Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 17.07.2010 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №249. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Шлюб між подружжям виявився невдалий, з причин відсутності між ними взаєморозуміння, які призводили до постійних конфліктів між ними, суперечок , принижень один одного, внаслідок чого із 22.03.2012 року чоловік пішов з помешкання і з того часу шлюбні відносини між ними припинені та існують лише формально. Крім того вказує на те, що на час припинення між подружжям шлюбних відносин вона була три місяці вагітна. З цього часу відповідач не цікавився ні перебігом вагітності ні станом новонародженої дитини та її подальшим життям і забезпеченням. На даний момент неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає. З посиланням на викладене позивач просить суд шлюб між ними розірвати, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила позовні вимоги задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснила суду, що шлюбні відносини між ними припинені з 22.03.2012 року. Основною причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, довіри, підґрунття для будування сім'ї. З часу народження дитини, відповідач жодної допомоги на утримання дитини ні матеріальної ні моральної не надає, не цікавиться розвитком дитини. Вона працює в ПП «Сервіс 2004», але її заробітної плати не вистачає для забезпечення достатнього життєвого рівня сім'ї та утримання доньки. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 17.07.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №249, що стверджується свідоцтвом про одруження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, серії [NUMBER] від 17.07.2010 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.11/ У даному шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що стверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 7/. Як встановлено судом, неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON], що стверджується довідкою №562 виданою 18.03.2014 року ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС»./а.с.12/ Поясненнями позивача в судовому засіданні стверджено, що шлюбні відносини між подружжям припинені з 22.03.2012 року. Майновий спір між сторонами відсутній . Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є неможливість сумісного проживання, відсутність взаєморозуміння та довіри. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки - [PERSON], [INFO]. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов'язок утримувати доньку, що передбачений ст.180 СК України, не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2014 рік" затверджено на 2014 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1032 гривні ; на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема поясненнями позивача в судовому засіданні стверджено - відомості про працевлаштування відповідача не відомі , проте є працездатним, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, за станом здоров'я спроможний платити аліменти на утримання дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, підлягають до часткового задоволення, а саме в сумі 700 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів, підлягають до часткового задоволення, а саме підлягають стягненню з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial