Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

23 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] На обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що вона проживає та є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Вищевказане нерухоме майно належить їй на підставі договору дарування, укладеного 26 грудня 2011 року. У спірній квартирі вона зареєструвала постійне місце проживання свого колишнього чоловіка [PERSON], шлюб з яким розірвала 29 квітня 2009 року. Відповідач покинув житло, зв'язку з квартирою не підтримує, не бере жодної участі в її утриманні, не сплачує за комунальні послуги, квартирну плату. Крім того реєстрація відповідача перешкоджає її праву на розпорядження своїм майном. Оскільки, [PERSON] добровільно знятись з реєстрації не бажає, тому звернулася до суду, просить постановити рішення, яким визнати, що відповідач втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], як такий, що більше року не проживає без поважних причин в спірному житлі, яке належить їй на праві приватної власності. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду письмову заяву, в якій позов підтримала, додатково просила стягнути з відповідача в свою користь судові витрати по справі: 243,60 судового збору, 400 грн. витрат на правову допомогу та 150 грн. за розміщення оголошення в газеті, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.29). У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення в газеті "Волинь-нова" №29 від 19 березня 2015 року (а.с.27). Суд, у відповідності до ст.224, ст.225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, у зв'язку з наступним. Копією договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-8) підтверджується правомірність набуття позивачем права власності на спірне житло - квартиру за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії технічного паспорта на квартиру (а.с.12-15), копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с.9) вбачається, що на даний час вищевказане житло на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] Згідно копії будинкової книги в спірній квартирі зареєстровано постійне місце проживання відповідача [PERSON], шлюб з яким позивач розірвала 29 квітня 2009 року (а.с.6). Актом комісії ЖЕК-3 від 18 лютого 2015 року підтверджується, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з грудня 2013 року не проживає. Відповідно до 42 Конституції України, положень ст.316, ст.317, ст.319, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., Закону від 17 липня 1997р. N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи ці вимоги закону та відсутність будь яких доказів про те, що відповідач з поважних причин понад рік не проживає за адресою: [ADDRESS], суд вважає, що позивачем доведено правомірність своїх вимог, а тому приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування спірним житлом. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суду стягує з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] 243,60 грн. судового збору, 150 грн. витрат понесених позивачем за розміщення судового оголошення та 400 грн. на правову допомогу, що підтверджується документально (а.с.2, 25а, 30-32)

Outcome: approved