Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом в суд до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житлом, вказуючи на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 29.05.1989 року. Шлюб розірвано в 05.05.2014 року. Відповідно даного рішення вони разом не проживають з травня 2013 року. Вона являється наймачем квартири № 623-624 по [ADDRESS]. Відповідач, будучи головою правління товариства «Лісова поляна», проживає на території товариства з 01.05.2011 року. Квартира була отримана її батьком [PERSON], а після його смерті рішенням № 545 від 15.08.2007 року її визнано наймачем квартири та переведені на неї всі особові рахунки. Відповідач не має зв?язку з даною квартирою, ремонти не здійснює, кошти за комунальні послуги не сплачує. Своїми діями, а саме не проживання в помешканні, невиконання обов?язків користувача по утриманню житла, і відмова знятись добровільно з реєстрації, порушує права позивачки. 12.05.2015 року позивач подала уточнену позовну заяву, в якій вказує, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі більше чотирьох років та не зареєстрований там, речей його в ній немає. Відповідач не являється членом її сім»ї, шлюб розірвано, а тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право проживання в квартирі №623-624 по [ADDRESS] та стягнути судові витрати та оплату юридичних послуг. В судовому засіданні позивач та адвокат Лінник М.С. заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач та його адвокат Дерев»янко В.Т. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити у їх задоволенні. [PERSON] пояснив, що через часті сварки він не мав можливості постійно проживати за даною адресою, а тому періодично жив у своєї матері та в дачному кооперативі. В серпні 2014 року позивач почала закривати двері від яких в нього не було ключа, а тому з того часу він не проживав в квартирі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, думку адвокатів, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON], після смерті свого батька, та на підставі рішення Соснівської районної ради м.Черкаси № 545 від 15.08.2007 року є наймачем квартири № 623-624 по [ADDRESS] Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Разом з позивачкою в квартирі зареєстровані син [PERSON] донька [PERSON] та чоловік [PERSON], про що свідчить поквартирна картка. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.05.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначає позивач, факт не проживання [PERSON] в квартирі №623-624 по [ADDRESS] підтверджується актом про не проживання по місцю реєстрації проживання від 04.05.2015 року складений в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], засвідчений головним інженером КП «Соснівська СУБ». Суд критично оцінює акт про не проживання по місцю реєстрації від 04.05.2014 року. В судовому засіданні було встановлено, що свідок [PERSON], була квартиранткою і проживала декілька місяців в спірній квартирі, а отже вона не могла достовірно знати чи не проживає відповідач в квартирі більше трьох років . Свідок [PERSON] не одноразово викликався в судове засідання, але не з»явився, причини неявки не відомі. Також позивач посилається на факт не проживання відповідача, що підтверджується довідкою Садівничого товариства «Лісова Поляна» с. Хвильово-Сорочин, Золотоніського р-ну про те, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживають у даному товаристві з 01.05.2011 р., підписана головою правління [PERSON] Дана довідка не має дати та вихідного номера, сам же відповідач в судовому засіданні пояснив, що підпис на самій довідці є не його. Таким чином суд критично оцінює даний доказ по справі. Також сама позивач заперечує факт постійного проживання її у даному кооперативі, а отже достовірність даної довідки ставиться під сумнів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою зверху. Вона має маленьку дитину, а тому дуже часто гуляє біля будинку і бачила [PERSON] літом разів три-чотири на тиждень. Одного разу бачила як він привозив воду з дачі. Їй відомо, що він періодично не проживав в квартирі та йшов проживати до своєї матері, оскільки вони часто сварились. Свідок [PERSON] пояснив, що він працював разом та товаришує з [PERSON] В серпні 2014 року вони разом заїжджали до спірної квартири, там відповідач переодягався та взяв свій інструмент. В кінці літа він був особисто в даній квартирі і відповідач мав свої ключі. Позивач у своїх доводах посилається на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.05.2014 р., в якому [PERSON] вказує, що не проживає з [PERSON] з травня 2013 року. Також зазначає, що відповідач віддав їй ключі від квартири одразу після розлучення. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, в них з позивачкою часто були сварки і сумісне проживання було не можливим, а тому він періодично переїжджав жити до матері або на дачу. Він мав ключі і до серпня 2014 року вільно входив до квартири, а восени позивач стала замикати другі двері, від яких він не має ключ. Також він був головою правління дачного кооперативу, а тому їздив туди для виконання своїх обов»язків як голови. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає сторони по справі, оскільки вони є сусідами по дачі. Зазначив, що бачив [PERSON] на дачі в 2014 році разом з позивачкою. Останнім часом бачить на дачі позивачку разом з [PERSON] Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], який пояснив в судовому засіданні, що знає сторони з 2000 року. Десь рік назад [PERSON] повідомив його, що проживає разом з [PERSON] у спірній квартирі. В той же час зазначив, що 14.03.2014 року його запросили на день народження до даної квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає сторони з 2002 року. Став разом проживати з позивачкою приблизно півтора року назад. Відповідач був головою правління товариства, а тому проживав на дачі. Не може бути взято судом до уваги також акт про не проживання відповідача по місцю реєстрації наданий позивачем до суду від 19.03.2015 року. Даний акт складений в присутності свідка [PERSON], який на даний час є співмешканцем позивачки та [PERSON], який в судове засідання не з»явився. Даний акт є фактично ідентичним акту від 04.05.2014 року. Крім того, даний акт складений під-час розгляду судом спору і відповідач не заперечував про те, що на даний момент він не проживає в квартирі оскільки не має можливості. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не має право бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім"ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, які вселились в жиле приміщення як члени сім"ї наймача, набувають рівного з іншими права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім"ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.3 ст. 64 ЖК України, якщо особи зазначені в ч.2 цієї статті, тобто дружина та дочка, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права та обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Статтею 71 Житлового кодексу УРСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі. Згідно за ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При вирішенні спору суд виходить із того, що одним із речових прав на чуже майно є право користування ним (стаття 395 ЦК України). Згідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення .

Outcome: dismissed