Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

у серпні 2018 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Шаповала Д.В. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов"язання. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.10.2012 року у справі № 2-2370/12, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики був задоволений частково та стягнуто із відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 01.01.2009 року в розмірі 766428,36 грн., суму штрафу в розмірі 766428,36 грн. та судові витрати. Зазначене рішення суду ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.04.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, - було залишено без змін. Позивач вказує, що відповідач має грошове зобов»язання перед ним в сумі 1532856,72 грн. Зазначена сума відповідачем не повернута, а відтак позивач має право на застосування наслідків такого порушення зобов»язання у вигляді стягнення інфляційних витрат і 3 % річних, в порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, - в межах останніх трьох років, які передують зверненню до суду, а саме за період з 03.08.2015 р. по 02.08.2018 р. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму інфляційних втрат в розмірі 569289,64 грн. та суму 3% річних в розмірі 138083,09 грн., а також судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2018 року, у справі закрито підготовче провадження та дана справа призначена до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково та вказала, що борг відповідачем дійсно не повернуто, однак, суми інфляційних втрат та 3 % річних мають бути нараховані на основну суму заборгованості, а не на суму основного боргу разом зі штрафом. Просила позов задовольнити частково. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.10.2012 року у справі № 2-2370/12, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики був задоволений частково та стягнуто із відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 766428,36 грн., суму штрафу в розмірі 766428,36 грн., судовий збір в розмірі 3219 грн., а всього 1536075,72 грн. (а.с.11-15). Зазначене рішення суду ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.04.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, - було залишено без змін (а.с. 16-22). Відповідач рішення суду про стягнення коштів на користь позивача станом на дату подачі позову добровільно не виконала і борг залишився несплаченим, що не заперечувалось стороною відповідача в ході розгляду справи. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язком для всіх судів, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Судом встановлено, що відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, яке належним чином відповідачем не виконане, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки, боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів. Відповідно до правової позиції у справі № 6-157цс16 від 25.05.2016 р. наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Позивач в поданій ним позовній заяві вказує про те, що за судовим рішенням сума боргу становить 1532856,72 грн., та ставить вимогу про стягнення з відповідачки на його користь трьох відсотків річних в сумі 138083,09 грн. та інфляційних втрат від простроченої суми у розмірі 569289,64 грн. за період з 03.08.2015 р. (дата звернення до суду) по 02.08.2018 р. Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що твердження позивача про те, що основний борг складає суму в розмірі 1532856,72 грн. є хибною, оскільки, за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва на користь позивача було стягнуто суму боргу в розмірі 766428,36 коп та суму штрафу, в зв'язку з чим вираховувати інфляційні втрати та три проценти річних за цим позовом необхідно лише з суми основної заборгованості без врахування суми штрафу, який було стягнуто за судовим рішенням, а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розмір 3% річних від невиконаного грошового зобов»язання за період з 03.08.2015 р. по 02.08.2018 р., складає суму в розмірі - 69041,55 грн. (766428,36*3/100/365*1096, де 766428,36 грн. - сума невиконаного грошового зобов»язання, 1096 - кількість днів прострочення). Розмір боргу з урахуванням інфляційної складової обраховується шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції за період прострочення боргу. Сукупний індекс інфляції обраховується за формулою ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості За період з 03.08.2015 р. по 02.08.2018 р. сукупний індекс інфляції склав 137,14, а тому інфляційна складова на суму боргу в розмірі 766428,36 грн. за цей період становить 284 651,49 грн. (766428,36*137,14/100 - 766428,36). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 284 651,49 грн. інфляційних втрат та 69041,55 грн. 3% річних за невиконане грошове зобов»язання у розмірі 766428,36грн. за період з 03.08.2015 р. по 02.08.2018 р. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не виконане грошове зобов»язання перед позивачем, а стягненню підлягають суми інфляційних втрат та 3 % річних за період з 03.08.2015 р. по 02.08.2018 р. від основної суми боргу за договором позики, а не із загальної суми боргу та штрафу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial