Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

12.08.2016 р. до Подільського районного суду м.Києва надійшла заява психіатричного закладу, в якому заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО «Психіатрія» [PERSON], 1974 року народження. Заява мотивна тим що, 11.08.2016 р. о 09.20 год. за направленням лікаря-психіатра психоневрологічного диспансеру № 3 [PERSON] була госпіталізована до ТМО «Психіатрія». Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 20.12.2005 р. [PERSON] визнана недієздатною, її опікуном є [PERSON], призначена таким рішенням Подільського районного суду м.Києва від 11.03.2011 р., яка надала згоду на лікування підопічної. В зв'язку із загостренням психічного захворювання пацієнтка [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги. Але рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 р. визнано неконституційним положення ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. А тому просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО в судовому порядку. В судовому засіданні представник психіатричного закладу Шевчук О.О.(за довіреністю), яка також є і лікарем-психіатром, підтримала заяву та надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан пацієнтки та зміну поведінки, [PERSON] потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Хвороба, на яку страждає пацієнт, є тяжким психічним захворюванням, та якщо її зараз не лікувати стаціонарно, вона уявляє небезпечність та оточуючих та безпосередньо для себе. Госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу відбувалася невідкладно. В судовому засіданні недієздатна особа [PERSON], присутність якої відповідно до ст.281 ч.2 ЦПК України є обов'язковою, заперечувала проти госпіталізації, посилаючись, що вона не потребує лікування. Законний представник [PERSON] в судовому засіданні просила надати дозвіл на госпіталізації її підопічної, яка є її двоюрідною сестрою, та пояснила, що її сестра 2005 р. страждає на психічну хворобу, є інвалідом 2 групи довічно. В зв'язку із загостренням стану сестри, який вже став небезпечний, вимушена була звернутися до лікаря-психіатра та отримати направлення для госпіталізації. Прокурор в судовому засіданні вважав вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Згідно з рішенням Подільського районного суду м.Києва від 20.12.2005 р. у цивільній справі № 2-1656/2005 [PERSON], 1974 року народження, визнана недієздатною. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 11.03.2013 р. встановлена опіка над [PERSON] та опікуном призначена сестра - [PERSON] 11.08.2016 р. о 09.20 год. за направленням лікаря-психіатра психоневрологічного диспансеру № 3 м.Києва [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], була доставлена до ТМО «Психіатрія». Особа госпіталізована в зв'язку з погіршенням психічного стану. На підставі Рішення Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ст.70 ч.2 Закону України «Про Конституційний Суд України» КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] є інвалідом 2 групи за психічним захворюванням, а з 20.11.2014 р. - довічно. Згідно акту лікарсько-консультативної комісії від 11.08.2016 р., комісія, оглянувши [PERSON] прийшла до висновку, що [PERSON] страждає на: шизофренію, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, апатико-дисоціативний тип дефекту, виражений ступень; потребує стаціонарного лікування з приводу загострення психотичної симптоматики. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке загрожує її особисто та оточуючим. Таким чином, заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст.14-16 Закону України „Про психіатричну допомогу ",

Outcome: approved