Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

30 січня 2020 року позивач ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 21 березня 2019 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 21.03.2019-100001765. Відповідно до п. 1.1 договору кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Кредитний договір укладений строком до одного місяця (п. 8.1 договору), та не є договором споживчого кредиту, тому на нього не поширюється дія Закону України «Про споживчий кредит». Відповідно до заявки та підтвердження укладення кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 2500 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 03 квітня 2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 700 грн. 21 березня 2019 року позивач видав [PERSON] кредит у розмірі 2500 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 1500 від 21 березня 2019 року, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі. 21 серпня 2019 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] укладений кредитний договір № 21.08.2019-010000234, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 2400 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення до 04 вересня 2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 672 грн. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 21 серпня 2019 року та на підставі ст. 601 ЦК України сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 2400 грн. за кредитним договором № 21.08.2019-010000234 зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 2500 грн. за кредитним договором від 21 березня 2019 року № 21.03.2019-100001765. Позивачем та [PERSON] строки повернення кредиту та процентів не переносилися. До теперішнього часу відповідачем [PERSON] не сплачено заборгованість позивачу, розрахунок та розмір якої визначений у додатку № 1 до позовної заяви, у зв`язку з чим відповідач порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Пунктом 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитом залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. У зв`язку із чим, сума штрафу, яку [PERSON] повинна сплатити позивачу, становить 7940,16 грн., однак позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 600 грн., що не є відмовою позивача від права стягнення іншої частини штрафу у майбутньому. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість та штраф за кредитним договором № 21.08.2019-010000234 у розмірі 3672,00 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с. 3). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмовий відзив, у якому просила справу розглядати за її відсутності, у відзиві зазначила (а.с. 28-35), що вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, з тих підстав, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору в електронній формі, оскільки спірний договір позики не підтверджує факт підписання договору нею за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис». Документи, використані позивачем в якості доказу перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника не є досторівним доказом отримання кредиту відповідачем, оскільки не містять підписів працівників та печатки банківської установи, яка здійснила грошовий переказ, не містить реквізитів отримувача та назви фінансової установи отримувача, а тому не вбачається за можливе достеменно встановити, що кредитні кошти перераховані саме на рахунок [PERSON] , та саме нею їх отримано. На думку відповідача, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, заповнений відповідно до вимог цього нормативного акта, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. Також, відсутні будь-які підтвердження, що саме [PERSON] належить номер телефона, вказаний позивачем, що саме нею було отримано надіслане на нього смс-повідомлення. В матеріалах справи відсутні інші належні докази про видачу кредиту відповідачу та користування нею кредитними коштами та здійснення погашення кредиту. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не слід брати до уваги, так як первинними бухгалтерськими документами, які б підверджували видачу кредиту [PERSON] , нарахування відсотків та рух коштів по кредитному рахунку, позивачем не надано. Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що особа відповідача була належим чином ідентифікована при реєстрації в інформаційно-телекомункаційній системі ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР». Тобто, є сумніви, що такий договір був укладений з відповідачем, відсутні передбачені діючим законодавством докази підтвердження прийняття пропозиції про укладення договору, а саме: відповідач не надсилала позивачу електронного повідомлення, підписаного в порядку, передбаченому законом, не заповнювала формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, підписаної у визначеному законом порядку. У задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. Позивачем до суду надано відповідь на відзив з додатками (а.с. 47-51), у якому зазначено, що заперечення відповідача [PERSON] , викладені у письмовому відзиві, є необґрунтованими та спрямованими на уникнення повернення заборгованості. Договір підписаний двома підписами - одноразовим ідентифікатором та аналогом власноручного підпису відповідача, як відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», так і відповідно до ст.. 207 ЦК України. 21 березня 2019 ркоу сторони уклали письмову згоду, у якій містились зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, а саме в п.п.11.1 кредитного договору № 21.03.2019-100001765, сторони вказали: даний пункт є письмовою згодою сторін, у якій міститься нижче наведені зразки відповідних аналогів власноручних підписів позичальника і кредитора, які переведені у електронну форму засобами механічного копіювання. Сторони домовились, що вищевказані аналоги підписів є частиною даної письмової згоди сторін та дійшли згоди відносно того, що всі документи, підписані/засвідчені вищевказаними аналогами власноручного підпису, в тому числі електронні, вважаються підписаними сторонами власноруч та не можуть бути визнані недійсними через їх форму. Сторони погодились, що вказані аналоги власноручного підпису можуть використовуватись для підписання звернень про укладення кредитних договорів, акцептів кредитних договорів, інших документів, які будуть підписуватися сторонами у майбутньому. Кредитний договір № 21.03.2019-100001765 від 21 березня 2019 року укладений у паперовій письмовій формі, підписаний власноручними підписами сторін, факт його дійсності та укладення відповідачем не заперечується. Саме вказаний аналог власноручного підпису відповідач використав при укладенні кредитного договору № 21.08.2019-010000234. Крім того, при вході в особистий кабінет позичальника при укладенні договору № 21.08.2019-010000234 відповідачем було використано фінансовий номер телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Споживчий ценрт» від 27 лютого 2020 року. Цей же номер телефону вказаний відповідачем і у відзиві на позовну заяву. Саме на цей номер був відправлений та доставлений одноразовий ідентифікатор «Q6355», яким був підписаний кредитний договір № 21.08.2019-010000234 від 21 серпня 2019 року. Таким чином, кредитний договір № 21.08.2019-010000234, зокрема, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепти) та заявка до кредитного договору, яка є невід`ємною його частиною, підписані відповідачем двома підписами: аналогом власноручного підпису позичальника, зразок його міститься у письмовій згоді сторін, одноразовим ідентифікатором «Q6355», надісланим смс-повідмоленням на належний відповідачу фінансовий номер телефону [NUMBER] . Зазначив, що електронний цифровий підпис відповідно до Закону України «Про електрону комерцію» є лише одним з варіантів підписання електронного правочину, однак, його використання не є обов`язковим у сфері електронної комерції. Відповідача було належним чином ідентифіковано в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Відповідач підтвердив укладення договору № 21.08.2019-010000234 від 21 серпня 2019 року, сплативши відсотки та штраф за попереднім договором, а також частковою сплатою штрафу за договором № № 21.08.2019-010000234 від 21 серпня 2019 року. Таким чином, на думку позивача, належними та допустимим доказами підтверджується як факт укладення кредитного договору, так і факт отримання грошових коштів відповідачем, згідно заяви про перекредитування/зарахування. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що 21 березня 2019 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] укладений кредитний договір № 21.03.2019-100001765 (а.с. 5-6). Відповідно до п.1.4 кредитного договору № 21.03.2019-100001765 від 21 березня 2019 року протягом трьох робочих днів з дати підписання цього договору кредитор надає позичальнику фінансовий кредит у розмірі 2500 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 03 квітня 2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 700 грн. Позичальник в свою чергу згідно п. 4.1 кредитного договору № 21.03.2019-100001765 від 21 березня 2019 року зобов'язався використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та проценів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в термін до 03 квітня 2019 року. Відповідно до п.п. 11.1, 11.2 кредитного договору № 21.03.2019-100001765 від 21 березня 2019 року даний пункт є письмовою згодою сторін, у якій міститься нижче наведені зразки відповідних аналогів власноручних підписів позичальника та кредитоора, які переведені у електронну форму засобами механічного копіювання. Сторони домовились, що вищевказані аналоги власноручних підписів є частиною даної письмової згоди сторін. Сторони дійшли згоди відносно того, що всі документи, підписані/засвідчені вищевказаними аналогами власноручного підпису, в тому числі, електронні, вважаються підписаними сторонами власноруч та не можуть бути визнані недійсними через їх форму. Сторони погодились, що вказані аналоги власноручного підпису можуть використовуватись для підписання звернень про укладення кредитних договорів, акцептів кредитних договорів, інших документів, які будуть підписуватися сторонами у майбутньому (а.с. 6). Одержання позичальником [PERSON] кредитних коштів у сумі 2500 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 21 березня 2019 року за підписом позичальника (а.с. 7). 21 серпня 2019 року позивачем направлено [PERSON] . Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (а.с. 8-10), якою передбачено, що Кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на сайті Кредитора заявка, сформована на сайті Кредитора після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитора, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (а.с. 8). Відповідно до Заявки від 21 серпня 2019 року, яка є невід'ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 21 серпня 2019 року, кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 2400 грн. на 14 календарних днів з дати отримання, з кінцевим терміном повернення кредиту 04 вересня 2019 року включно та платою за користування кредитом у розмірі 672 грн.(а.с. 11). Згідно даної Заявки позичальником підтверджено, що вона однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід'ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 21.08.2019-010000234 від 21 серпня 2019 року, з якими попередньо уважно ознайомилась. Акцептовані нею умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення). Заявка підписана електронним підписом позичальника та одноразовим ідентифікатором «Q6355» (а.с. 11). У відповідності із Підтвердженням укладання кредитного договору 21.08.2019-010000234 від 21 серпня 2019 року (а.с. 12) відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявки від 21 серпня 2019 року, Відповіді позичальника про прийнятя пропозиції (акцепт) підтверджено укладення ЕЛЕКТРОННОГО КРЕДИТНОГО ДОГОВОРУ між ТОВ «Споживчий центр» та позичальником. Сума кредиту - 2400, 00 грн., строк користування кредитом - 14 календарних днів з дати отримання, проценти - 672, 00 грн. Це підтвердження є невід'ємною частиною договору. Позичальником [PERSON] одноразовим ідентифікатором «Q6355» підписано Заяву про переукладення/зарахування від 21 серпня 2019 року (а.с. 12), за якою на підставі ст. 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту за кредитним договором № 21.08.2019-010000234 зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту за кредитним договором № 21.03.2019-100001765 від 21 березня 2019 року. Дана заява є частиною кредитного договору 21.08.2019-010000234. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних ситем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина друга статті 639 ЦК України.) Надана позивачем до матеріалів справи Заявка, яка є невід`ємною частиною пропозиції проукладання кредитногодоговору (оферти) від 21 серпня 2019 року, містить посилання посилання на норми Закон України «Профінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закон України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про споживче кредитування». Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України № 675-VIII від 3 вересня 2015 року «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону «Про електронну комерцію»). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 договору № 21.08.2019-010000234 кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту (а.с. 8-10). За змістом п. 4.1 договору № 21.08.2019-010000234 позичальник зобов`язується забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування ними шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування за рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту до дати, вказаній у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) проценти за користування кредитом в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій (а.с. 8 зворот). Згідно з п. 5.4. договору № 21.08.2019-010000234 у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання (а.с. 9). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення електронного кредитного договору № 21.08.2019-010000234 від 21 серпня 2019 року ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» було надано суду «Log File» із хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі (а.с. 58). Також суду надано довідку № 28 від 27 лютого 2020 року, яка містить дані про те, що фінансовий номер телефону [PERSON] , вказаний в попередньому договорі № 21.03.2019-100001765 від 21 березня 2019 року, укладеного між сторонами у простій паперовій формі, співпадає з номером телефону, який був використаний при укладенні електронного кредитного договору № 21.08.2019-0100234 від 21 серпня 2019 року, та цифри в CMC-повідомленні співпадають з цифрами, введеними в поле підпису одноразовим ідентифікатором під акцептом (а.с. 57). Згідно довідки ТОВ «Старт-Мобайл» вих. № 27-02/20 від 27 лютого 2020 року, CMC-повідомлення з кодом підтвердження «Q6355» було надіслано 21 серпня 2019 року о 10:00:00 на номер абонента [NUMBER] , тоді як із паперової копії електронного кредитного договору № 21.08.2019-0100234 вбачається, що при його укладенні був використаний саме код підтвердження «Q6355» (а.с. 11-12). Даний номер телефону використовувався позичальником при вході в особистій кабінет на веб-сторінці товариства «sgroshi.com.ua» (а.с. 52-54, 44). Також, суд враховує доводи позивача про те, що даний номер телефону відповідачкою [PERSON] особисто зазначено для зв`язку у наданому до суду письмовому відзиві на позовну заяву (а.с. 28). Заявка та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) були підписані відповідачем двома способами, а саме одноразовим ідентифікатором, отриманим останнім на належний йому номер телефону, та за допомогою аналогу власноручного підпису позичальника (факсимільного відтворення підпису), право на використання якого та його зразок були передбачені у пункті 11.1. кредитного договору № 21.03.2019-100001765 від 21 березня 2019 року, який укладений сторонами у простій письмовій формі (а.с. 5-6). Суд встановив, що в укладеному між сторонами кредитному договорі № 21.03.2019-100001765 від 21 березня 2019 року вони визначили, що відповідач зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість для третіх осіб здійснити доступ та/або використати засоби факсимільного відтворення його підпису та/або номер телефону, зазначений в даному договорі (пункт 11.11). На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надано квитанції № 1162785027, № [NUMBER] та картку субконто по кредитному договору № 21.08.2019-010000234 (а.с. 66-69), з яких вбачається сплата позичальником [PERSON] 100 грн. та 500 грн. у рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором. Отже, встановивши фактичні обставини справи та давши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про те, що кредитний договір № 21.08.2019-010000234 був підписаний [PERSON] 21 серпня 2019 року у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим відповідачка акцептувала пропозицію позивача. Таким чином, сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку, тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням умов цього правочину. Посилання відповідача [PERSON] у відзиві на недотримання положень Закону України «Про електронний цифровий підпис» є необґрунтованими, оскільки на час виникнення спірних правовідносин цей закон, який визначав статус електронного цифрового підпису, втратив чинність. В той же час, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог запис телефонної розмови на диску (а.с. 40) судом не приймається як належний та допустимий доказ у даній справі з огляду на положення діючого цивільного процесуального законодавства. Верховний Суд у цивільній справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19) дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; 2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Тож, за даним позовом позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 21.08.2019-010000234 у розмірі 3672,00 грн., яка згідно розрахунку складається із: - розміру кредитру, отриманого відповідачем - 2400 грн.; - розміру процентів за користування кредитом, нарахованих за договором - 672 грн.; заявленої до стягнення суми штрафу - 600 грн. (а.с. 4) Суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами 21 серпня 2019 року кредитного договору № 21.08.2019-010000234 та отримання грошових коштів відповідачем, згідно заяви про перекредитування/зарахування. Доказів протилежного відповідачкою не надано, наданого позивачем розрахунку заборгованості засобами доказування не спростовано. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в розмірі 2400 грн. 00 коп., заборгованості за відсотками нарахованими за договором в розмірі 672 грн. 00 коп.є такими, що підлягають до задоволення. При цьому, позовні вимоги щодо стягнення суми штрафу суд вважає необґрунтованими з таких підстав. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вище зазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов`язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 15 ч. 1 цього Розпорядження Костянтинівський район Донецької області, де зареєстрована відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Костянтинівка Донецької області. Згідно ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Станом на теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнято, зважаючи на що наявні підстави для застосування судом положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Судовим розглядом встановлено, що відповідно до відомостей територіальної громади відповідач [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19, 22-23), тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 600 грн. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial