Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

13 вересня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому посилається на те, що 28 квітня 2012 року між нею та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір про встановлення вхідних дверей та пластикових вікон в квартирі [ADDRESS] шляхом внесення нею завдатку та виплати розстрочки платежу на суму 7135 грн. З часу укладення договору до 20 травня 2012 року нею була сплачена вартість товару. В травні 2012 року вона звернулася до відповідача з вимогою про виконання договору в добровільному порядку. У вересні 2012 року відповідач встановив їй вхідні двері на суму 1700 грн., проте у встановлений строк пластикові вікна відповідач їй не встановив. У жовтні 2012 року вона звернулася у відділ по захисту прав споживачів та відповідач склав їй гарантійний лист, в якому зобов'язався встановити пластикові вікна до 31 травня 2013 року. Але до теперішнього часу відповідач своє зобов'язання не виконав. У відповідності з п. 5.3 договору відповідач зобов'язаний сплатити їй пеню в розмірі 0,5% вартості товару за кожен прострочений календарний день у розмірі 13234 грн. (5435 грн. х 0,5 % х 487 днів). Крім того, відповідачем їй завдана моральна шкода, оскільки з вини відповідача вона вчасно не встановила пластикові вікна, не здійснила поточний ремонт квартири, не має можливості проживати в квартирі та з 20 травня 2012 року знімає квартиру. За цих підстав просила стягнути з відповідача на її користь пеню за невиконання зобов'язання за договором у сумі 13234 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та наполягала на його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що дійсно позивач сплатила йому грошові кошти за укладеним між ними договором, проте пластикові вікна він позивачу досі не встановив через скрутне матеріальне становище. Просив зменшити розмір пені за невиконання зобов'язання. В частині стягнення моральної шкоди проти позову заперечував. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір, за яким фізична особа - підприємець [PERSON] зобов'язався виконати заміри віконних, дверних пройомів та за цими розмірами виготовити, доставити та встановити замовлені вироби за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалася провести розрахунок за виконані роботи у спосіб, передбачений договором, тобто між сторонами укладено договір побутового підряду (ч. 1 ст. 865 ЦК України). До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих ЦК України, застосовується законодавство про захист прав споживачів (ч. 3 ст. 865 ЦК України). Згідно п. 4.1 Договору строк виконання зобов'язання визначений сторонами не пізніше 20.05.2012 року. У відповідності з п. 5.3 Договору у разі прострочення доставки та встановлення виробів продавець сплачує пеню в розмірі 0,5% вартості товару за кожен прострочений день. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Тобто шкода, заподіяна замовнику, повинна бути відшкодована підрядником у повному обсязі, в тому числі і неустойка (пеня), якщо це передбачено умовами договору. Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач [PERSON] у встановлений договором строк, тобто до 20 травня 2012 року, свої зобов'язання за договором не виконав. 31 жовтня 2012 року відповідачем на ім'я позивача був складений гарантійний лист, в якому він визнав своє зобов'язання перед позивачем та зобов'язався встановити позивачу три пластикові вікна до 31 травня 2013 року. Разом з тим, до теперішнього часу відповідач умови укладеного договору побутового підряду не виконав, пластикові вікна позивачу не виготовив, не доставив та не встановив. Як встановлено у судовому засіданні з пояснень сторін, відповідачем прострочено виконання зобов'язання щодо виготовлення та встановлення позивачу пластикових вікон вартістю 5435 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за порушення терміну виконання зобов'язання протягом 487 днів у сумі 13234 грн. /5435 грн. х 0,5 % х 487/. Відповідно до ст. 551 ч. 1 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 3 ЦК України визначені основні засади цивільного судочинства, серед яких закріплені такі категорії як справедливість, добросовісність та розумність. Визначаючи розмір пені за порушення виконання зобов'язання відповідачем, суд враховує, що у даному випадку розмір пені значно перевищує розмір збитків, завданих позивачу невиконанням зобов'язання, які складають 5435 грн., та виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, вважає, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, повинен бути зменшений до 5500 грн. При цьому суд відзначає, що позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовними вимогами про розірвання укладеного договору та стягнення збитків, завданих невиконанням зобов'язання відповідачем. В частині відшкодування моральної шкоди суд вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах закону виходячи з наступного: Згідно роз'яснень, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено норами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Позивач як на підставу своїх позовних вимог про відшкодування моральної шкоди посилається на положення статті 1167 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язання, а передбачені інші підстави відповідальності за завдану моральну шкоду (підстави деліктної відповідальності). Отже законні підстави для задоволення позову на підставі статті 1167 ЦК України відсутні, оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов'язує саме з порушенням відповідачем терміну виконання зобов'язання, а тому правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються виключно спеціальним законом. Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону № 3390-VІ від 19.05.2011) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Проте позивачем позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за цих підстав не заявлялися. Таким чином, нормативними актами, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди споживачеві у разі порушення терміну виконання зобов'язання. Відшкодування моральної шкоди може бути проведено у випадку, передбаченому договором сторін. В той же час зі змісту укладеного договору вбачаться, що сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язання за цим договором. За наявних обставин, вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Згідно ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 грн. 40 крп., в межах визначених ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial