Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач -1), [PERSON] (далі - відповідач -2), третя особа: Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав, в якому вказує, що в період з 01 серпня 2009 року по 01 вересня 2015 року її дочка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від даного шлюбу мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які є внуками позивача. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 20.08.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачі припинили спільне проживання, діти залишились проживати з дочкою позивача [PERSON]. Починаючи з серпня 2015 року відповідачі самоусунулись від виховання та утримання дітей. Батько дітей [PERSON] вихованням та утриманням дітей не займається і не бажає займатись. Мати дітей, фактично проживає без реєстрації у свого співмешканця за адресою: [ADDRESS]. Вона ніде не працює, веде неналежний спосіб життя, вихованням дітей не займається, систематично зловживає алкогольними напоями, внаслідок чого існує реальна загроза для здоров'я і морального виховання дітей. Діти фактично проживають у позивача починаючи з серпня 2015 року. Позивач та її чоловік мають власний будинок, підсобне господарство, чоловік має постійний заробіток. Вони здатні створити належні умови для утримання дітей та для їх нормального духовного розвитку. Позивач просить відібрати малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у батьків [PERSON], [PERSON], без позбавлення їх батьківських прав та передати малолітніх дітей на її виховання. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Представник [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову відносно відповідача [PERSON], а відносно [PERSON] покладається на розсуд суду. Крім того відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона піклується про дітей, цікавиться їх розвитком, з червня 2018 року працює на птахофермі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 11.07.2018 року позов визнав, 12.09.2018 року (а.с. 152) надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради в судовому засіданні позов підтримала, не заперечувала проти його задоволення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він співпроживає з відповідачем по справі [PERSON]. Вона займається вихованням дітей, в будинку прибрано, є вільна кімната для дітей, загрози для дітей немає. Вона працює на птахофабриці. Він давав їй кошти щоб зібрати дітей до школи. Дітей у неї відбирати не треба, оскільки вона може їх виховувати та забезпечувати всім необхідним. Свідок [PERSON] дала покази про те, що вона спілкується з відповідачем [PERSON], бачила її дочку [PERSON], дитина чиста, охайна. Дитина тягнеться до матері і тому забирати дітей у матері не треба, щоб їх не травмувати. Свідок [PERSON] дала покази про те, що [PERSON] хороша мама, її дочка [PERSON] охайна, чиста, нагодована, ходить до садочка. Син [PERSON] приходить до неї в гості, вони спілкуються. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі [PERSON] є її невісткою і вона знає її вже п'ять років та полюбила її як свою дитину, вона співпроживає з її сином [PERSON] Вона доглядає за дітьми, піклується про них. В будинку прибрано, є що їсти, а тому рахує, що позов про відібрання дітей безпідставний, оскільки задоволення даного позову буде травмувати, як самих дітей, особливо малолітню дочку [PERSON], так як вона дуже прив'язана до матері так і матір. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] доводиться їй сестрою, вона веде аморальний спосіб життя, неохайна, вживає алкогольні напої, свого сина [PERSON] неодноразово залишала на неї. Останній раз бачила відповідача [PERSON] три місяці назад. З матеріального боку дітям буде краще у бабусі [PERSON], а з моральної сторони - коли діти залишаться з матір'ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її бувша невістка [PERSON] вживає спиртні напої, одного разу вона була у неї, це було три роки тому, вона була в стані алкогольного сп'яніння і син теж був напідпитку. Вона була у будинку де проживає [PERSON] один раз. Вона ні разу не була у будинку де в теперішній час проживає її бувша невістка [PERSON], оскільки вона з її сином розлучились. Суд, вислухавши позивача [PERSON] та її представника [PERSON], відповідачів, представника відповідача [PERSON] - [PERSON], представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих Попільнянською сільською радою, Попільнянського району, Житомирської області 03.02.2010 року та 28.08.2013 року, відповідно (а.с. 11-12). Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 37). Згідно рішення № 43 від 18.05.2018 року Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області «Про розгляд заяви [PERSON]», [PERSON] попереджено щодо неналежного виконання батьківських обов'язків щодо виховання та розвитку малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зобов'язано [PERSON] дотримуватись батьківських обов'язків щодо виховання та розвитку її малолітніх дітей (а.с. 13). Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування про доцільність відібрання дітей без позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON], на підставі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, з метою захисту прав та інтересів дітей, запобігання бездіяльності, орган опіки та піклування селищної ради вважає за доцільне підняти клопотання перед районним судом щодо відібрання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у батьків: [PERSON] та [PERSON], без позбавлення батьківських прав (а.с.15-16, 62-70). Рішенням № 39 від 21.03.2018 року Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області «Про затвердження висновку про доцільність відібрання дітей у батьків без позбавлення батьківських прав» затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність відібрання дітей у [PERSON], 1990 року народження та [PERSON], 1992 року народження, відносно їх малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочки - [PERSON], [INFO], без позбавлення їх батьківських прав у зв'язку з тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків (а.с. 14). У висновку Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради вказує, що батьки неналежним чином виховують своїх дітей зі слів заявниці [PERSON], яка є позивачем по даній справі. У даному висновку також вказуються свідчення сусідів: [PERSON] та [PERSON], які не допитувались в судовому засіданні при розгляді даної справи. Як вбачається з Характеристик на дітей: [PERSON], виданих Попільнянською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 від 12 березня 2018 року та на [PERSON], виданих дошкільним навчальним закладом «Лелека» 14 березня 2018 року та 10 вересня 2018 року, діти охайні, відкриті, комунікабельні, мама [PERSON] відвідує школу та садочок, приходить на батьківські збори, свята, відкриті заходи. [PERSON] на даний час проживає з бабусею, але мати підтримує зв'язок з сином (а.с. 79-80, 159-160). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини складеного Попільнянською селищною радою Житомирської області 16 березня 2018 року, було обстежено будинок за адресою: [ADDRESS], де проживає без реєстрації [PERSON] та її співмешканець [PERSON]. Будинок складається з чотирьох житлових кімнат, кімнати прибрані, умебльовані, у дитини є окреме ліжко, до будинку підведені всі комунікації - газ, світло, вода. Умови проживання задовільні. Також в акті обстеження зазначено, що мати, тобто [PERSON] проживає з співмешканцем в сім'ї, де схильні до вживання спиртних напоїв, але даний висновок, що сім'я схильна до вживання спиртних напоїв, нічим не підтверджується (а.с. 93-94). В позовній заяві ставиться вимога про відібрання дітей також від [PERSON], батька дітей, але його житлово-побутові умови зовсім не обстежувались органом опіки та піклування. Відповідно до довідки - характеристики на [PERSON] виданої 08 жовтня 2018 року керівником підприємства «ЕКО-КО», [PERSON] працює пташницею на даному підприємстві з червня 2018 року, за час роботи на даній посаді показала себе з позитивної сторони, до роботи ставиться відповідально, денну роботу виконує вчасно і старанно, доброзичлива, не скандальна, роботяща, ніколи не допускає випадків пияцтва на роботі, виходу на роботу в нетверезому стані, не допускала правопорушень та порушень правил внутрішнього трудового розпорядку. Дуже переживає за виховання та належне утримання своїх малолітніх дітей (а.с. 161). Згідно статей 32 та 52 Конституції України встановлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Так, відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини 1 статті 152 Сімейного Кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно статті 155 цього ж Кодексу здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Частиною 4 вищевказаної статті передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми об в'язками. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного Кодексу України. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідачів, які б свідчили про ухилення ними від виховання дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав до суду не надано. Оскільки дії відповідачів засвідчують, що вони не втратили інтересу до дітей, мають бажання та можливості утримувати та виховувати дітей, враховуючи доведеність певних намагань відповідачів проявити турботу про дітей, суд вважає доцільним і таким що відповідає інтересам дитини не позбавляти [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, попередивши відповідачів про необхідність, змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль виконанням відповідачами [PERSON] та [PERSON] батьківських обов'язків. Суд, не бере до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки текст рішення ґрунтується на неповному встановленні обставин справи та на показах позивача та свідків, які не допитувались в судовому засіданні, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі змінили своє ставлення до виховання дітей, що підтверджується доданими доказами, а саме: характеристиками на дітей та на відповідача [PERSON], яка з червня 2018 року влаштувалась на роботу, почала цікавитись своїми дітьми, відвідує школу та дитячий садочок, не зловживає спиртними напоями (а.с. 159-161), вказане підтверджується також показами свідків, що спростовує твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] не піклується про дітей. Будь-яких доказів відносно відповідача [PERSON] щодо ухилення від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітніх дітей, позивачем взагалі не надано. Враховуючи викладене, суд вважає позов необґрунтованим та недоведеним наданими суду доказами. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 150 Сімейного Кодексу України, передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частини 1 статті 170 Сімейного Кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. В суді позивачем та її представником не доведено, що залишення дітей у відповідачів є небезпечним для життя, здоров"я і морального виховання дітей, і що таке відібрання буде найбільшим чином відповідати інтересам самих дітей. Також не доведено зловживання відповідачами алкогольними напоями, оскільки суду не надано даних про перебування останніх на обліку як хронічних алкоголіків, а також потребу в лікуванні від алкоголізму. Відповідач [PERSON] на даний час працює, будинок доглянутий, є всі належні умови для проживання дітей, не вживає спиртними напоями, бажає проживати з дітьми, а тому підстав вважати, що вона злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, немає, а вжиті заходи дали позитивний результат. Відповідач [PERSON] також працює, хоч і не проживає з [PERSON], оскільки розлучені, але він цікавиться дітьми та допомагає їм матеріально. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відібрання дітей у відповідачів [PERSON] та [PERSON] відносно їх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. Позивач та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом відібрання дітей від їх батьків та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відібрання дітей без позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своїх малолітніх дітей не знайшов своє підтвердження, незважаючи на те, що один з відповідачів [PERSON] визнав позов. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області суду від 07 червня 2018 року позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору.

Outcome: dismissed