Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що шлюбні стосунки не склалися у звязку з різними поглядами на життя , втратою взаєморозуміння. Шлюбні відносини між ними припинені, з травня 2015 р. проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] На утримання сина відповідач сплачує аліменти. В підготовчому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу. Зазначає, що шлюб існує формально, строк на примирення не потрібен. Представник позивача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримує, зазначає, що сторони не примирилися, не бажають залишатись у шлюбних відносинах, кожен з них живе своїм життям, шлюб існує формально. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав, згоден на розірвання шлюбу, зазначає, що шлюб існує формально. Відповідно до ч.4\~ст.200 ЦПК України\~ ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За викладених обставин, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у звязку з визнанням відповідачем позову. Судом встановлено, що 07.12.2007 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. 08.03.2008р. від шлюбу в них народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно роз'яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони припинили шлюбні відносини з 2015 р. через різні погляди на життя, втрату взаєморозуміння. Спільне господарства не ведуть. Примирення між сторонами не досягнуто. Сторони наполягають на розірванні шлюбу. Сторонами не зазначено про наявність спору з приводу розподілу спільного майна подружжя. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON]. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідач позов визнає. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивачка не наполягає на відшкодуванні судових витрат , тому суд ввважає залишити їх по фактично понесеним.

Outcome: approved