Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до [PERSON] у якому просить суд зобов'язати відповідача надавати позивачу можливість спілкуватися з дітьми відповідно до рішення Пустомитівської РДА №1030 від 01.11.2011 року, а також стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що разом із [PERSON] має спільних дітей, які проживають разом із відповідачем. Органом опіки та піклування позивачу встановлено графік побачень з малолітніми дітьми, однак відповідач чинить перешкоди для позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми, внаслідок чого останній змушений звернутись в суд. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та додатково зазначив, що діти не проживають разом із відповідачем, а з її батьками, які і чинять перешкоди у спілкуванні з дітьми. Вказав, що останній раз весь день був з дітьми на свято Спаса, однак ночувати з ними у будинку йому не дозволили відповідач та її мати, на підставі наведено позов просить задовольнити. Відповідач та її представник у судове засідання не з'явились, не повідомили про причини своєї неявки, хоч і були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак були присутніми у судовому засіданні 04.08.2015 року, в якому відповідач зазначила, що позивач є батьком лише двох старших дітей, інші діти не від нього. Коли [PERSON] приходить до дітей згідно розпорядку, то вона не чинить жодних перешкод у їх спілкуванні. Просять у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки, хоч і був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак у судовому засіданні 04.08.2015 року зазначив, що позовні вимоги підтримує, позов просив задовольнити. Згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у відсутності відповідача, її представника та представника органу опіки та піклування, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.06.2001 року, [PERSON], [INFO], підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.05.2003 року, [PERSON], [INFO], підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.03.2006 року, [PERSON], [INFO], підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.03.2010 року. Згідно розпорядження голови Пустомитівської РДА Львівської області №1030 від 01.11.2011 року позивачу було встановлено порядок спілкування з його дітьми: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та рекомендовано матері не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Зі змісту ч.1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як наголошує ч.1, ст.9 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів. Частина 2, ст.14 цього ж Закону зазначає, що під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. В процесі розгляду справи на задоволення клопотання представника третьої особи було зобов'язано відповідача забезпечити явку дітей у судове засідання, однак, таке зобов'язання виконано не було, що є беззаперечним правом [PERSON], як матері. Окрім того, суд не бере до уваги покликання позивача про те, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки такі не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а відповідач категорично заперечує такі факти. Також, в судовому засіданні, не встановлено порушення та невиконання відповідачем розпорядження голови Пустомитівської РДА Львівської області №1030 від 01.11.2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак позивач під час судового розгляду справи, не довів ті обставини, на які він посилалися, як на підстави своїх вимог, зокрема чинення відповідачем перешкод у спілкуванні з малолітніми дітьми та заподіяння йому в наслідок цього моральної шкоди. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено жодних доказів створення відповідачкою позивачу перешкод в спілкуванні з дітьми та отримання внаслідок цього позивачем моральної шкоди, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Outcome: dismissed