Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить шлюб між ним та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2006 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В сім"ї протягом останніх трьох років склалась конфліктна обстановка, вони втратили взаєморозуміння та не можуть дійти компромісу з будь-якого питання, що призводило до частих сварок. Через наведені обставини їх сім"я розпалась. Вважає примирення неможливим, адже сімейні відносини, що склались між ними, суперечать морально-етичним, загальнолюдським нормам. У підготовче судове засідання позивач не прибув, до позову додав заяву, якою просить розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити, вважає подальше сумісне життя з відповідачем неможливим. Крім того, позивачем надана заява, якою він просить залишити сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 гривень за його рахунок. Відповідач до зали суду не прибула. Також надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, із доводами позову погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Строку для примирення не потребує, вважає, що сім"я розпалась остаточно, а шлюб існує лише формально. Прізвище після розірвання шлюбу бажає залишити без змін. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 11 липня 2006 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 542. Також встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ч.1 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що шлюбні відносини між сторонами на даний час не підтримуються, як зазначає позивач, сім'я існує лише формально, та розпалась через втрату взаєморозуміння, неможливість дійти компромісу з різних питань, часті сварки. Позивач на розірванні шлюбу наполягає; відповідач позов визнає, з його доводами погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач зазначила про своє бажання залишити прізвище без змін. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач просить покласти судові витрати на нього, суд вважає можливим залишити сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 гривень за рахунок позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved