Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

12 квітня 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові зазначає, що у січні 2021 року їй стало відомо про існування виконавчого провадження № 63743321, яке відкрито на підставі виконавчого напису № 34614 вчиненого 08.09.2020 року приватний нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованостіу розмірі 22300 грн., за кредитним договором № 001-07133-170114 від 17.01.2014 року, укладеним позивачем і публічним акйціонерним товариством "Дельта Банк", а також витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 500 грн. За умовами договору кредитування № 001-07133-170114 вона отримала грошові кошти у розмірі 20000 грн. строком на 364 календарних днів. Між ПАТ «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 395/К від 20.04.2018 року, а між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА, за якими вказані право наступники правонаступники набули право вимоги за кредитними договорами, укладеними з публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», у тому числі за кредитним договором, де позичальником є вона. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою передумовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису, проте за умови відсутності будь-яких зобов`язань перед відповідачем надання документів, що підтверджують безспірність заборгованості у відповідності до вимог п. 2 «Переліку документів нотаріусу для вчинення нотаріального напису», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, вбачається сумнівною. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору. У зв`язку з викладеним застосуванню підлягають положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону. В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, оспорюваний напис вчинений у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, на користь чого свідчить той факт, що у неї немає жодної заборгованості перед установою, яка ініціювала вчинення напису. Позивачем був укладений договір кредитування з публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», проте в порушення вимог цивільного законодавства жодної інформації про заміну кредитора вона не отримувала. Разом з тим право вимоги за кредитним договором, де позивач є позичальником, неодноразово передавалось наступним кредиторам, останнім в ланцюгу яких є відповідач в справі - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд». За тих обставин, що боржник у випадку заміни кредитора не була письмово повідомлена про цю подію, про обсяг невиконаного зобов`язання, що було прийнято наступним кредитором, виконавчий напис є таким, що не грунтується на законодавстві, а боржник вправі не виконувати свого обов`язку новому кредиторові. Відсутність інформації про перехід права вимоги до наступного кредитора унеможливлює з`ясування питання, чи наявне у наступного кредитора право пред`явлення вимоги саме в тій сумі, яка є предметом виконавчого напису чи ним було прийняте право вимоги виконання зобов`язань в іншому обсязі. До порушень законодавства при вчиненні оспорюваного напису позивач відносить і той факт, що на час звернення до нотаріуса спливла давність пред`явлення вимог про виконання зобов`язань, в тому числі скорочена позовна давність, що не свідчить на користь безспірності заборгованості. Строк дії кредитного договору у відповідності до його умов простирається на один рік, що означає відсутність права у фінансової установи нараховувати проценти та інші складові зобо"язання. Між тим стягнуті за виконавчим написом проценти становлять 6710 грн. 66 коп., а механізм їх утворення не є доведеним. В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, вимога банку пред`явлена за спливом вказаного строку, оскільки строк висування цієї вимоги сплив 17 січня 2018 року, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав. Відповідачем не дотриманий порядок попереднього врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, свідченням чого є неотримання нею цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли вона дізналася про відкрите виконавче провадження. В порушення п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова вимога про усунення порушень позивачеві не направлялась. Всі означені обставини свідчать про протиправність виконавчого напису. За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до договору між сторонами, відповідно до якого спори та суперечки між сторонами за договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України. У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса від 08.09.2020 року таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. за подання позову та 454 грн. 00 коп. - за подання заяви про забезпечення позову, просить покласти на відповідача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої В.П. від 13.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення доказів не застосовувались. Ухвалою суду від 02.07.2021 року застосований захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за виконавчим написом № 34614 від 08.09.2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, відзиву на позов, клопотання про вирішення справи у його відсутність або про відкладення судового розгляду не надав. За згаданих обставин зі згоди позивача, висловленої у її письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному судовому розгляді. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України зумовило розгляд справи без участі приватного нотаріуса, що вчинив оспорюваний напис, та приватного виконавця. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 17 січня 2017 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір на відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , за яким встановлено кредитний ліміт в сумі 20 000 грн. (а. с. 17). 8 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», яке у відповідності до договору про відступлення прав вимоги № 11/08/2020-Ф від 11.08.2020 року є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал», що в свою чергу набуло право право вимоги за кредитними договорами публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 42-К від 06.10.2017 року, зокрема, за кредитним договором № 001-07133-170114 від 17.01.2017 року (а. с. 14). Відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). І хоча постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року у вказаний «Порядок…» внесено зміни в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору, проте Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, ці зміни визнані незаконними, що означає необхідність застосування постанови Кабінету Міністрів України Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.06.1999 року, в якій зазначено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону. З наведених норм Закону України «Про нотаріат» (ст. ст. 87, 88 Закону) витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Семантика прикметника «безспірна» означає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється. Між тим твердження позивача полягають в тому, що вона оспорює розмір заборгованості, наявності якої не визнає. Про те, що заборгованість позивача не є безспірною, свідчить відсутність інформації у боржника про відступлення права вимоги кредитором у правовідносинах наступним кредиторам, яке (відступлення) характеризується необхідністю дотримання встановленої законом процедури. Зокрема, новий кредитор отримує права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України). Ризик настання несприятливих для нового кредитора наслідків у разі неповідомлення боржнику у письмовому вигляді про заміну кредитора встановлений статтею 516 ЦК України. Право боржника не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні внормовано статтею 517 ЦК України. Право боржника висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, внормовано статтею 518 ЦК України. За вказаних обставин суд не вправі констатувати безспірність заборгованості за кредитним договором, у виконання зобов`язань за яким вчинений оспорюваний виконавчий напис, як однієї з передумов для звернення до нотаріуса для отримання виконавчого напису. Як випливає із змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Вирішуючи позов на користь позивача, суд погоджується і з її твердженнями про відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: ненаправлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень. Згаданою статтею 88 Закону України «Про нотаріат» внормовано право вчинення виконавчого напису лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як встановлено судом, договір між позивачем та первісним кредитором укладений на строк у 364 календарних дні, як свідчить зміст пункту 2.4 кредитного договору, а це означає, що сплив строку його дії припадає на 17 січня 2015 року ( 17 січня 2014 року + 364 дні). Доказів про те, що сторони домовились у будь-який спосіб про продовження строку дії договору кредитування, суду не надано, тому, виходячи з того, що всі домовленості сторін правочину під час його дії повинні бути втілені в письмову форму, суд виходить з того, що строк дії договору охоплюється обумовленими сторонами дванадцятьма місяцями. У зв`язку з викладеним право висунення вимоги за означеним кредитним договором у фінансової установи настає у випадку порушення строків здійснення чергових платежів, а вимоги про стягнення усієї заборгованості - протягом трьох років з моменту закінчення строку дії договору, і таке право за вказаною вимогою простирається до 17 січня 2018 року (17 січня 2015 року як кінцевий строк дії договору + три роки). Між тим вимога правонаступника банку пред`явлена за спливом вказаного строку, а саме: в вересні 2020 року, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав. Таким чином, суд доходить висновку, що сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог. Судовий збір у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved