Верховного Суду; не бажав досудового врегулювання спору. Вказані обставини, на думку позивача, мали причинно-наслідковий зв`язок й негативний вплив та викликали в позивача емоції, які досягли рівня страждання та приниження, а відтак завдали йому моральної шкоди. Оцінив, завдану моральну шкод в розмірі 20400 гривень, що є потрійною сумою недоплаченої соціальної допомоги. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. 13.04.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 14.04.2021 року прийнято справу до свого провадження, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та у зв`язку з великою навантаженістю, судове засідання для розгляду справи по суті провести 09.09.2021 року . Відзив на позов від представника Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на адресу суду не надходив. Позивач одночасно з подачею позову надав кдопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є учасником бойових дій та перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, який має право на пільги, як учасник бойових дій, які визначено ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 27 квітняі 2020 року позивачу, як учаснику бойових дій, була та виплачена грошова допомога у розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України» та постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України» Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» - 1390.00 грн. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/3436/20 від 16.02.2021 року було задоволено позов [PERSON] до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо ненарахування та невиплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язно Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги." За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Суд вважає доведеним неправомірність дій відповідача щодо позивача, вказане встановлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/3436/20 від 16.02.2021 року, внаслідок чого позивач відчув негативні емоції та вимушений був докласти певних зусиль для відновлення свого порушеного права, що завдало йому моральні страждання. При цьому, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд зобов`язаний виходити з засад розумності та справедливості. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги, що позивач дійсно був вимушений вживати певні заходи щодо відновлення свого порушеного права, а саме оскаржувати дії відповідача до суду. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування. Аналогічний висновок міститься також в постанові ВС від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17, де зазначено, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить її головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини. Навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Так, у цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння особі моральної шкоди. Позивач саме посилався на факт порушення свого права державним органом, яким є відповідач, та на надмірну тривалість такого порушення, що викликало у позивача негативні емоції, які досягли рівня страждань та приниження та завдали йому моральної шкоди. Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку, що компенсація моральної шкоди в 1 000 грн. відповідає характеру порушеного права та його тривалості. Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру та тривалості правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини відповідача у завданні моральної шкоди. Враховуючи наведене вище,

Outcome: partial